П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 року місто Київ

справа № 752/2391/19

провадження №22-ц/824/2522/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ТОВ «Авто Просто»

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 29 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Чередніченко Н.П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживачів, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживачів, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 24 листопада 2011 року між ним та відповідачем була укладена угода № 383108, яка за своєю природою є договором адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, пунктом першим якої було передбачено надання відповідачем позивачу послуг, спрямованих на отримання останнім автомобіля через систему придбання у групах. У рамках цієї угоди позивач здійснював на користь відповідача грошові внески, однак автомобіль не отримав.

Він звернувся 10 червня 2015 року до відповідача з листом, на який отримав відповідь відповідача, датовану 24 червня 2015 року, із повідомленням про розірвання угоди, а також про те, що у черзі на повернення внесків учасників перед позивачем перебувають 44 інших учасників, які розірвали свої угоди раніше за позивача.

Відповідач листом від 10 листопада 2015 року повідомив, що сума грошових коштів, які підлягають поверненню позивачу у зв`язку з розірванням угоди, становить 144976 грн.20 коп., однак дату повернення цих коштів не зазначено. Крім того, в угоді фактично не зазначено строк виконання зобов`язання з повернення учаснику чистих внесків у зв`язку з розірванням угоди.

Відповідно до п.6.7 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 9 жовтня 2012 року за № 1676 (у редакції, чинній на момент розірвання угоди) граничний строк для повернення коштів за договором адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах становить 2роки.

Оскільки угоду було розірвано 24 червня 2015 року, відповідач був зобов`язаний повернути позивачу грошові кошти не пізніше ніж 23 червня 2017 року.

Однак, станом на день подання позовної заяви суму внесків позивачу відповідач не повернув, грошові кошти у розмірі 144976 грн.20 коп. на користь позивача не сплатив.

Оскільки з боку відповідача наявне невиконане грошове зобов`язання, позивач просив на підставі ст.625 ч.2 ЦК України стягнути інфляційні втрати та три проценти річних за період з 24 червня 2017 року по 1 лютого 2019 року.

Окрім майнових втрат та обмежень у володіння та користуванні належними йому за законом грошовими коштами, він потерпає від пов`язаних з такими обмеженнями моральних страждань, які зокрема полягають у його безперервному перебуванні у стані душевного дискомфорту, щоденних хвилюваннях та переживаннях через неможливість створити для себе комфортні умови життя з огляду на протиправне позбавлення його можливості отримати і користуватися власними грошовими коштами. Він вважає, що внаслідок протиправних діянь відповідача йому заподіяно моральної шкоди, яку оцінює за власним переконанням у розмірі 5000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини , та на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 144976 грн.20 коп., що відповідає розміру внеску позивача за угодою, та які з огляду на її розірвання підлягають поверненню позивачу, інфляційні втрати у розмірі 25290 грн.04 коп., три відсотка річних у розмірі 6995грн, та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 29 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживача, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити повністю. В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене за неправильного застосування норм матеріального права, що полягало у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню, висновки суду не відповідають встановленим обставинам. Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в Угоді строк виконання зобов`язання з повернення учаснику чистих внесків у зв`язку з розірванням угоди фактично не зазначено, а тому в даному випадку мають застосовуватися положення Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів ля придбання товарів у групах, затверджені розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 9 жовтня 2012 року № 1676 ( у редакції, чинній на момент розірвання Угоди), якими передбачено, що граничний строк для повернення коштів за договором адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах становить 2 роки. Оскільки угоду було розірвано 24 червня 2015 року, відповідач був зобов`язаний повернути позивачу грошові кошти не пізніше ніж 23 червня 2017 року включно. За таких обставин відповідач не може вважатися таким, що не прострочив виконання зобов`язань з повернення коштів, а тому вимога позивача про стягнення належних йому коштів, трьох процентів річних та інфляційних втрат є правомірною. Крім того, посилається на те, що висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Авто Просто» просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. У відзиві зазначає про те, що угоди, які укладаються з клієнтами системи Авто Так, повністю відповідають діючому законодавству України, а тому при вирішенні спорів між сторонами повинні застосовуватися положення Угоди № 383108 та додатків до неї. На дату написання відзиву позивач перебуває в черзі на повернення коштів на 36 місці. Відповідачем не порушено жодної умови укладеної між сторонами консенсуальної угоди № 383108, а також норм чинного законодавства України, твердження позивача наведені у позовній заяві є такими, що не ґрунтуються на умовах Угоди № 383108 і як наслідок, є безпідставними, а звернення з таким позовом є передчасним, оскільки строк виконання зобов`язання по поверненню коштів за Угодою № 383108 ще не настав. Крім того, зазначає про те, що Ліцензійні умови, які набрали чинності у 2012 році не розповсюджуються на правовідносини сторін за угодою, укладеною в 2011 році з позивачем.

