Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2021 Справа №607/2173/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В., представника позивача Василишина К.І.,

розглянувши в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , просить стягнути з відповідача в його користь 16005 доларів США у рахунок повернення боргу за розпискою від 17 липня 2019 з врахуванням доповнень. Позов мотивовано тим, що у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, виникла заборгованість по сплаті суми боргу та відсотків.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2021 року вжито заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні представник позивач просив позов задовольнити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні 11 березня 2021 року заявив клопотання про ознайомлення із матеріалами та відкладення справи для надання відзиву на позов. В судове засідання 31 березня 2021 року ОСОБА_2 не з`явився, відзиву на позов не надав. В судове засідання 27 травня 2021 року ОСОБА_2 повторно не з`явився, відзиву на позовне надав, на електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку із ускладненням хронічного захворювання.

Суд відхилив вказане клопотання, зважаючи на відсутність доказів поважності причини неявки, а також на вимоги щодо розумності строків розгляду справи. Крім того, положенням частини першої та третьої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки .

За відсутності заперечень представника позивача суд постановив проводити заочний розгляд справи.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 17 липня 2019 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 11270 доларів США, які зобов`язувався повернути протягом двох тижнів з моменту отримання повідомлення про таку необхідність, в тому числі по телефону, тобто до 03 серпня 2019 року.

Як видно із написів, які засвідчено підписом відповідача, ним фіксувався розмір заборгованості та констатувався факт невиконання ним свого зобов`язання щодо повернення грошових коштів 09.08.2019 року, 23.08.2019 року, 01.12.2019 року.

Останнім написом від 01 вересня 2020 року, який засвідчено підписом ОСОБА_3 констатовано, що станом на 01.09.2020 року сума заборгованості становить 14550 доларів США. У зв`язку із неповерненням заборгованості, відповідач зобов`язувався сплачувати 2% від суми заборгованості за кожен місяць прострочки.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний Суд України, у постанові від 18 вересня 2013 року, справа № 6-63цс13, виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Дослідивши надану позивачем розписку, суд доходить переконання, що вона підтверджує факт укладення договору позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 строком до 03 серпня 2019 року грошові кошти, заборгованість за договором позики станом на 01 вересня 2010 року становила 14550 доларі США.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно роз`яснень, які викладені у висновку в постанові Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, згідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Із змісту статті 12, 13 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не надав будь яких доказів виконання своїх зобов`язань за договором позики повернення позичених грошей в сумі 14550 доларів США, тому права позивача підлягають судовому захисту, шляхом стягнення вказаних грошових кошів з відповідача.

Також, згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначено вище, останнім написом від 01 вересня 2020 року, ОСОБА_2 , у зв`язку із неповерненням заборгованості, зобов`язувався сплачувати 2% від суми заборгованості за кожен місяць прострочки.

Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ч.1 ст. 624 ЦК України).

Згідно розрахунків позивача, за вересень, жовтень, листопад, грудень 2020 року та січень 2021 року (5 місяців) нараховано по 291 долару США пені - 2 відсотки за кожен місяць прострочки, разом 1455 доларів США, які підлягають стягненню з відповідача.

Тому, суд доходить остаточного висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14550 доларів США та 1455 доларів США пені, разом - 16005 (шістнадцять тисяч п`ять) доларів США заборгованості за договором позики.

Також, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути сплачені позивачем 4963 (4509+454) гривні сплаченого судового збору.

Керуючись статтями керуючись ст.ст. 5, 19, 81, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530, 1046-1050 Цивільного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16005 (шістнадцять тисяч п`ять) доларів США заборгованості за договором позики та 4963 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят три) гривні сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів здати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 28 травня 2021 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк