Справа № 710/1710/20 Провадження № 2/710/138/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2021 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Сивоконя С.С.,

за участі секретаря судового засідання - Бойко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на житловий будинок

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

10.12.2020 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов указаний позов, в якому позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 03 травня 2001 року за № 220/01, що розташований по АДРЕСА_1 , укладений на Шполянській товарній біржі між позивачем та відповідачами. Визнати за позивачем, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку «А», прибудови «а», сараю «Б», погреба «п/д», криниці «К», огорожі №1, загальною вартістю 88 955,00 грн.

Аргументи учасників справи

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 03 травня 2001 року між ним та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А», прибудови «а», сараю «Б», погреба «п/д», криниці «К», огорожі №1, загальною вартістю 88 955,00 грн. Договір був укладений на Шполянській товарній біржі і позивачем куплений у відповідачів за 5000 грн., які буди одержані відповідачами повністю до підписання договору. Договір купівлі-продажу за № 220/01 зареєстрований 03 липня 2001 року в Шполянському відділку Черкаського об`єднаного бюро технічної інвентаризації під № 06, реєстр № 1622, інвентаризаційна справа №5078. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачами був звільнений будинок, передані ключі, вони знялася з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Позивач використовує будинок для постійного проживання, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує його в належному стані. На час укладення договору в травні 2001 року ні позивач, ні відповідачі не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву у якій визнала позовні вимоги та просила проводити судове засідання за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та у якій зазначив, що позовні вимоги визнає.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 22.12.2020 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд цивільної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою АДРЕСА_1 , метою оцінки та вид вартості визначалися для сплати судового збору, ринкова вартість об`єкта оцінки складає 88955,00 грн (а.с.6).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 , власником домоволодіння є ОСОБА_1 , ідеальна частка «1», документи, що підтверджують право власності: біржова угода купівлі-продажу, зареєстрована 03.05.2001 за №220/01 (а.с.9-14).

Відповідно до біржевої угоди (договору) купівлі-продажу житлового будинку від 03.05.2001, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продали, а громадянин ОСОБА_1 купив житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Договір зареєстрований в реєстрі біржевих угод під №220/01 (а.с.15).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі наступного.

Оскільки відносини між сторонами які склалися в момент укладення спірного договору, а саме 03 травня 2001 року, суд застосовує під час розгляду позовної вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним Цивільний кодекс Української РСР (1963 року).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну абро припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення спірного правочину, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б)якщо її учасниками є члени біржі; в)якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до вимог ст. 224 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Кодексу).

Відповідно до вимог ст. 228 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами.

За змістом ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР (1963року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Статтею 154 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час укладення спірного договору, передбачено, що коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

Як вбачається зі змісту договору від 03 травня 2001 року, укладеного між позивачем та відповідачами на Шполянській товарній біржі, зазначений правочин містить всі ознаки договору купівлі-продажу, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу, передбачених ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на момент укладення вказаного правочину, про що свідчать їх підписи у ньому, за наслідками укладення зазначеного договору відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали житловий будинок у власність покупцю ОСОБА_1 , а останній прийняв майно і сплатив за нього певну грошову суму. Зазначені обставини жодним чином не спростовуються відповідачами.

Згідно ст.47 Цивільного кодексу Української РСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до вимог ст.47 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час укладення спірного договору, суд вважає угоду купівлі-продажу дійсною.

Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

За змістом частин 1,2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорю_ється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому разі, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Згідно роз`яснень, наданих у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Частиною 1статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Оскільки суд визнав договір купівлі-продажу від 03 травня 2001 року, укладений між сторонами на Шполянській товарні біржі дійсним, суд приходить до висновку, що позивач набув право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі вказаного правочину.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги позивача та визнає за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку «А», прибудови «а», сараю «Б», погреба «п/д», криниці «К», огорожі №1.

Судові витрати позивач просив залишити на його рахунку.

На підставі викладеного і керуючись ст. 3, 4, 12, 81, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на житловий будинок задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 03 травня 2001 року за № 220/01, що розташований по АДРЕСА_1 , укладений на Шполянській товарній біржі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем та мешканцем АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку «А», прибудови «а», сараю «Б», погреба «п/д», криниці «К», огорожі №1, загальною вартістю 88 955,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Шполянський районний суд Черкаської області, шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 21.01.2021

Суддя С.С. Сивокінь