31.05.21
Провадження № 2/235/1239/21
Справа № 235/3002/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м.Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Філь О.Є.

за участю секретаря судового засідання Придворової В.В.

розглянувши у підготовчому засіданні в м.Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_3 , 29.04.2021 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що з відповідачем по справі, який являється її чоловіком, 07.04.1998 року придбали житловий будинок, який розташовано у АДРЕСА_1 , уклавши нотаріально посвідчений договір за реєстровим № 1580.

Згідно укладеного договору саме в її та відповідача спільну сумісну власність перейшов житловий будинок.

Рішенням виконкому Красноармійської міської ради від 22.11.2000 року № 646 відповідачеві була передана у власність земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,1000 га на підставі договору купівлі-продажу № 1580 від 07.04.2000 року.

21 травня 2001 року відповідачеві було видано Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ДН № 125763, який зареєстровано за № 04103 на вищезазначену земельну ділянку з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Позивач вважає, що враховуючи ту обставину, що в договорі купівлі-продажу житлового будинку від 07.04.1998 року, не визначено частки, які переходять у власність покупців, житловий будинок являється спільною сумісною власністю, земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель повинна належати співвласниками житлового будинку на праві спільної сумісності.

Позивач просить визнати земельну ділянку площею 0,1000 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2 .

29 квітня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є.

30 квітня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено підготовче засідання на 31 травня 2021 року.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягають.

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню за наступних підстав:

Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 29 серпня 1987 року уклали шлюб (а.с.4).

Відповідно договору купівлі-продажу від 07.04.1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 купили жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно реєстраційного посвідчення, виданого бюро технічної інвентаризації, житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.6).

21 травня 2001 року відповідачеві було видано Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ДН № 125763, який зареєстровано за № 04103 на вищезазначену земельну ділянку з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с.9).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

За нормами статті 30 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року N 561-XII 9, який був чинний на час передачі відповідачеві у власність земельної ділянки, при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.

Дана норма повністю кореспондується з положеннями статті 120 ЗК України (чинній на час вирішення спору).

З аналізу вказаних норм випливає існування принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Така позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 26 грудня 2019 року (справа № 364/515/19; провадження № 61-19224св19), Великою Палатою Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно).

Частиною 1 статті 368 ЦК України визначено, що спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно частини 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також вразі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Частина 1 стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права.

На підставі викладеного вище та керуючись ст..ст. 16, 328, 373, 376, 392 ЦК України, ст. 30,67 ЗК України від 18 грудня 1990 року N 561-XII, статтями 4-5, 175-177, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати земельну ділянку площею 0,1000 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішення суду є правовстановлюючим документом та підлягає державній реєстрації.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького Апеляційного суду, з врахуванням вимог п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Дата складання повного тексту рішення 31 травня 2021 року.

Суддя О.Є.Філь