РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/1363/20

Провадження №2/568/630/21

11 січня 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Троцюк В.О.

секретаря судових засідань Гуменюк Г.В.

за участі представника позивача адвоката Бернадського П.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Радивилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Крупецької сільської ради про визнання за спадкоємцем права на спадкування в порядку спадкової трансмісії

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Радивилівського районного суду Рівненської області з позовом до Крупецької сільської ради про визнання за спадкоємцем права на спадкування в порядку спадкової трансмісії.

В обґрунтування позову позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_2 , яка постійно до дня смерті проживала в АДРЕСА_1 . До спадкового майна померлої належить земельна частка (пай) розміром 2,12 га відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданий Радивилівською районною державною адміністрацією 18.11.1987 року. Після смерті ОСОБА_2 в управління та володіння спадковим майном вступив її син, батько позивача, ОСОБА_3 . Однак, ОСОБА_3 оформити спадщину після смерті матері не оформив та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Після його смерті позивач прийняла спадщину, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16.12.2018 року. Оформити спадщину щодо спадкового майна, а саме права на земельну частку (пай), що залишилась після смерті ОСОБА_2 , позивач не має можливості, тому змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 01 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Бернацький П.В. позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області подав до суду заяву, згідно якої не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу у відсутності представника сільської ради.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно приписів ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Теслугівською сільською радою, актовий запис №25 (а.с.6)

ОСОБА_2 , належало право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності агрофірми "Мир", розміром 2,12 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2. (а.с. 11).

В свідоцтві про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю вказано ОСОБА_2 (а.с.8)

Після смерті ОСОБА_2 в управління та володіння спадковим майном вступив її син ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою №646 від 07.08.2019 року виданою Теслугівською сільською радою (а.с.12)

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справа не заводилась (а.с.14)

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Солом`янським РВ ДРАЦС ГТУЮ в м.Києві, актовий запис №920 (а.с.7)

В свідоцтві про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьком вказано ОСОБА_3 (а.с.9)

Після одруження із ОСОБА_5 04 листопада 1983 року ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 10)

Спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла його дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 16.10.2018 року. (а.с.13)

Згідно роз`яснень ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01.01.2004 або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Оскільки, смерть спадкодавця ОСОБА_2 наступила до 01.01.2004, тому до даних правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК УРСР (в ред.1963 р.).

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно з ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

За ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За життя, ОСОБА_2 не залишила заповіт, тому спадкування належного їй майна здійснюється за законом. ОСОБА_3 , син померлої належить до першої черги спадкоємців. Після її смерті в управління та володіння спадковим майном вступив її син ОСОБА_3 .

Таким чином, судом також встановлено, що своє право на успадковане майно після смерті ОСОБА_2 її син ОСОБА_3 у встановленому порядку не оформив, оскільки згідно ст. 560 ЦК УРСР 1963 року, оформлення спадщини на той час було правом, а не обов`язком спадкоємця.

Враховуючи, що батько позивача ОСОБА_3 помер після 01.01.2004 , тому до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК України.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують своє право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла його дочка ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину.

Враховуючи той факт, що батько позивача ОСОБА_3 не оформив свого права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_2 , тому право на прийняття належної йому спадщини в порядку ч.1 ст. 1276 ЦК України перейшло до його спадкоємця до позивача ОСОБА_1 в порядку спадкової трансмісії.

Таким чином, позивач у справі є спадкоємцем ОСОБА_2 за спадковою трансмісією.

Оскільки, у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Згідно абзацу 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішені спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Обставин, які б вказували, що на спадкове майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно немає.

Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за нею права.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи норму ч. 4 ст. 206 ЦПК України, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Керуючись п.п.16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 524, 534, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст.15, 16, 1220, 1216, 1218, 1258, 1261, 1268, 1276, 1268 ЦК України, ст. 4, 13, 81, 141, ст.200, ст.206, ст.263- 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Крупецької сільської ради про визнання за спадкоємцем права на спадкування в порядку спадкової трансмісії - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителькою АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування право на земельну частку (пай) розміром 2,12 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, що належала ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) (серія НОМЕР_2 від 18 листопада 1997 року), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкової трансмісії після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 ..

Відповідач: Крупецька сільська рада Рівненської області, , місце знаходження: 35541, с.Крупець вул.Довга, 68 Радивилівського району Рівненської області

Повний текст рішення виготовлено 21.01.2020 року.

Суддя В.О. Троцюк