ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1723/21 Справа № 212/7149/20 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач-Приватне акціонерне товариство "Суха Балка"

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича, відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року, ухваленого суддею Власенком М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 09 листопада 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві.

В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на посаді прохідника Відкритого акціонерного товариства "Суха Балка", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Суха Балка" (надалі - ПрАТ "Суха Балка").

13.12.1999 року близько 10:30 год., знаходячись у дільниці №17 гірничо-капітальних робіт, а саме у камері депо електровозів та вагонів горизонту 1100 м., внаслідок нещасного випадку отримав тілесні ушкодження - «проникаюче поранення рогівки увеїт правого ока».

Висновком МСЕК від 23.03.2000 року вперше було встановлено 45% втрати професійної працездатності у зв`язку нещасним випадком, встановлено третю групу інвалідності, з переоглядом.

06.06.2001 року висновком МСЕК позивачу повторно було встановлено 20% втрати професійної працездатності у зв`язку травмою правого ока, з переоглядом, встановлено третю групу інвалідності.

26.04.2002 року висновком МСЕК позивачу повторно було встановлено 5% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, з переоглядом, група інвалідності не визначена.

14.04.2004 року висновком МСЕК позивачу повторно було встановлено 5% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, безстроково, група інвалідності не визначена.

03.04.2000 року позивач був звільнений з підприємства згідно п.1 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я.

У зв`язку із ушкодженням здоров`я через нещасний випадок йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що позивач в наслідок травми відчув сильний фізичний біль, та в подальшому неодноразово проходив курси лікування, які не давали належного терапевтичного результату та мали скороминучий ефект, незважаючи на значний час, що минув з моменту травмування, наслідки травми завдають позивачу фізичні страждання, дискомфорт і по нині, зокрема, його турбує значне зниження зору правого ока, яке проявляється в розмитості та двоїнні предметів, що негативно позначається на розбірливості при читанні, викликає труднощі при написанні слів, пересуванні у просторі, оскільки позивачу. складно відрізняти контури оточуючих предметів. Крім того, наслідком трудового каліцтва стало суттєве зниження життєвої активності позивача, зменшення можливості реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, втрата можливості в достатній мірі реалізовувати и свої звички та бажання, систематичні курси лікування характеризуються нераціональним витрачанням часу, який би позивач міг витратити на свій професійний, духовний розвиток, на увагу своїм рідним та близьким.

Просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 212 535 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на користь ОСОБА_1 40 000 (сорок тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Представник позивача, адвокат Меланчук І.В., не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне врахування висновків Верховного Суду, викладених в аналогічних справах та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Скаржник вважає, що стягнутий судом на користь позивача розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримане трудове каліцтво, наслідком якого стала стійка втрата професійної працездатності в ступені 45% та встановлення третьої групи інвалідності, а в подальшому безстрокова втрата професійної працездатності в ступені 5% без встановлення групи інвалідності.

Представник позивача вважає, що суд першої інстанції при визначені розміру відшкодування моральної шкоди не в повній мірі врахував, що внаслідок отриманого трудового каліцтва позивач систематично відчуває біль в травмованій області, у нього спостерігається значне погіршення зору правого ока, яке проявляється в розмитості та двоїнні предметів, що негативно позначається на розбірливості при читанні, викликає труднощі при написанні слів, пересуванні в просторі, оскільки позивачу складно відрізняти контури оточуючих предметів. Зазначені обставини переконливо доводять, що з 46 річного віку життя позивача переповнене біллю та страждань, він потребує систематичного лікування, постійно відчуває наслідки травмування, які призвели до суттєвого обмеження організму, порушення його функцій, що як наслідок призвело до втрати позивачем охоронюваного блага - здоров`я, істотно знизило якість його життя, призвело до втрати блага повноцінно працювати, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, забезпечувати сім`ю, радіти життю, а також істотно знизило активність життя останнього.

Скаржник вказує, що, оцінюючи у сукупності зазначені обставини, визначений ОСОБА_1 розмір відшкодування моральної шкоди є належним чином обґрунтованим, справедливим та розумним, визначений з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати та ступеня втрати професійної працездатності, що свідчить про її домірність завданій моральній шкоді.

В апеляційній скарзі, відповідач, ПрАТ «Суха Балка», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду першої інстанції, обставинам справи неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового про повну відмову позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Скаржник звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування, визначеного розміру моральної шкоди. Відповідач вважає, що визначена судом до стягнення сума компенсації моральної шкоди в розмірі 40000 грн. не відповідає засадам розумності та справедливості, як це передбачено Постановою Пленуму ВСУ №4, а додані до позову документи не підтверджують обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги до відповідача.Відповідач вважає, що підприємство відповідача не вчиняло будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань позивачу, тому суд першої інстанції зробив помилковий висновок про обов`язок підприємства відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача Меланчука І.В., відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, задовольнивши апеляційну скаргу ПрАТ «Суха Балка», скасувати оскаржуване судове рішення та відмовити позивачеві ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, з викладених у відзиві та апеляційній скарзі підстав.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг сторін і заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 з 07.04.1997 року по 04.04.2003 року, перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на дільниці №17 прохідником Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Суха Балка», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 16-30).