У відповіді на відзив апелянт підтримав доводи апеляційної скарги та зазначив , що до відносин сторін угоди не можна застосовувати положення ч.1 ст.530 ЦК України у контексті настання строку (терміну) виконання зобов`язань у залежності від події, що має неминуче настати, оскільки відсутня ознака неминучості настання. Посилання відповідача на положення ст.13 Додатку № 2 до угоди, де були встановлені пріоритети (черговість) повернення коштів учасникам, не можна розглядати як встановлення строку чи терміну повернення коштів, оскільки відповідно до положень ст.252 ЦК України строки визначаються роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а терміни - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Водночас сукупність обставин у вигляді повернення коштів іншим учасникам не можна вважати подією, що має неминуче настати, як того вимагають приписи ст.252 ЦК України, бо настання цієї події не є таким, що має неминуче настати, оскільки виконання відповідачем зобов`язання з повернення коштів за розірваними угодами залежить від інших учасників, за рахунок яких наповнювався фонд відповідача для повернення коштів. Неврегульованість угодою питань щодо наслідків невиконання зобов`язань сторонами угоди, дає підстави для застосування до спірних правовідносин положень п.6.7 та п.6.22 Ліцензійних умов щодо встановлення граничного строку для повернення коштів за договором адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 3 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 24 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» була укладена угода № 383108, предметом якої є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Автофонд». Договір укладено шляхом підписання сторонами договору та додатку № 1, додатку №2, які є невід`ємною частиною договору.

В додатку № 1 до договору зазначено марку автомобіля - «Кіа», модель - «Черато», поточна ціна, дійсна на день укладення договору, - 156800 грн., винагорода за послуги, пов`язані з включенням договору до системи Автофонд та формування групи - 3% +ПДВ (5644 грн.80 коп.), розмір періодичного платежу - 0,8333%, щомісячна винагорода - 0,5% +ПДВ, винагорода за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику - 3,00% + ПДВ.

Зміст договору із внутрішніми правилами підтверджує ознайомлення позивача із Внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товарів у групах ТОВ «Авто Просто», а терміни, визначення та умови правил його зрозумілі, про що позивач засвідчив своїм підписом.

Зазначений договір є дійсним, недійсним у встановленому законом порядку не визнавався.

Судом із відповіді ТОВ «Авто Просто» від червня 2015 року встановлено, що у зв`язку із невиконанням позивачем умов статті 5 угоди № 383108, статті 2, п.2, 3 додатку № 2 до угоди, у відповідності до положень статті 14, п.14.4 Правил функціонування системи придбання в групах АвтоТак, ТОВ «Авто Просто» розірвало угоду із позивачем. Крім того, позивачу було повідомлено, що відповідно до положень статті 13 додатку № 2 до Угоди, ТОВ «Авто Просто» здійснює повернення чистих внесків згідно пріоритетів, викладених у пунктах 13.4, 13.5 цієї статті, та після накопичення необхідної суми коштів у фонді для повернення коштів. На момент підготовки відповіді перед позивачем знаходилось 44 учасники, повернення чистих внесків яким відбуватиметься раніше за позивача.

Відповідно до листа ТОВ «Авто Просто» від 10 листопада 2015 року, позивача було проінформовано про те, що сума коштів за угодою № 383108, що підлягає поверненню позивачу складає 144976 грн.20 коп. Зазначена сума коштів розрахована виходячи зі ставок ПДФО (податку на доходи фізичних осіб) та військового збору, визначених Податковим кодексом України станом на день підготовки відповіді.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що після розірвання укладеної із позивачем угоди відповідач не ухиляється від виконання своїх зобов`язань з огляду на черговість повернення коштів (чистих внесків) та з урахуванням того, що позивача було повідомлено про черговість повернення йому чистих внесків, а передчасне повернення коштів позивачу з Фонду для повернення коштів призведе до порушення прав інших учасників ТОВ "Авто Просто», які стоять в черзі на повернення коштів перед позивачем. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем позовних вимог в цій частині.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам, судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України).

Згідно зі ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч.3, 5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У статті 10 Угоди від 24 листопада 011 року № 383108 підписання цієї угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди та додатків до неї. Якщо учасник системи одружений, цим він заявляє, що має згоду іншого з подружжя на укладення цієї угоди. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника Авто Просто , уважно прочитав та зрозумів Угоду та Додатки до неї, що засвідчує своїм підписом.

Позивач погодився з умовами угоди, підписавши її та вчиняючи дії на її виконання. Дійсність договору сторонами не оспорюється.

Відповідно до ст.1 Угоди її предметом є надання послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля.

Згідно зі ст.2 Угоди Авто Просто є товариством, що надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах Авто Так. Авто Просто гарантує надання учаснику права на придбання автомобіля за умови виконання учасником всіх зобов`язань, передбачених угодою.

Система придбання у групах або система АвтоТак - це система, яка полягає у створенні груп покупців (учасників) метою яких є придбання автомобілів у порядку та на умова, передбачених угодою (розділ 1 додатку № 2 до Угоди № 383108).

Учасником системи або учасником є фізична чи юридична особа, яка уклала Угоду та додатки № 1, № 2 до Угоди, сплатила плату за послуги, пов`язані зі вступом до системи, в повному обсязі (розділ 1 додатку № 2 до Угоди № 383108).

Пунктом 1.4 статті додатку № 2 до угоди № 383108 передбачено, що Авто Просто зобов`язується об`єднати дану угоду в групу з іншими угодами системи. Кожній сформованій групі учасників надається номер. Кожному учаснику надається порядковий номер у його групі.

Авто Просто зобов`язується надавати учаснику системи послуги в порядку та строки, визначені угодою, включаючи забезпечення отримання автомобіля учасником системи згідно з умовами угоди ( ст.3 Угоди).

Учасник, зі свого боку, зобов`язується виконувати зобов`язання, передбачені угодо, в порядку та строки, визначені нею, зокрема щомісячно сплачувати повні внески ( ст.5 Угоди).

Повним внеском є щомісячний платіж, який складається із суми чистого внеску, щомісячного внеску в оплату послуг та щомісячного внеску в оплату страхового платежу (розділ 1 додатку № 2 до Угоди).

Чистий внесок використовується для формування чистого фонду та фонду для повернення коштів, його розмір розраховується шляхом ділення поточної ціни автомобіля на кількість внесків, передбачену графіком внесків (розділ 1 додатку № 2 до Угоди).

Статтею 4 угоди визначено право учасника розірвати угоду до моменту отримання автомобіля.

Правовими наслідками розірвання договору є припинення зобов`язання ( ч.2 ст.653 ЦК України) та відсутність права сторін вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.4 цієї статті).

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У силу ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, установлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Установлено, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов угоди ТОВ «Авто Просто» розірвало угоду з позивачем, про що ОСОБА_1 повідомлено листом від 24 червня 2015 року, роз`яснено позивачеві про порядок повернення чистих внесків за угодою.

Статтею13 додатку № 2 до угоди сторони чітко визначили порядок і наслідки її розірвання.

Пунктом 13.1 статті 13 додатку № 2 угоди передбачено, що учасник,який не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити ТОВ «Авто Просто» у письмовій формі. Поверненню підлягають тільки чисті внески, сплачені за Угодою, з врахуванням положень, викладених у статті 13 угоди.

Сума чистих внесків, що підлягають поверненню у разі розірвання угоди розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли учасник повідомив ТОВ «Авто Просто» про розірвання Угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди в розмірі двох цілих частих внесків - пункт 13.3 статті 13 додатку № 2 Угоди.

Повернення чистих внесків згідно з пунктом 13.4.3 статті 13 додатку № 2 Угоди відбувається за рахунок коштів Фонду для повернення коштів.

Фонд для повернення коштів складається із 5% від загальної суми, яка надходить щомісяця до фонду групи (усі чисті внески, які сплачуються учасниками групи у складі повних та авансових внесків, а також третіми особами (страхові компанії, поручителі, тощо), та призначений для повернення коштів учасникам за Угодами, що розірвані в порядку, визначеному Угодою - розділ 1 додатку № 2 до Угоди.

Відповідно до підпункту 13.4.1 ст.13 додатку № 2 до Угоди в першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду внаслідок настання наступних непередбачених обставин, що виникли під час дії угоди: отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття учасником статусу безробітного.

За вимогою ТОВ «Авто Просто» учасник зобов`язується надати документи, які підтверджують виникнення вищезазначених обставин. За підтверджених обставин згідно з цим пунктом, учаснику повертаються сплачені чисті внески без вирахування відступного.

Згідно з підпунктом 13.4.2 п.13.4 ст.13 додатку № 2 у наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали Угоду, не посилаючись на обставини, викладені в попередньому пункті. При цьому, пріоритет у групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим.

Підпунктом 13.4.3 п.13.4 ст.13 додатку № 2 передбачено, що після повернення коштів в порядку п.13.4.1, 13.4.2 повертаються чисті внески тим учасникам, з якими Авто Просто розірвало угоду. Повернення чистих внесків, після вирахування відступного, таким учасникам відбувається у розмірі, який розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці коли ТОВ «Авто Просто» повідомило учасника про розірвання Угоди.

Для осіб, які виявили бажання розірвати угоду протягом семи календарних днів від дати її підписання та після цього терміну, але до того, як угода буде включена до певної групи, розірвання угоди є єдиною відкладальною обставиною з настанням якої у ТОВ «Авто Просто» виникає обов`язок щодо повернення коштів учаснику. Розмір та порядок повернення коштів визначено пунктами 13.8 та 13.9 статті 13 Додатку № 2 до Угоди.

Для всіх інших осіб, окрім зазначених вище, у ТОВ «Авто Просто» виникає обов`язок щодо повернення суми чистих внесків, розрахованих відповідно до пункту 13.1 ст.13 додатку № 2 до Угоди, за наявності двох обставин: розірвання угоди та настання черги учасника для повернення чистих внесків. Черга для повернення чистих внесків формується з урахуванням обставин, які стали підставою для розірвання угоди, та особи ініціатора її розірвання (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 20 червня 2018 року, справа № 380/63/16-ц).

Врахувавши положення ст.13 додатку № 2 до Угоди № 383108, якими чітко визначено порядок і наслідки розірвання угоди, зокрема п.13.4 цієї статті, де вказано, що кошти повертаються в порядку, який побудований за принципом черговості, і ТОВ «Авто Просто» має повернути сплачені чисті внески учасникам системи, які розірвали угоди раніше, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про передчасність вимог позивача.

ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами, що настала подія - його черга на отримання коштів, внаслідок якої у ТОВ «Авто Просто» виник обов`язок виконання зобов`язання перед ним. Тобто подія, яка відповідно до умов Угоди дає позивачу право вимоги, що не настала.

Слід зазначити, що 2 червня 2011 року Верховна Рада України прийняла Закон від 2 червня 2011 року № 3462-IV, який набрав чинності 9 січня 2012 року, згідно з яким до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» було внесено зміни до ч.1 ст.4, а саме вказану статтю було доповнено пунктом 111 такого змісту: фінансовими послугами 7 вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

15 січня 2013 року ТОВ «Авто Просто» на виконання п.3 Прикінцевих положень Закону України від 2 червня 2011 року № 3462- IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» отримало Ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Враховуючи, що між сторонами Угода була укладена в 2011 році, у той час, коли дана послуга ще не була визнана фінансовою, тому ліцензійні умови, які були розроблені, зокрема, відповідно до п.4 Прикінцевих положень Закону України від 2 червня 2011 року № 3462 «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» та набрали чинності в 2012 році, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин в силу ст.5 ЦК України.

Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 752/5984/16-ц, у постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 384/107/16-ц, у постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 598/1633/15-ц.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на наведену норму процесуального закону, підстави враховувати позиції районного та апеляційного суду в іншій справі, зокрема, позицію, викладену Тульчинським районним судом Вінницької області та Вінницьким апеляційним судом у справі № 148/861/18, на яку посилається апелянт, відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду про недоведеність позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено неправомірності дій відповідача щодо не повернення позивачу грошових коштів. А відтак висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено заподіяння йому відповідачем моральної шкоди є законним і обґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 29 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус