Справа № 599/641/21
РІШЕННЯ н.п.2/599/245/2021

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року Зборівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Снігурського В. В.

при секретарі Куриляк О. Г.,

участю представника відповідача Ханаса Д. Б.,

розглянувши у м.Зборові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відповідача - Фонду соціального страхування України в Тернопільській області з вимогами про відшкодування моральної шкоди, просять стягнути з відповідача в користь кожного з позивачів по 500 000 грн. моральної шкоди, завданої їм внаслідок смерті їх чоловіка та батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Позивачі надали заяву, згідно якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі, справу просять розглянути без їх участі.

Відповідач надав відзив, згідно якого позову не визнає, вважає, що спеціальне законодавство, що діяло на час події нещасного випадку не передбачало обов`язку Фонду соціального страхування України (далі - Фонд) відшкодовувати родичам загиблої особи моральну шкоду і таке відшкодування повинно здійснюватися на підставі норм цивільного законодавства. В свою чергу Цивільний кодекс України передбачає відшкодування моральної шкоди близьким та рідним загиблого особою, винною в заподіянні шкоди, тобто роботодавцем. За результатами розслідування нещасного випадку, що спричинило смерть потерпілого, Фондом проведено членам сім`ї загиблого передбачені законодавством виплати.

Дослідивши та оцінивши надані докази суд встановив, що позивач ОСОБА_1 з 06 жовтня 2001 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 . У шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (співпозивачі у справі).

ОСОБА_4 працював механізатором в ПАП «Мрія» (село Мильно Зборівського району Тернопільської області).

Внаслідок нещасного випадку, що мав місце 18 серпня 2004 року в ПАП «Мрія» на території тракторної бригади в гаражі, ОСОБА_4 отримав термічні опіки 2 - 3 ступенів від яких помер.

Факт нещасного випадку, його обставини та причини, зафіксовано в акті №1 про нещасний випадок на виробництві від 03 вересня 2004 року (Форма Н-1) та Актом спеціального розслідувані нещасного випадку (Форма Н-5) від 03 вересня 2004 року.

Розслідуванням встановлено, що 18 серпня 2004 року близько 20 год. 30 хв. на території тракторної бригади ПАП «Мрія», при проведенні зливу дизельного пального в ємкість бензовоза, яка стояла в гаражі підприємства через використання відкритого вогню стався спалах парів пального і виникла пожежа під час якої ОСОБА_4 отримав опіки. Потерпілий був доставлений в в лікарню смт. Залізці Зборівського р-ну, а пізніше - в Тернопільську міську лікарню з термічними опіками тіла 2-3 ступеня, 70% поверхні тіла, де від отриманої травми він помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановлено причини нещасного випадку: з технічної точки зору - незадовільний технічний стан території гаражу, де проводився злив дизельного пального, а саме - відсутність освітлення, що сприяло необхідності використнання відкритого вогню, чим порушено вимоги статей 13, 14 Закону України «Про охорону праці» та п. 1.2.7, 4.7.15 «Правил технічної експлуатації та охорони праці на стаціонарних, контейнерних та пересувних автозаправних станціях», п. 3.4 «Інструкції по охороні праці для водіїв»; з організаційної точки зору - незадовільне функціонування системи управління охороною праці, що виразилось в нездійсненні адміністрацією контролю за виконанням працівниками робіт відповідно до вимог з охорони праці, чим порушено вимоги статті 13 Закону України «Про охорону праці», не виконанню вимоги п. 3.12а, 3.12г «Функціональних обов`язків головних спеціалістів і керівних виробничих підрозділів по охороні праці», а також порушення трудової і виробничої дисципліни.

Комісія дійшла до наступних висновків: водій бензовоза ОСОБА_5 порушив вимоги ст. 14 Закону України "Про охорону праці", п.3,4 "Інструкції по охороні праці для водіїв", п.4.7.15 "Правил технічної експлуатації та охорони праці на стаціонарних і пересувних автозаправочних станціях"; ОСОБА_6 - заступник директора, інженер по охороні праці не контролював дотримання працівниками вимог з охорони праці, чим порушив вимоги ст. 13 Закону України "Про охорону праці", та п.3.12 а,г "Функціональних обов`язків головних спеціалістів ікерівників виробничих підрозділів з охорони праці; ОСОБА_7 - директор не забезпечила освітлення гаражу, де проводився злив пального, та не контролювала виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, чим порушила вимоги ст. 13 Закону України "Про охорону праці", п. 1.2.7 "Правил технічної експлуатації та .охорони праці на стаціонарних, контейнерних і пересувних автозаправочних станціях".

Комісія встановила що механізатор ОСОБА_4 та водій бензовоза ОСОБА_5 перебували на території підприємства та виконували трудові обов`язки, а тому нещасний випадок вважається пов`язаним з виробництвом.

Оцінивши надані докази, суд приходить до таких висновків:

постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено: питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки. Тому суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин,коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Тобто, спори щодо відшкодування шкоди, повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування, тобто на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

14 грудня 2020 р. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, при розгляді аналогічної справи у (справа № 210/2271/19) відступив від висновків, викладених у постановах від 8 квітня 2020 р. № 210/2272/19 та від 17 червня 2020 р. у справі № 210/57/19 та вказав, що «смерть батька позивача, яка стала підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, мала місце до 1 січня 2004 р., до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР 1963 р. Відповідальність за моральну шкоду, завдану позивачу у зв`язку зі смертю його батька (25 липня 2001 р.) в результаті нещасного випадку на виробництві, не могла бути покладена на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон), оскільки згідно з ч.1 ст.21 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку, а таким на підставі ст.ст. 13 та 14 цього Закону є нещасний випадок на виробництві, що спричинив застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму у процесі виконання ним трудових обов`язків, Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, страхові виплати.

Перелік грошових сум страхових виплат на відшкодування такої шкоди міститься в п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону, серед яких пп. «е» передбачено виплату грошової суми за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. До грошових сум, які в разі смерті застрахованого працівника підлягають виплаті особам, що перебували на його утриманні, Законом віднесено одноразову допомогу, пенсію у зв`язку з втратою годувальника та відшкодування вартості пов`язаних з похованням ритуальних послуг (пп. «б», «д» п.1; п. 2 ч.1 ст. 21 Закону). Цим Законом на Фонд був покладений обов`язок з відшкодування моральної шкоди самому потерпілому, а не членам сім`ї при його загибелі.

Отже, виплату Фондом соціального страхування від нещасних випадків грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, членам його сім`ї зазначеним Законом не передбачено і така, за наявності для цього підстав, повинна виплачуватись роботодавцем, з яким загиблий перебував у трудових відносинах, відповідно до ст. 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 р.».

У даній цивільній справі нещасний випадок стався після 1 січня 2004 р., а саме - 18 серпня 2004 року, тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу України, зокрема ст.ст.1167,1168 ЦК України, у відповідній редакції, згідно яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення докримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Таким чином норми Цивільного кодексу України, що діяли на час настання вказаного вище нещасного випадку на виробництві передбачали відповідальність за заподіяння моральної шкоди членам сім`ї загиблої особи з боку заподіювача такої шкоди.

В свою чергу спеціальним законодавством, що діяло на час виникнення спірних правовідносин а саме Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виплату Фондом соціального страхування від нещасних випадків грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, членам його сім`ї не передбачено.

Тобто, моральна шкода, за наявності для цього підстав, повинна виплачуватись роботодавцем, з яким загиблий перебував у трудових відносинах, відповідно до ст. ст.ст.1167,1168 ЦК України.

За таких обставин позовні вимоги не мають правових підстав і їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12,81,264,265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.23, 1167, 1168, 1187 Цивільного кодексу України, ст.21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції станом на 18 серпня 2004 року), -

ВИРІШИВ:

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Зборівський районний суд на протязі 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28 травня 2021 року.

Суддя Зборівського

районного суду В. В. Снігурський