Згідно акту №29 про нещасний випадок на виробництві, що стався 13.12.1999 року, складеного на підприємстві ВАТ «Суха Балка», дільниця №17 гірничо-капітальних робіт, проведено розслідування нещасного випадку що стався на виробництві з ОСОБА_1 .

Відповідно до п.6.1 акту, видом події визначено дія предметів та деталей, що рухаються, розлітаються. Також, вказано, що причиною нещасного випадку, є невикористання засобів індивідуального захисту (при їх наявності), порушення виробничої дисципліни.

Згідно п.9 вказаного акту медичний висновок про діагноз ушкодження здоров`я «проникаюче поранення рогівки увеїт правого ока».

Комісія встановила, що особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці або органу, який проводить досудове розслідування є: ОСОБА_1 проходчик, п.1.11 «Інструкції з охорони праці для проходчика», п.3.1д «Правил внутрішнього трудового розпорядку» - ОСОБА_3 гірничий майстер, параграф 16 «ЄПБ при розробці ---», п.2.2. «Посадової інструкції гірничого майстра», п. 4.16 «Правил внутрішнього трудового розпорядку» (а.с.13-15).

Висновком МСЕК від 23.03.2000 року позивачу вперше було встановлено 45% втрати професійної працездатності у зв`язку нещасним випадком, встановлено третю групу інвалідності, з переоглядом.

06.06.2001 року висновком МСЕК позивачу повторно було встановлено 20% втрати професійної працездатності у зв`язку травмою правого ока, з переоглядом, встановлено третю групу інвалідності.

26.04.2002 року висновком МСЕК позивачу повторно було встановлено 5% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, з переоглядом, група інвалідності не визначена.

14.04.2004 року висновком МСЕК позивачу повторно було встановлено 5% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, безстроково, група інвалідності не визначена. (а.с.9-12 ).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 керувався нормами законодавства, що діяло на момент первинного встановлення позивачу втрати працездатності-23.03.2000 року, а саме ст..12 Закону України «Про охорону праці» (в редакції від 14.10.1992 року), статтею 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), статтями 153, 237-1 КЗпП України, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки трудове каліцтво отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, та доводами представника позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди, з огляду на наступне.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Вирішуючи спір, що склався між сторонами, суд виходив із законодавства, що діяло на момент первинного встановлення позивачу втрати працездатності в 1997 році, а саме ст.12 Закону України « Про охорону праці» в первинній редакції від 14.10.1992 року, згідно якої відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст.440-1 ЦК України в редакції 1963 року моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Також, судом було враховано національне законодавство, що діяло на момент остаточного встановлення позивачу 5% втрати працездатності безстроково без встановлення групи інвалідності в 2004 році, а саме норм ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, якими врегульовано право на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП Українипередбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що трудове каліцтво позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «Суха Балка», про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка відповідача у настанні нещасного випадку.

Актом №29 про нещасний випадок на виробництві, що стався 13.12.1999 року, складеного на підприємстві ВАТ «Суха Балка», видом події визначено дія предметів та деталей, що рухаються, розлітаються. Також, вказано, що причиною нещасного випадку, є невикористання засобів індивідуального захисту (при їх наявності), порушення виробничої дисципліни. Комісія встановила, що особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці або органу, який проводить досудове розслідування є: ОСОБА_1 проходчик, п.1.11 «Інструкції з охорони праці для проходчика», п.3.1д «Правил внутрішнього трудового розпорядку» - ОСОБА_3 гірничий майстер, параграф 16 «ЄПБ при розробці ---», п.2.2. «Посадової інструкції гірничого майстра», п. 4.16 «Правил внутрішнього трудового розпорядку» (а.с.13-15).

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідач має законодавчо закріплений обов`язок, як роботодавець забезпечити позивачу належні умови праці, тому нещасний випадок з позивачем, що став причиною трудового каліцтва та втрати професійної працездатності, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із перенесеними позивачем стражданнями через втрату здоров`я під час виконання посадових обов`язків.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, та не погоджується у цій частині із доводами сторін щодо заниженого та завищеного розміру моральної шкоди.

Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 5% безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я, обмежений у можливості працевлаштування, вільному виборі праці. Крім того, відчуває зниження зору правого ока, яке проявляється в розмитості та двоїнні предметів, що негативно позначається на розбірливості при читанні, викликає труднощі при написанні слів, пересуванні в просторі, оскільки позивачу складно відрізняти контури оточуючих предметів.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції врахував тяжкість наслідків які настали в здоров`ї позивача, внаслідок трудового каліцтва втрата професійної працездатності, вперше у ступені 45 % та встановлення третьої групи інвалідності, в подальшому з квітня 2004 року позивачу безстроково встановлено 5% втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності,а також глибину фізичних та моральних страждань позивача, який зазнав травми ока, що призвело до тривалого лікування, внаслідок чого позивач не відчуває себе повноцінною людиною та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 40 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб, і колегія суддів повністю погоджується з визначеним судом розміром заподіяної позивачу моральної шкоди.

Отже, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим ним трудовим каліцтвом під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги сторін підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича, відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: