Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі - Курбатова Д.Л.

за участю :

представника позивача Сідун О.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 17.01.2017 року він, ОСОБА_2 , надав ОСОБА_1 , а останній отримав суму позики у розмірі - 860 євро, які зобов`язався повернути частинами щомісячно в сумі по 2000,00 гривень в строк до повного погашення, що підтверджується написаною відповідачем власноручно борговою розпискою. Однак, взяті на себе зобов`язання, щодо повернення грошових коштів відповідач ОСОБА_1 не виконав. Позивач неодноразово звертався до ОСОБА_1 з вимогою повернути йому гроші, але відповідач гроші позивачу не повертає. За цих обставин, ОСОБА_2 звернувся з заявою в чергову частину Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області та за результатами проведеної перевірки, встановлено що за заявленою заявою відсутні ознаки кримінального карного діяння, а викладені факти у зверненні від 27.04.2018 носять характер цивільно-правових відносин, спір по яким підлягає вирішенню в судовому порядку.

Позивач зазначає, що на підтвердження своїх зобов`язань відповідач в присутності працівників поліції написав ще одну розписку 10.05.2018 року, якою підтвердив що виплатить ОСОБА_2 весь борг за первинною розпискою. Позивач зазначає, що вторинна розписка містить розмір заборгованості, який не відповідає дійсному боргу за первинною розпискою.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 на день звернення з позовом до суду не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню грошових коштів, просить суд ухвалити рішення яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму боргу в розмірі 860,00 євро, що станом на 24.09.2018 року по курсу НБУ становить 28 371,00 гривень .

В судове засідання позивач не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином .

Представник позивача - адвокат Сідун О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Надала пояснення аналогічні викладеним.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зокрема зазначив, що він дійсно звертався до позивача у травні місяці 2017 року з проханням отримати в позику грошові кошти та позивач дав йому в борг кошти в сумі 360 євро. Також зобов`язався виплатити відсотки в сумі 60 євро. Мав намір заробити грошові кошти на продажі комп`ютерної техніки. Строки повернення отриманих у борг коштів обумовлені не були. Отримані у борг грошові кошти повернути він не міг і позивач почав нараховувати йому відсотки. Розписку про отримання коштів він написав під тиском і погрозою фізичної розправи. Однак з даного приводу в правоохоронні органи не звертався.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням відповідача в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що він є рідним братом відповідача. Позивача ОСОБА_2 бачив всього один раз, коли останній приходив до нього на роботу та повідомив, що його брат ОСОБА_1 боргує йому гроші та щоб він посприяв поверненню йому грошових коштів. На яких умовах брат ОСОБА_1 брав у борг кошти йому не відомо і чи повернув не відомо. Про дані обставини він повідомив їх матері.

20.11.2019 року представником позивача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

03.07.2020 року представником позивача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

16.10.2020 року відповідачем подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

04.03.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 308/10983/18 та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження ;

Заслухавши вступне слово сторін, покази свідка, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання абао оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 17.01.2018 р. ОСОБА_1 складено боргову розписку згідно змісту якої ОСОБА_1 зобов`язався повернути ОСОБА_2 гроші в сумі 860 євро і зобов`язався віддавати його частинами по 2000,00 грн. щомісяця, що стверджується розпискою копія якого приєднана до матеріалів справи (а.с.8).

Аналізуючи зміст наданої ОСОБА_1 розписки від 17.01.2018 р. вбачається, що така свідчить про взяття на себе ОСОБА_1 безумовного обов`язку повернути зазначену в розписці суму.

Як стверджується позивачем у позовній заяві та представником позивача у судовому засіданні ОСОБА_1 у добровільному порядку та в строки зазначені у розписці не повернув взяті в борг кошти.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 року звернувся з заявою в чергову частину Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області щодо неповернення гр. ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 860 євро. ( а.с. 11-12)

За результатами проведеної перевірки, 14.05.2018 року було повідомлено листом за № 10826/106/25/1-2018 відповідно до якого було встановлено, що за заявленою заявою відсутні ознаки кримінально- карного діяння, а викладені факти у зверненні від 27.04.2018 носять характер цивільно-правових відносин, спір по яким підлягає вирішенню в судовому порядку. ( а.с. 12-13)

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору позики, є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштіввід позичальника до позикодавця.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Вказана вище правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 - за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року по справі 464/3790/16-ц.

Таким чином, дослідивши зміст розписки вбачається, що передача грошових коштів у сумі 860 гривень була здійснена, оскільки зазначено, що «зобовязусь повернути ОСОБА_2 грошові в сумі 860 євро і віддавати його частинами по 2000 грн. щомісяця», а відтак суд приходить до висновку про те, що факт отримання відповідачем ОСОБА_1 в борг грошової суми у позивача підтверджено.

Боргова розписка, що написана відповідачем ОСОБА_1 та надана ОСОБА_2 , відповідає формі, встановленій для договору позики, що передбачена в ст.1047 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається із змісту наданої ОСОБА_1 розписки від 17.01.2018 року, така містить встановлення способу та строку повернення позики , а саме частинами по 2000 грн. щомісяця.

Аналізуючи норми ст. ст. 1046, 1047, 1049ЦКУкраїни у взаємозв`язку з обставинами справи суд вважає, що між сторонами був укладений договір позики. Обставин на підтвердження повернення боргу чи не одержання в борг коштів судом встановлено не було.

За доводами позивача, спір у справі виник внаслідок не належного виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язання за договором позики від 17.01.2018 року.

За змістом ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст.525 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Твердження відповідача про те, що він взяв в борг у позивача ОСОБА_2 360 євро, а не 860 євро, спростовуються доданою до матеріалів справи власноручно написаною відповідачем ОСОБА_1 розпискою від 17.01.2018 року, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні.

Твердження відповідача про те, що розписка була написана ним під тиском та погрозами фізичного насильства, суд не бере до уваги, оскільки на підтвердження доводів ОСОБА_1 не надав жодних доказів. Зокрема не не долучив доказів того, що він звертався до правоохоронних органів з приводу погроз чи вимагання грошей.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений в письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків на підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір було укладено під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Щодо наявності таких обставин доказів не надано. Жодних належних та допустимих доказів того, щонасправді ОСОБА_1 не отримав від ОСОБА_2 обумовлену в розписці суму грошових коштів, відповідачем суду не надано.

Боргова розписка написана власноруч відповідачем ОСОБА_1 і ним підписана, ним не надано суду належних та допустимих доказів, які б вказували на безгрошовість спірного договору, окрім того, боргова розписка від 17.01.2018 року, з врахуванням положень ст. ст. 1046, 1047 ЦК України підтверджують факт позики ОСОБА_1 грошових коштів у ОСОБА_2 .

На виконання вимог ст. 533 ЦК України слід вказати еквівалент суми боргу вказаної в євро в національній валюті.

Суд вважає, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що зазначені у розписці кошти йому не передавались.

Враховуючи те, що доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачем не надано, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суму боргу в розмірі 860 євро, що станом на 24.09.2018 року становить по курсу НБУ 28371,00 грн. (двадцять вісім тисяч тристо сімдесят одну гривню), з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд відзначає, що будь-яких доказів щодо повернення відповідачем позивачу боргу в сумі 860 євро, сторонами спору до суду не подано.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Із огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору , за таких обставин, суд вважає, що судовий збір в розмірі 908,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 525, 526,1046 ,1047, 1049, 1051 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , (1977 року народження, паспорт серія НОМЕР_1 ) , на користь ОСОБА_2 , (1962 року народження, паспорт серія НОМЕР_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ,) грошові кошти в сумі 860 євро, що станом на 24.09.2018 року становить по курсу НБУ 28371,00 грн. (двадцять вісім тисяч тристо сімдесят одну гривню).

Стягнути з ОСОБА_1 , 1977 року народження судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. на користь держави.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Дата складання повного тексту судового рішення з врахуванням вихідних днів - 24.05.2021 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца