Справа № 450/2112/20 Провадження № 2/450/481/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі

головуючого судді Кіпчарського М.О.,

за участю: секретаря судового засідання Микитів Н.С.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Пустомити в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя ,-

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2020 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача та просить розірвати шлюб, укладений між сторонами у1985 р., визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : житловий будинок загальною площею 67,7 кв.м та земельну ділянку площею 0,0991 га, кадастровий номер :01:001:0021, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення площею 29,4 кв.м (бувший хлібний магазин) та земельну ділянку площею 0,0047 га, кадастровий номер :01:003:0250, які знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , а також визнати за ОСОБА_1 право власності по Ѕ частині кожного даного майна.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.07.1985 р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем, у 1986 р. у них народився син. Після реєстрації шлюбу вона з відповідачем спочатку проживали у смт Щирець, а у 2006 р. переїхали проживати у с.Лани, де проживають до даного часу. Після укладення шлюбу їх спільне з відповідачем життя не склалося, так як у відповідача дуже складний характер, однак вона намагалася та робила все можливе, щоб зберегти шлюб. Протягом всього часу вона перебувала у стані психологічного тиску та боязні чоловіка, із-за чого впадала в депресивні стани та з цього приводу лікувалась. Фактично вона 35 років заради сина, щоб убезпечити себе від осудливих розмов знайомих та родичів, терпіла цей шлюб. Вважає, що на даний час їх шлюб носить формальний характер, декілька останніх років вони не ведуть спільне господарство та не підтримують подружні відносини.

За час перебування у шлюбі вона та відповідач набули у спільну сумісну власність вище згадане нерухоме майно житловий будинок загальною площею 67,7 кв.м і земельну ділянку площею 0,0991 га, на якій збудований даний будинок, а також нежитлове приміщення площею 29,4 кв.м та земельну ділянку площею 0,0047 га, на якій розміщене те приміщення.

Дане майно набуте подружжям за час шлюбу, тому на нього діє презумпція спільності майна подружжя, при якій частка чоловіка та дружини є рівними. Посилаючись на приписи ст.ст.60,63,70 СК України, просить дане майно поділити виходячи з рівності часток співвласників.

27.07.2020р. по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, позивачу визначено попередній розмір несплаченого судового збору за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 6 306,00 грн., оплату якого відстрочено до ухвалення рішення у справі.

Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов, однак такий відзив не подав.

02.11.2020р. по справі за участю позивача, його представника і відповідача проведено підготовче засідання, в якому позивач підтвердила, що підтримує повністю свої позовні вимоги, а відповідач заявив, що позов визнає повністю, згідний на розлучення, однак « не розуміє, як буде відбуватися поділ майна, тому з цього приводу має зауваження».

В судове засідання, призначене на 13.01.2021 р. явилися сторони, однак на початку судового засідання, зокрема після того, як суд почав заслуховувати вступне слово позивача, відповідач ОСОБА_3 безпричинно залишив зал судового засідання, відмовившись назвати причини такої поведінки, тому подальший розгляд справи проводився у його відсутність.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені наданими сторонами та дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Конституцією України ( статті 3,21,24,55 ) встановлено, що всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, права і свободи людини, громадянина захищаються судом відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п.3 ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 18 СК України, суд за зверненням учасника сімейних відносин, може застосувати встановлені законом способи захисту сімейних прав та інтересів, одними із яких є припинення та зміна правовідношення.

Судом встановлено, що 25 липня 1985 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у Гуменецькій сільській раді Пустомитівського району Львівській області, актовий запис №6.

Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Звернувшись до суду, позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем , пославшись як на правову підставі для задоволення позову на ч.2 ст.112 СК України, згідно якої суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Суд вважає, що дані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, зокрема судом встановлено, що на час розгляду справи неповнолітніх дітей у сторін немає, сторони не ведуть спільне господарство , шлюбні відносини між ними фактично припинилися. Дані обставини унеможливлюють перебування позивача та відповідача у шлюбі, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Тому шлюб, укладений між сторонами, слід розірвати.

Щодо позовних вимог в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності за позивачем на його частину суд, дотримуючись приписів ст.13 ЦПК України про розгляд справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження того, щоз 27.07.1985р. по 13.01.2021р. ( дату прийняття рішення у справі) сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та за цей період набули у спільну власність, як подружжя, наступне майно:

- житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 67,7 кв.м, житловою -57,5 кв.м, зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №335 від 15.08.2006 року;

- земельну ділянку площею 0,0991 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер :01:001:0021,

розташовану по АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №493598, виданого Гуменецькою сільською радою 13.03.2008 р;

- нежитлове приміщення площею 29,4 кв.м (бувший хлібний магазин), розташоване за адресою АДРЕСА_2 , зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі Реєстраційного посвідчення серії НОМЕР_1 від 04.03.1999 року;

- земельну ділянку площею 0,0047 га, призначену для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для обслуговування магазину, кадастровий номер :01:003:0250,яка знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , яка зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі Договору купівлі-продажу №134 від 31.01.2014 року.

Дані обставини підтверджуються наступними письмовими доказами:

- договором купівлі-продажу житлового будинку від 15.08.2006 р., за яким ОСОБА_1 купила житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 67,7 кв.м, житловою -57,5 кв.м ( а.с.16);

- витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого за ОСОБА_1 з 05.09.2006р. зареєстрований на праві власності будинок АДРЕСА_1 ( а.с.15);

- державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯД №493598, виданого Гуменецькою сільською радою 13.03.2008 року, згідно якого ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки площею 0,0991 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер :01:001:0021, розташовану по АДРЕСА_1 ( а.с..17);

- договором купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 01.03.1999 року, згідно якого ОСОБА_3 придбав нежитлове приміщення площею 29,4 кв.м (бувший хлібний магазин), розташоване за адресою АДРЕСА_2 ( а.с.19-20);

- Реєстраційним посвідчення серії НОМЕР_1 від 04.03.1999 року, згідно якого нежитлове приміщення площею 29,4 кв.м (бувший хлібний магазин), розташоване за адресою АДРЕСА_2 , зареєстроване на праві власності за ОСОБА_3 ( а.с.18);

- договором купівлі-продажу земельної ділянки від 31.01.2014р., згідно якого ОСОБА_3 придбав у власність земельну ділянку площею 0,0047 га, призначену для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для обслуговування магазину, кадастровий номер :01:003:0250, яка знаходяться за адресою АДРЕСА_2 ( а.с.23-24);

- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якого 31.01.2014р. за ОСОБА_3 зареєстрована на праві власності земельна ділянка площею 0,0047 га, призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для обслуговування магазину, кадастровий номер :01:003:0250, яка знаходяться за адресою АДРЕСА_2 ( а.с.22).

Дані докази суд вважає належними та допустимими, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування.

У відповідності зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права та зміна правовідношення .

Згідно положень статей 316,319,321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

У відповідності зі ст.ст.356,357 ЦК України, власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Аналогічне положення закону закріплено в ст. 86 ЗК України. Зокрема, земельна ділянка може знаходитися у спільній власності з визначенням часток кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність).

Згідно ст.ст.361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст.88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди в судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки . Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Відповідно зі статтями 60- 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на правах спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Судом встановлено, що спірні житловий будинок, нежитлове приміщення та дві земельні ділянки набуті позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 за час шлюбу, тому такі слід визнати спільною сумісною власністю подружжя, та як наслідок, наявні правові підстави для визнання за позивачем права власності на частину даного майна у розмірі Ѕ ідеальних частин кожного такого нерухомого майна.

З врахуванням встановленого суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення повністю.

Крім того, оскільки позов задоволено повністю, у відповідності зі ст.141 ЦПК України, судові витрати , понесені позивачем у виді сплаченого судового збору розміром 1 681,6 грн., а також судовий збір у розмірі 5 465,2 грн., сплата якого була відстрочена до часу прийняття рішення у справі, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.18, 24,60- 70,112 СК України , ст.ст.16,316,319,321,355-357,361 ЦК України, ст.ст.10,13,76-83,133,141,258-259, 263-265,273, 351-355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладений 27 липня 1985 року у Гуменецькій сільській раді Пустомитівського району Львівській області, актовий запис №6.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 :

- житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 67,7 кв.м, житловою -57,5 кв.м, зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №335 від 15.08.2006 року;

- земельну ділянку площею 0,0991 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер :01:001:0021,

розташовану по АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №493598, виданого Гуменецькою сільською радою 13.03.2008 року;

- нежитлове приміщення площею 29,4 кв.м (бувший хлібний магазин), розташоване за адресою АДРЕСА_2 , зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі Реєстраційного посвідчення серії НОМЕР_1 від 04.03.1999 року;

- земельну ділянку площею 0,0047 га, призначену для будівництва та обслуговування будівель торгівлі , для обслуговування магазину, кадастровий номер :01:003:0250, яка знаходяться за адресою АДРЕСА_2 та зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу №134 від 31.01.2014 року.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право спільної власності на Ѕ ідеальні частки на:

- житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 67,7 кв.м, житловою -57,5 кв.м ;

- земельну ділянку площею 0,0991 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер :01:001:0021,

розташовану по АДРЕСА_1 ;

- нежитлове приміщення площею 29,4 кв.м (бувший хлібний магазин), розташоване за адресою АДРЕСА_2 ;

- земельну ділянку площею 0,0047 га, призначену для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для обслуговування магазину, кадастровий номер :01:003:0250, яка знаходяться за адресою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 :

на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , понесені нею судові витрати зі сплати судового збору розміром 1 681,6 грн. ( одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 60 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 :

на користь держави судовий збір у розмірі 5 465,2 грн. (п`ять тисяч чотириста шістдесят п`ять гривень 20 копійок).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 22 січня 2021 року.

СуддяМ. О. Кіпчарський