Справа № 486/1313/20
Провадження № 2/486/97/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 травня 2021 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Савіна О.І.

при секретарі Коршак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

без участі сторін,

ВСТАНОВИВ:

28.08.2020 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця в сумі 7 733.11 грн.. В обґрунтування позову зазначає, що згідно заяви б/н від 30.11.2010 року, Умов та правил надання банківських послуг, ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 9 600.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Однак ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 померла. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями, які, на час відкриття спадщини, проживали зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , однак із заявою у визначений строк, про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, не звернулись. При цьому, позивач вважає, що згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця на спадщину, а тому 21.07.2020 року звернувся з листом-претензією до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак з боку останніх жодних дій вчинено не було. У зв`язку з наведеним просить стягнути з відповідачів вказану заборгованість та витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою суду від 16.10.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Також судом було задоволено клопотання позивача про витребування доказів, зокрема: про витребування копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 та витребування з Центру надання адміністративних послуг довідки про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою АДРЕСА_1 , станом на дату смерті померлої, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача направив до суду письмове клопотання в якому зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить слухати справу без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , причину неявки суду не повідомили, про день місце та час розгляду справи сповіщені вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик відповідачів в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ч.11 ст. 128 ЦПК України.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідачі повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у клопотанні. За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного.

Згідно Кредитного договору б/н від 30.11.2010 року, Умов та правил надання банківських послуг, ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 9 600.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с. 9, 10-33).

З копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 46 років, про що складено відповідний актовий запис за № 162 (а.с. 37).

Оскільки боржник помер, то відповідати перед АТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця мають спадкоємці у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналогічна позиція викладена в п.32 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Позивач в обґрунтування свого позову посилається на те, що відповідачі постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, таким чином, на думку позивача вони прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника.

Згідно наданого позивачем розрахунку за кредитним договором б/н від 30.11.2010 року, станом на дату смерті ОСОБА_3 виникла заборгованість у розмірі 7 733.11 грн. (а.с. 7-8).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтею 608 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що встановлено ст.1216 ЦК України.

Згідно ст. 1218 та ч.3 ст. 1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Згідно зі ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Отже, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьоюстатті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першоїстатті 1282 ЦК України.

З матеріалівсправи вбачається, що 30.11.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній було надано кредит у розмірі 9600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на дату смерті ОСОБА_3 , її заборгованість перед банком за кредитним договором від 30.11.2020 року становила 7733.11 грн..

03.09.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу Южноукраїнської державного нотаріальної контори направлено претензію кредитора в порядку, передбаченому статтею 1281 ЦК України, яка долучена до матеріалів спадкової справи (а.с. 41).

01.07.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» направлено листи-претензії до спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором, яку останні не виконали (а.с. 43-44).

У позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини проживали із спадкодавцем, є ОСОБА_3 .. Дана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де адресою місця реєстрації зазначено: АДРЕСА_1 (а.с. 34-36).

Також Факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за однією адресою з померлою ОСОБА_3 підтверджується Довідкою ЦНАП про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: АДРЕСА_1 .

Як слідує з повідомлень Южноукраїнської державної нотаріальної контори від 10.10.2014 року та 13.05.2020 року, наявних в матеріалах копії спадкової справи № 158/2014 від 10.10.2014 року, за претензією кредитора 10.10.2014 року була відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак надати інформацію щодо наявності спадкоємців, які прийняли чи відмовились від спадщини, не вбачається можливим до видачі свідоцтва про спадщину.

Будь-якої іншої інформації стосовно спадкоємців померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1279 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не подали.

Разом з тим, за змістом положень ст. 1282 ЦК України, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Отже, за таких обставин, відсутні підстави вважати, що відповідачі отримали у спадщину будь яке майно після смерті ОСОБА_3 , а тому вони не набули статусу спадкоємців.

Таким чином, відсутні підстави для покладення на відповідачів обов`язку задовольнити вимоги кредитора померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім того суд вважає, що сам факт реєстрації місця проживання відповідачів за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вони є спадкоємцями та прийняли після померлої спадщину.

Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання Банку лише на факт проживання ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 зі спадкодавцем, без надання доказів наявності, об`єму та вартості спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , свідчить про недоведеність позивачем позовних вимог.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем не доведена наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, укладеним 30.11.2010 року між Банком та ОСОБА_3 , як зі спадкоємців останньої, оскільки доказів на підтвердження того, що після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, а відповідачі є спадкоємцями померлого позичальника і прийняли у встановленому порядку спадщину після смерті ОСОБА_3 , не надано.

Враховуючи викладене, у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог у суду відсутні правові підстави для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України, розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст.ст. 526, 608, 1218, 1231, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 4, 11-13, 76-78, 81, 89, 141, 223, 264-265, 268, 280, 282, 284 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр Іванович Савін