Справа № 274/1536/19 Провадження № 2/0274/282/21
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.21 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі - Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,

розглянувши цивільну у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якого є ОСОБА_2 ,
доОСОБА_3
провизнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому, з урахуванням заяви від 01.10.2019 р, яка ухвалою від 08.10.2019 р. було прийнята до розгляду(а. с. 36 - 37, 40), просить визнати нерухоме майно, офіс загальною площею 18,8 кв. м у будинку АДРЕСА_1 його та ОСОБА_3 спільною сумісною власністю, поділити цей офіс та визнати за ним право власності на 1/2 частку офісу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що офіс, який стосується предмета спору, був придбаний під час перебування у фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , однак покупцем за відповідним договором купівлі-продажу було вказано лише ОСОБА_3 . Останнім часом між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 почали виникати суперечки щодо приналежності цього офісу.

ОСОБА_3 проти позову заперечила та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що за домовленістю з ОСОБА_1 офіс, який стосується предмета спору, був проданий у 2017 р., після цього продажу ОСОБА_1 отримав свою частину грошей у розмірі 1 000,00 доларів США. Крім того, у 2015 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було досягнуто домовленості про те, що усе спільне майно, яке їм належало, розділено у рівних частках та ОСОБА_1 не має претензій до ОСОБА_3 .

Судом з`ясовано, що 18.11.2011 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого переший передав у власність (продав), а друга прийняла у власність (придбала) нерухоме майно, офіс загальною площею 18,8 кв. м у будинку АДРЕСА_1 (а. с. 8 - 9).

Зі змісту позовної заяви та відзиву випливає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнають, що цей офіс є їхньою спільною сумісною власністю.

Про це вказує також і розписка ОСОБА_1 , у якій не зрозуміло зазначена її повна дата (12.14.2015?), але очевидним є те, що її було складено у 2015 р., де вказано, що, зокрема, майно, яке є в сім`ї ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ), вони поділять пополам, а також офіс, якщо робота не піде (а. с. 58).

З наведеного випливає, що нерухоме майно, офіс загальною площею 18,8 кв. м у будинку АДРЕСА_1 , було придбано ОСОБА_3 під час проживання однією сім`єю з ОСОБА_1 , але без перебування у шлюбі.

Статтею 74 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Таким чином нерухоме майно, офіс загальною площею 18,8 кв. м у будинку АДРЕСА_1 , після його придбання став спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Разом з тим, нерухоме майно, офіс загальною площею 18,8 кв. м у будинку АДРЕСА_1 , було продано ОСОБА_3 ОСОБА_5 , що підтверджується договором від 25.12.2015 р. купівлі-продажу приміщення офісу (а. с. 76), на підставі цього договору право власності на вказане майно 25.12.2015 р. було зареєстровано за ОСОБА_5 , що підтверджується Інформацією від 21.01.2020 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а. с. 71).

Тобто власником майна, яке стосується предмету спору, є ОСОБА_5 , а відтак задоволення за такої умови позову ОСОБА_1 призведе до порушення її права власності на це майно.

Частинами ж першою та четвертою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Судом було роз`яснено ОСОБА_1 та його представнику право звернутись з позовом при визнання недійсним договору від 25.12.2015 р. купівлі-продажу приміщення офісу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , після відкриття провадження у справі за яким ставити питання про зупинення провадження у справі, до вирішення першої справи, однак докази того, що це право було реалізовано, а й відтак - що існує підстава для зупинення провадження у справі, відсутні.

З урахуванням наведеного Суд виходить з того, що договір від 25.12.2015 р. купівлі-продажу приміщення офісу, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , є правомірним (правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним - стаття 204 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позов ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення у письмовій формі до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут