Справа № 303/5544/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді: Кожух О.А.,

суддів - Кондора Р.Ю., Куштана Б.П.,

за участю секретаря - Купар Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 липня 2018 року (головуючий суддя Монич В.О.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

встановив:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Мукачівського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що із 06.08.1988 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тячівського районного суду від 26.08.2014, котре набрало законної сили 23.10.2014.

Вказувала, що за час шлюбу сторони набули спільне майно на території України, а саме: транспортний засіб з українською реєстрацією «Шкода - Октавія» А5, 2006 року, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 ; будинковолодіння із земельною ділянкою в АДРЕСА_1 ; 3-х кімнатний житловий будинок із земельною ділянкою в м. Мукачево, за адресою: АДРЕСА_2 ; 2-х кімнатна квартира в м. Ужгород за адресою: АДРЕСА_3 ; житловий будинок в АДРЕСА_4 ; земельна ділянка в АДРЕСА_5 , загальною площею 0,01 га.

Вказувала, що зазначене майно сторони набули під час шлюбу, таке є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними. При цьому позивачка згідна на компенсацію їй грошовими коштами різниці у вартості частки у спільному майні.

Неодноразово уточнюючи позовні вимоги, позивачка остаточно просила (Т.3 а.с. 98-99):

1) визнати трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ; двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; житловий будинок із земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_4 під АДРЕСА_4 ; земельну ділянку загальною площею 0,0100 га, кадастровий №:07:012:0009, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ; автомобіль марки SKODA OKTAVIA А5 2.0 TDI, 2006 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

2) виділити ОСОБА_2 в натурі: трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ; житловий будинок із земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку загальною площею 0,0100 га, кадастровий №:07:012:0009, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ; виділити ОСОБА_1 в натурі: двохкімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_3 ; житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_4 ; автомобіль марки SKODA OKTAVIA А5 2.0 TDI, 2006 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 .

Заочне рішення, ухвалене у цій справі місцевим судом 01 червня 2016 року, за заявою відповідача ОСОБА_3 було скасовано ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 28 липня 2016 року.

Оскаржуваним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 26 липня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ; двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_4 ; земельну ділянку загальною площею 0,0100 га, кадастровий №:07:012:0009, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ; автомобіль марки SKODA OKTAVIA А5 2.0 TDI, 2006 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Проведено поділ житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_4 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_4 , загальною вартістю 579 120 грн., вартістю 1/2 частини 289 560 грн.

Проведено поділ житлового будинку із земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину житлового будинку із земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , загальною вартістю 2 648 837 грн., вартістю 1/2 частини 1 324 418 грн.

Виділено позивачу ОСОБА_2 наступне майно: трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , вартістю 717 898 грн.

Виділено відповідачу ОСОБА_1 наступне майно:

двохкімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_3 , вартістю 557 906 грн. ;

земельну ділянку загальною площею 0,0100 га, кадастровий :07:012:0009, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю 30 280 грн. ;

автомобіль марки SKODA OKTAVIA А5 2.0 TDI, 2006 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 180 239 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю вартості присудженого майна в розмірі 25 264 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із даним рішенням, відповідач ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 . В обґрунтування скарги посилається на помилковість висновків суду, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. Посилаючись на практику ВСУ вважає, що сам по собі факт придбання майна під час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення його до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Майно придбане за особисті кошти одного з подружжя є його особистою приватною власністю. Вказує, що у 2005-2007 роках ним було отримано у позику значні суми коштів, з метою купівлі спірного майна, що стверджується долученими до матеріалів справи договорами позики. Зазначає, що укладені договори позики, укладені одним із подружжя в інтересах сім`ї, створюють права та обов`язки для обох із подружжя. В оскаржуваному судовому рішенні не зазначено про договори позики та боргові зобов`язання, які існують наразі, а відтак суд першої інстанції не дав жодної оцінки договорам позики та борговим зобов`язаннями за ними, які є спільними для подружжя.

Оскільки ОСОБА_2 судове рішення не оскаржила, апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог у межах доводів апеляційної скарги, котрі зводяться до неврахування місцевим судом джерела набуття присудженого майна та внаслідок цього помилкового віднесення спірного майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, а також неврахування судом факту укладення договорів позики одним із подружжя в інтересах сім`ї, які породжують боргові зобов`язання для обох із подружжя.

Сторони та їх представники в судове засідання в черговий раз не з?явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.1988, який розірвано на підставі рішення Тячівського районного суду від 26 серпня 2014 року (т.1 а.с.55).

Також встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 30.09.2005 ОСОБА_4 продав ОСОБА_2 (позивачці) житловий будинок із земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (т.2 а.с.128). Право власності на дане домоволодіння зареєстроване за ОСОБА_2 у державному реєстрі 28.10.2005 (т. 1 а.с. 18, т. 2 а.с.129). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №011691 виданого 22.03.2006 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (т. 1 а.с.17, т.2 а.с.130).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №229751, виданого 05.11.2010, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0100 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , цільове призначення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва (т.1 а.с.16). У цьому державному акті зазначено, що він виданий на підставі рішення Вільховецької сільської ради № 358 від 30.06.2010, яким ОСОБА_2 було передано у власність таку земельну ділянку (т.3 а.с.17).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 12.02.2009 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , останній придбав квартиру АДРЕСА_7 (т.1 а.с.24). А згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21879510 від 16.02.2009 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 (т.1 а.с.22).

Згідно договору купівлі-продажу квартири укладеного, 25.09.2009 між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , останній придбав квартиру АДРЕСА_3 (т.1 а.с.23).

Відповідно до листа №8/2932 від 27.08.2013 заступника начальника управління Державтоінспекції за ОСОБА_1 21.01.2009 зареєстрований автомобіль SKODA OCTAVIA А5 2.0 ТDІ, 2006 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 (Т.1 а.с.25).

Згідно висновку експерта №8990 від 27.02.2018 ринкова вартість житлового будинку із земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 становить 2 648 837 грн. (т.3 а.с.42-47).

Згідно висновку експерта №9847 від 27.03.2018 року ринкова вартість трьохкімнатної квартири в АДРЕСА_6 становить 717 898 грн. (т.3 а.с.49-54)

Згідно висновку експерта №9846 від 26.03.2018 ринкова вартість двохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 становить 557 906 грн. (т.2 а.с.230-237).

Згідно висновку експерта №9845 від 27.03.2018 ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0,0100 га, кадастровий №:07:012:0009, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 становить 30 280 грн. (т.3 а.с.62-75).

Згідно звіту про проведення товарознавчої експертизи і оцінки майна №О-85 вартість автомобіля марки SKODA OKTAVIA А5 2.0 TDI, 2006 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 становить 180 239 грн. (т.1 а.с.129).

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої, третьої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У пунктах 2224 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК України та статтею 372 ЦК України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.

Щодо поділу майна сторін колегія зазначає наступне.

Позивач просила, серед іншого майна, визнати спільною сумісною власністю сторін житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_4 . Така вимога була задоволена оскаржуваним рішенням суду, а також проведено поділ цього житлового будинку між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано за кожним із них право власності на 1/2 частину будинку, загальною вартістю 579120 грн., вартістю 1/2 частини 289 560 грн.

Колегія констатує, що будь-яких документів щодо житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_4 , матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні зазначив, що інформація щодо права власності на цей будинок міститься у довідці Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації за вих.№ 09/46 від 05.03.2015. Проте, згідно вказаної довідки, станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 було зареєстровано за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Реєстрація права власності та інвентарна справа на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_4 відсутні (т. 1 а.с.102).

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також міститься інформація лише щодо житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_4 , відповідно до якої власником 1/2 частини цього об?єкту, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2018, є ОСОБА_9 (т. 3 а.с. 169-170).

За результатами пошуку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлено, що за параметрами запиту АДРЕСА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у Державному реєстрі іпотек відомості відсутні.

Згідно звіту про проведення товарознавчої експертизи і оцінки майна №О-85 ринкова вартість житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_4 під АДРЕСА_4 становить 579 120 грн. (т.1 а.с.129). І така вартість цього об?єкту була зазначена судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні. В той же час, колегія констатує, що у цьому звіті визначено вартість житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_10 , під № НОМЕР_2 , а не 25А.

Також, проводячи на виконання ухвали суду від 10.11.2016 судову оціночно-будівельну експертизу та відповідаючи на питання «яка ринкова вартість житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_10 , судовим експертом було дано відповідь щодо визначення вартості житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_10 . У висновку № 9848 від 2 березня 2018 року експерт зазначила, що питання, зазначене судом, буде розглядатись в іншій редакції, оскільки рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 01 червня 2016 року об?єктом спільної сумісної власності сторін визнано житловий будинок у АДРЕСА_10 , а також у Свідоцтві про право приватної власності № НОМЕР_3 від 18 листопада 2005 року зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 належить на праві приватної власності цього житлового будинку.

Таким чином, судовий експерт, відповідаючи на питання щодо ринкової вартості житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_10 , визначила ринкову вартість об?єкту, який не є предметом спору у даній справі. При цьому, змінюючи редакцію питання, поставленого судом, послалась на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 01 червня 2016 року у даній справі, яке, як зазначалось вище, було скасоване ухвалою цього ж суду від 28.07.2016. Крім того, як зазначено самою експертом, житловий будинок в АДРЕСА_11 , відповідно до Свідоцтва про право приватної власності № НОМЕР_3 від 18 листопада 2005 року, належить на праві приватної власності по 1/2 частині ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (т. 3 а.с.6).

Як і у позовній заяві, поданій до суду у 2014 році, так у заяві про зменшення позовних вимог (т. 3 а.с.98-99) міститься вимога щодо житлового будинку у АДРЕСА_10 . Будь-яких даних щодо такого об?єкту матеріали справи не містять. Позивач не надала таких даних і апеляційному суду. Так само як і немає в матеріалах справи будь-яких відомостей, які давали б підстави вважати, що змінювалась нумерація житлового будинку в АДРЕСА_11 (на який є вказане Свідоцтво про право приватної власності № НОМЕР_3 від 18.11.2005) на адресу « АДРЕСА_4 ».

Таким чином, позивачем, всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України, належними та допустимими доказами не доведено позовні вимоги щодо житлового будинку, розміщеного у АДРЕСА_10 - не доведено як факту існування такого будинку, так і факту набуття його сторонами за час шлюбу..

Суд першої інстанції щодо цього майна неповно з?ясував обставини, які мають значення для справи; відповідні обставини, які суд вважав встановленими - позивачем не доведені, а відтак, за відсутності інформації про статус такого нерухомого майна (зокрема, про час та підстави його набуття) відсутні підставі для вирішення питання щодо належності його сторонам на праві спільної сумісної власності та, відповідно, щодо його поділу між сторонами.

Рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати та у задоволенні позивних вимог, які стосуються житлового будинку у АДРЕСА_10 - відмовити.

Щодо іншого майна, відносно якого було пред?явлено позов, колегія зазначає, що відповідач ОСОБА_1 не надав належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на це майно, яке набуте сторонами у період шлюбу.

