Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/839/20
Провадження № 2/945/192/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021року Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря судового засідання Жиган А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 21649,19грн.; стягнути витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 840,80 грн. та стягнути витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 10757,60грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_2 було укладено Договір страхування наземного транспорту №АМ 1852259, за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «ВАЗ», д.н.з, « НОМЕР_1 ». 30.08.2018року в м.Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1 » - під керуванням ОСОБА_2 який допустив зіткнення з автомобілем «Рено», д.н.з, « НОМЕР_2 ». В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Рено», державний номер « НОМЕР_2 », власник якого зазнав матеріального збитку. Відповідно до постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08.10.2018 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та ст..130 КУаАП. Для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «Рено» днз НОМЕР_2 був організований огляд транспортного засобу. Згідно рементної калькуляції № 921028 від 06.09.2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Рено» днз « НОМЕР_2 » складає 30144,67грн. Згідно Висновку за звітом № 198-18 від 06.09.2018 року вартість матеріального збитку в результаті відновлюваного ремонту склала 22649,19грн.Факт ДТП 30.08.2018 був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 10731-24 від 08.11.2018року. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «ВУСО» склав 21649,19грн. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування. Разом з тим, 10.03.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем « ОСОБА_1 » (новий кредитор) укладено Договір № 10/03/2020 про відступлення права вимог, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги по відшкодуванню у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договору страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі новий кредитор отримав право вимоги щодо відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (поліс) №АМ 1852259. З метою досудового врегулювання спору, 07.04.2020року відповідачу було направлено регресну вимогу № 10731-24 про відшкодування збитків в порядку регрессу,але відповідач не проводив ніяких платежів. У зв`язку з тим, що відповідач не погашає заборгованості в добровільному порядку, позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів з даним позовом.

Разом з тим, 12.10.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та вважає розмір витрат на правову допомогу необгрунтованими.

В останнє судове засідання представник позивача адвокат Самойленко П.М.не з`явився, 11.02.2021року була подана заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в останнє судове засідання не з`явився,при цьому подав заяву в якій позовні вимоги визнав частково в частині збитків в порядку регресу та заперечував,щодо задоволення в частині витрат на правничу допомогу.

Отже, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. При цьому судом враховано, що відповідач скористався своїм правом щодо складання відзиву, висловив думку з приводу заявлених позовних вимог.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та відповідачем укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АМ 1852259, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «ВАЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08.10.2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 10200грн.в дохід держави з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік. Постановою суду встановлено, що ОСОБА_2 30.08.2018 року о 13 годині 05 хвилин в районі будинку №77 по Проспекту Героїв України в м.Миколаєві, керував транспортним засобом автомобілем ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306. Крім того, ОСОБА_2 30.08.2018 року о 13 годині 05 хвилин в районі будинку №77 по Проспекту Героїв України в м.Миколаєві, керуючи транспортним засобом автомобілем ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , був неуважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, не дотримався при русі безпечної дистанції та здійснив зіткнення з транспортним засобом автомобілем Renault Megan, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який зупинився попереду світлофора з метою здійснення повороту ліворуч. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження; завдані матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги пунктів 2.3.б, 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача , як водія транспортного засобу «ВАЗ» д.р.н. « НОМЕР_1 », була застрахована за Полісом № АМ1852259 в ПАТ «СК «ВУСО», потерпіла особа ОСОБА_3 звернулась до ПАТ «СК «ВУСО» з вимогою про відшкодування шкоди.

Згідно Висновку за звітом №198-18 від 06.09.2018 року, вартість матеріального збитку відновлювального ремонту автомобіля «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент дослідження, складає 22649,19грн.

На підставі заяви потерпілої особи - ОСОБА_3 та виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування АМ №1852259, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплати на користь потерпілої особи в сумі 21649,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням №25095;28882;1228. Факт ДТП 25.02.2017 був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом.

10.03.2020року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем « ОСОБА_1 » укладено Договір № 10/03/2020 про відступлення права вимог, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (поліс) № АМ1852259.

З метою досудового врегулювання спору,12.03.2020року відповідачу було направлено регресну вимогу №10731-24 про відшкодування збитків в порядку регрессу.

Однак відповідач на виконання вимоги платежів не здійснював, що визнано відповідачем, оскільки вбачається з текста відзива.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В частині 2 статті 78 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо).

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. При цьому статтею 29 вказаного закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого довідповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є також договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язання може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що з вини відповідача сталося ДТП та спричинена матеріальна шкода потерпілому, якому ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і отримало право вимоги відповідно до закону щодо стягнення в порядку регресу з відповідача суми в розмірі 21649,19 грн.. Таке право в подальшому перейшло на підставі відповідної угоди про відступлення права вимоги - до ФОП « ОСОБА_1 ».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.).

Отже суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в порядку регресу сума в розмірі 21649,19 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

10.12.2019 року між ФОП « ОСОБА_1 » з одного боку та Адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» в особі голови, Адвоката ОСОБА_4 , який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №6314, був укладений договір №1 про надання правової (правничої) допомоги від 10.12.2019. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру позивачем сплачено за надання правової допомоги суму у розмірі 10757,00 грн., яка відповідає детальному розрахунку вартості правничої допомоги за договором від 10.12.2019 року, підписаним клієнтом та адвокатом і наданим суду.

З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою на користь позивача у розмірі 10757,00 гривень і не знаходить передбачених законом підстав для зменшення витрат на правничу допомогу, які вважає співмірними з ціною позову, тривалістю розгляду справи, та обсягом наданих адвокатом послуг.

Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні з позовом у сумі 840,80

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.4, 11-13, 76-83, 133, 137, 141, 229, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 993, 1166, 1187, 1191, 1194 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суд , -

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Сливино Миколаївського району Миколаївської області; паспорт серія НОМЕР_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ;паспорт серія НОМЕР_5 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) завдані збитки в порядку регресу у розмірі 21649,19грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженець с.Сливино Миколаївського району Миколаївської області;паспорт серія НОМЕР_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ;паспорт серія НОМЕР_5 ; РНОКПП НОМЕР_6 )судовий збір в розмірі 840,80грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Сливино Миколаївського району Миколаївської області; паспорт серія НОМЕР_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ;паспорт серія НОМЕР_5 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 10757,60грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції-Миколаївський апеляційний суд.

Суддя М. М. Войнарівський