Номер провадження 2/754/1347/21
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2021 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Івченка В.А.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача - адвоката Танащука М.В.

за участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 23.05.2008 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07.12.2018, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Дитина проживає разом з позивачкою та її батьками, позивачка одна несе витрати по утриманню дитини, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини. На підставі викладеного позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 4000грн, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 листопада 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.10.2020 провадження у цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 14.12.2020 призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

12.04.2021 до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 відповідно до якого зазначив, що частково визнає позовні вимоги, а саме в розмірі 2500грн, оскільки життєві обставини не дозволяють сплачувати аліменти в розмірі 4000грн. Відповідач має на утриманні маму ОСОБА_4 , яка в силу свого віку (75 років) має погане здоров`я, потребує догляду та утримання. Крім того, відповідач має кредитні зобов`язання, які виконує щомісяця, а саме сплачує кошти в розмірі 3000грн для погашення кредитних зобов`язань перед ПАТ «Райфайзен банк «Аваль». Також, заробітна плата відповідача становить 9000грн. У зв`язку з викладеним відповідач просить задовольнити позовні вимоги частково.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Танащук М.В. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судових засіданнях визнав позовні вимоги частково, просив суд стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 2500грн, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Крім того додав, що завжди підтримує сина та надає матеріальну допомогу, покупає необхідні речі для потреб дитини.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.

23 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Київ, актовий запис №564.

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07.12.2018, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Судом установлено, що підтверджено позивачкою, що дитина ОСОБА_3 , в будні дні проживає у бабусі та дідуся, батьків позивачки, так як позивач працює у місті Києві, однак кожні вихідні знаходиться з сином, матеріальне забезпечення сина виконує самостійно.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що відповідач ОСОБА_2 дійсно приймає участь у забезпечені та розвитку сина, однак не в достатній мірі для повного забезпечення дитини.

Судом установлено, що у ОСОБА_2 є мама - ОСОБА_4 , яка в силу свого віку є пенсіонеркою, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , однак належних та допустимих доказі перебування на утримані у відповідача суду не надано, в матеріалах справи таких доказів не має.

Також, ОСОБА_2 на даний момент має кредитні зобов`язання, які виконує щомісяця, а саме сплачує кошти в розмірі 3000грн для погашення кредитних зобов`язань перед ПАТ «Райфайзен банк «Аваль».

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Так, відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Згідно із частин 2, 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України" прожитковий мінімум на одну особу за 2021 рік становить дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до довідки №3 від 02.04.2021, ОСОБА_1 працює продавцем-консультантом у Фізичної особи підприємця ОСОБА_5 з 13.11.2019 по теперішній час, дохід за період липень 2020 року по березень 2021 року складає 47 446,00грн.

Згідно із довідки від 18.05.2021, ОСОБА_2 працює фахівцем інфокомунікацій в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» з 12.09.2017 по теперішній час, дохід за період з лютого 2021 року по квітень 2021 року складає 43595,07грн.

З огляду на те, що відповідач відомості про офіційний дохід надав, як батько зобов`язаний утримувати своїх дітей, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення аліментів.

Також, суд бере до уваги, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти розміру аліментів на утримання сина в розмірі 2500грн.

До того ж, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто як відповідач так і позивач повинні утримувати своїх дітей.

Згідно із ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Отже враховуючи встановлений судом матеріальний стан відповідача, суд вважає, що визначений розмір аліментів позивачкою в сумі 4000грн не відповідає встановленим фактичним обставина справи та поставить відповідача в складне матеріальне становище.

Таким чином беручи до уваги положення ст.182, 80 Сімейного кодексу України, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, передбачений Законом України «Про Державний бюджет України» та обставини справи, суд приходить до висновку, що задля забезпечення гармонійного розвитку дитини необхідно стягнути з відповідача аліменти на сина у розмірі 2500грн щомісячно до його повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає мажам фінансових можливостей відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 840,80грн.

Стаття 430 ЦПК України регламентує, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Керуючись Конвенцією про права дитини, статтями 180-182, 184 СК України, статтями 12, 13, 81, 141, 76-79, 265-268, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500грн, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 листопада 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80рн.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 26.05.2021

Суддя В.В. Бабко