241/433/21
2/241/217/2021
25.05.2021 року смт.Мангуш
Першотравневий районний суд Донецької області
головуючого судді Демочко Д.О.
при секретарі Цукановій Л.П.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд-
Позивач звернулася до Першотравневого районного суду з позовомдо ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
На обґрунтування вимог позивач посилається, що вона є власником 3/7 частини житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Інші частини будинку належать її батькові ОСОБА_3 , її матері ОСОБА_4 , сестрі ОСОБА_5 та відповідачу - її тітці ОСОБА_2 . Право власності на частину житлового приміщення підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 04.07.2013 року реєстраційний номер 5660150.
Під час приватизація цього будинку у 1994 році, у ньому були зареєстровані позивач, її дід- ОСОБА_6 , бабуся - ОСОБА_7 , батько ОСОБА_3 , матір ОСОБА_4 , сестра ОСОБА_5 та відповідач - тітка ОСОБА_2 . Після смерті бабусі у 2005 році, дід оформив право власності її частини будинку на себе, а потім, коли помер він сам у 2012 році, він залишив позивачці у спадок дві свої частини будинку та усе інше майно.
Згідно довідки, наданої Бердянською сільською радою від 27.01.2021 року № 89 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні громадяни:
1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - співвласник будинку;
2. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка;
3. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син;
4. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - тітка;
5. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - брат;
6. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - брат.
Але фактично проживають:
1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - співвласник будинку;
2. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка;
3. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син;
Відповідач ОСОБА_2 та її діти ОСОБА_10 і ОСОБА_11 ніколи не проживали у даному будинку, не сплачували комунальних послуг та не брали участі у його утриманні. У 2001 році ОСОБА_2 вийшла заміж та проживала в будинку чоловіка за адресою: АДРЕСА_2 . Тим більше, у 2014 році, коли на Україні почали проводити антитерористичні дії відповідачка з дітьми виїхала до Криму і з того часу більше не поверталася до України. Діти там навчаються, відповідачка та її чоловік працюють. З позивачем та іншими родичами, відповідач не спілкується, жодних відомостей про себе не повідомляє, на зв`язок не виходить. На прохання позивача вписатися добровільно, відповідач категорично не погоджується.
Цей будинок позивачу залишився у дуже занедбаному стані, вона майже повністю його перебудувала, зробила ремонт, підвела газ, витратила кошти, але не може стати повноправною господаркою свого будинку. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, позбавляє можливості оформити пільги, наприклад, субсидію, оскільки враховуються доходи відповідача та членів її сім`ї.
Факт відсутності за місцем реєстрації ОСОБА_2 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 понад один рік можуть підтвердити свідки:
1. ОСОБА_12 , АДРЕСА_3
2. ОСОБА_13 , АДРЕСА_4
Також ці дані підтверджуються Актом від депутата Бердянської сільської ради, складеним у 2019 році.
Виходячи з вищевикладеного позивач вважає, що відповідач -її тітка ОСОБА_2 , та її діти ОСОБА_10 і ОСОБА_11 є такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.
Позивач в судове засідання не з`явилася, не зважаючи на те, що про розгляд справи повідомлялася належним чином заказною кореспонденцією з повідомленням і від неї не надійшло повідомлення про розгляд справи в її відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, не зважаючи на те, що про розгляд справи повідомлялася належним чином заказною кореспонденцією з повідомленням і від неї не надійшло повідомлення про розгляд справи в її відсутності, відзив на позовну заяву не надавала.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалою суду від 25.05. 2021 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 5660150 від 04.07.2013 року позивач є власницею 3/7 часток квартири АДРЕСА_5 (а.с.7).
Відповідач по справі ОСОБА_14 також є співвласницею домоволодіння квартири АДРЕСА_5 , що встановлено відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.06.1994 року № НОМЕР_1 у розмірі 1/7 частки. (а.с.8).
Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Бердянської сільської ради в кв. АДРЕСА_5 зареєстровані 6 осіб:
1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - співвласник будинку;
2. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка;
3. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син;
4. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - тітка;
5. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - брат;
6. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - брат.
Але фактично проживають:
1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
2. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
3. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 10)
Згідно акта депутата Бердянської сільської ради від 27.11.2019 року, відповідач ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 дійсно не проживає за адресою: кв. АДРЕСА_5 (а.с.11).
Місце проживання відповідача документами не підтверджено, інформація стосовно перетину державного кордону відповідачем не підтверджена.( а.с. 12).
Згідно ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Тому відповідачу ОСОБА_2 , яка є співвласником квартири АДРЕСА_5 , належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном разом з іншими співвласниками.
У здійсненні свого права власності відповідач не може бути обмежений незалежно від того проживає він у будинку, співвласником якої є, чи ні.
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_5 , вона не може бути визнана такою, що втратила право користування належним їй на праві спільної часткової власності житлом. У зв`язку із цим не підлягають задоволенню і вимоги щодо визнання неповнолітньої дитини ОСОБА_11 такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням.
Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу.
Відповідно до п. постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.
З`ясовано, що спір виник між позивачем і відповідачем, яка є співвласником житла. Тому суд вважає, що при вирішенні спірних відносин до застосування підлягають положення ст. 405 ЦК України.
Відповідно до норми цієї статті члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
У зв`язку із цим не підлягають задоволенню і вимоги щодо визнання ОСОБА_10 таким, що втратив право користування вказаним житлом.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.
У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908,00 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні позову, такий покладається на позивача.
Керуючись ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 16, 385, 405 ЦК України, ст. 160 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 5. 12, 13, 141, 206, 263-265 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_2 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_6 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити у повному обсязі.
Повний текст рішення складено 28.05.2021 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду.
Суддя Д.О. Демочко