Установивши, що житловий будинок із земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , набуті подружжям у період шлюбу та є їх спільною сумісною власністю, виходячи з вищенаведених обставин та враховуючи рівність часток кожного із подружжя відносно майна, що є спільною сумісною власністю, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість визнання за кожною із сторін права власності на 1/2 частку в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Також суд першої інстанції встановивши, що решта спірного майна, придбана сторонами за час шлюбу, подружжя мало спільний бюджет на час придбання спірного майна, дійшов правильного висновку про те, що воно підлягає поділу між сторонами в рівних частках. При цьому місцевим судом поділ майна здійснено у відповідності до ст.ст. 70, 71 СК України, з дотриманням принципу рівності часток подружжя, кожній зі сторін виділено майно (позивачці ОСОБА_8 вартістю 717898 грн, а відповідачу ОСОБА_1 загалом вартістю 768425 грн) та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю вартості присудженого майна в розмірі 25 264 грн.

Відмова у задоволенні позову в частині поділу житлового будинку по АДРЕСА_10 не змінює частки сторін у праві власності та визначення вартості іншого спірного майна.

Стосовно посилання апелянта на те, що спірне майно придбане за кошти, отримані ним у позику слід зазначити наступне.

Так, відповідно до договору позики від 03.08.2005 ОСОБА_10 позичила ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 40 000 доларів США та 60 000 Євро. У п.2 Договору вказано, що позика передаватиметься по окремим договорам з метою будівництва та/або купівлі двох будинків та двох окремих квартир у м.Ужгород або м.Мукачево (Т.2 а.с.21).

Відповідно до договору позики від 03.08.2005 ОСОБА_10 позичила ОСОБА_1 грошові кошти на суму 60 000 євро або 73 000 доларів США. У п.2 Договору вказано, що позика надається з метою купівлі будинку із земельною ділянкою у АДРЕСА_2 (Т.2 а.с.25)

Відповідно до договору позики від 31.08.2005 ОСОБА_10 позичила ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 7 800 доларів США. У п.2 Договору вказано, що позика надається для придбання будинковолодіння із земельною ділянкою з метою подальшої перебудови у АДРЕСА_1 (Т.2 а.с.24).

Колегія суддів зазначає, що вказаний будинок (у АДРЕСА_1 ) не є предметом спору у даній справі, а тому такий договір позики не стосується предмету доказування.

Відповідно до договору позики від 07.01.2008 ОСОБА_10 позичила ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 24 000 доларів США. У п.2 Договору вказано, що позика надається у АДРЕСА_6 (Т.2 а.с.23). Судова колегія зазначає, що у договорі позики від 07.01.2008 не зазначено, що позику надано, зокрема, з метою придбання ОСОБА_1 квартири у АДРЕСА_6 .

Відповідно до договору позики від 23.07.2009 ОСОБА_10 позичила ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 7 000 доларів США. У п.2 Договору вказано, що позика надається у АДРЕСА_9 (Т.2 а.с.22). Судова колегія зазначає, що у договорі позики від 23.07.2009 не зазначено, що позику надано, зокрема, з метою придбання ОСОБА_1 квартири у АДРЕСА_9 .

Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

З аналізу даних норм слідує, що майно придбане за кошти отримані одним із подружжя за договором позики є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що договори позики укладені в інтересах сім`ї.

Укладення одним із подружжя договорів позики в інтересах сім`ї не свідчить про те, що отримані ним грошові кошти є його особистою приватною власністю та відповідно не є підставою для застосування п.3 сч.1 ст. 57 СК України. Отже, доводи апеляційної скарги щодо придбання майна за особисті кошти ОСОБА_1 підлягають відхиленню.

Щодо посилання апелянта не те, що внаслідок укладення вказаних договорів позики виникли боргові зобов`язання, які є спільними для подружжя, то слід зазначити, що предметом даного спору є виключно поділ майна подружжя. Питання щодо розподілу зобов`язань подружжя за договорами, укладеними в інтересах сім`ї, не є предметом даного спору і таке судом не вирішувалось. При цьому, ОСОБА_1 , подаючи до суду зазначені вище договори позики, зустрічного позову щодо розподілу зобов`язань за такими договорами не пред`являв. А отже зазначені договори позики не впливають на висновки суду першої інстанції щодо розподілу майна подружжя та не мають самостійного правового значення для правильного вирішення даної справи, у якій не вирішувалось питання щодо невиконаних зобов`язань подружжя за договорами позики, не доводилась наявність та розмір заборгованості за ними.

Отже, доводи апелянта про те, що кошти для придбання спірного майна отримувалися ОСОБА_1 у борг за договорами позики, у зв`язку з чим, на його переконання, вказане майно є його особистою приватною власністю, не спростовують висновків місцевого суду, оскільки у разі укладення одним із подружжя договору в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Окрім того, судова колегія враховує наступні обставини.

В судові засідання, які призначались апеляційним судом, апелянт не з`являвся.

Позивачка вказувала, що сторони ведуть переговори про можливість вирішення спору мирним шляхом, в тому числі, щодо відчуження певного майна на користь доньки сторін, та клопотала про надання строку на примирення, після чого в жодне судове засідання, які призначались апеляційним судом, сторони не з`являлись.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_8 зазначав, що висновок суду першої інстанції про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, є помилковим, оскільки джерелом набуття частини майна є кошти, отримані за договорами позики.

Апеляційним судом встановлено, що протягом апеляційного провадження (у червні 2019 року) щодо спірного майна було вчинено ряд правочинів, посвідчених приватним нотаріусом Ковач Н.О..

Так, земельна ділянка ділянку загальною площею 0,0100 га, кадастровий :07:012:0009, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , котра оскаржуваним рішенням виділена відповідачу ОСОБА_1 , згідно договору дарування № 1116 від 27.06.2019, належить ОСОБА_11 (дочці сторін) (т. 4, а.с. 14-16).

Щодо трьохкімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , котра оскаржуваним рішенням суду виділена позивачу ОСОБА_2 28.06.2019 було укладено договір про поділ спільного майна колишнього подружжя під № 1129, та в той же день, 28.06.2019, під № 1136 було укладено договір дарування щодо 1/2 частки майна у спільній частковій власності, згідно якого власність на цю частку набув ОСОБА_1 (т. 4, а.с.17-20).

Щодо житлового будинку і земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та на які оскаржуваним рішенням визнано за кожним із сторін право власності на 1/2 частину житлового будинку із земельною ділянкою 20.06.2019 було укладено договір про поділ спільного майна колишнього подружжя (договір № 1093) та 28.06.2019 було укладено договори дарування, за якими 1/2 частку у спільній частковій власності на земельну ділянку (договір № 1134) та 1/2 частку у спільній частковій власності на будинок (договір № 1132) набула у власність ОСОБА_2 (а.с.21-25).

Таким чином, апелянт своїми діями, вчиненими після ухвалення оскаржуваного рішення, визнав, що, зокрема, вказані об`єкти були об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Наведене, крім іншого, спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що такі об`єкти є його особистою приватною власністю.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що місцевим судом не враховано заяву ОСОБА_1 про призначення судової будівельно-технічної експертизи щодо визначення вартості невід`ємних покращень квартири за адресою АДРЕСА_9 є необґрунтованими, оскільки здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим самостійним об`єктом спільної сумісної власності подружжя, який підлягає розподілу між сторонами.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення місцевого суду в частині задоволення позивних вимог, які стосуються житлового будинку у АДРЕСА_10 , слід скасувати, та у задоволенні таких вимог відмовити.

В іншій частині судове рішення слід залишити без змін, оскільки доводи апелянта висновків місцевого суду не спростовують, і рішення суду в цій частині ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.1,2 ч. 1 ст 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 липня 2018 року в частині визнання житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_10 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; в частині проведення поділу житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_10 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнання за кожним із них права власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку загальною вартістю 579 120 грн., вартістю 1/2 частини 289 560 грн. - скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_10 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та про виділення ОСОБА_1 в натурі житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_10 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 січня 2021 року.

Головуюча:

Судді: