Справа № 473/4332/20
РІШЕННЯ

іменем України

"21" січня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання Пащенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенськ Миколаївської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Територіальна громада м. Вознесенська в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу

встановив

в грудні 2020 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності їй Свідоцтва на право власності на житло, що було видане 09 лютого 1995 року Органом приватизації Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області на підставі розпорядження від 09 лютого 1995 року № 1447.

В обґрунтування вимог зазначено, що вказане Свідоцтво посвідчує її право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вказане свідоцтво було видане на прізвище « ОСОБА_2 » та зареєстровано у Вознесенському БТІ за р.№8558.

25 червня 2020 року вона отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 52839532, в якому було зазначено, що відповідно до поданих заявником документів встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 03.02.1982 року виданого Вознесенським відділом РАЦС Миколаївської області, між громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано шлюб, після чого ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». Згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_2 від 21.07.1995 р. виданого відділом РАЦС Вознесенської міської ради « ОСОБА_5 » змінила прізвище на « ОСОБА_6 ». Отже на момент видачі Свідоцтва на право власності на житло заявниця мала прізвище « ОСОБА_5 », тоді як Свідоцтво видане на прізвище « ОСОБА_2 ».

Посилаючись на те, що вирішити питання в адміністративному порядку неможливо, заявниця просила заяву задовольнити.

В судове засідання представник заявника ОСОБА_7 надав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, вимоги, що викладені в заяві підтримує в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Вознесенської міської ради в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вирішення справи залишив на розсуд суду.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Так, відповідно до ст.293 ЦПК, п.4,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з наступними змінами), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження і паспорті.

Згідно ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

В судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_8 ( свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 06 вересня 1954 року).

01 листопада 1975 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 (копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , видане 01 листопада 1975 року, актовий запис № 19). Після укладення шлюбу їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_2 ».

03 лютого 1982 року ОСОБА_3 розірвала шлюб з ОСОБА_4 ( свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , видане 03 лютого 1982 року). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу після розірвання шлюбу заявниці було присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

09 лютого 1995 року Органом приватизації Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області було видано ОСОБА_3 Свідоцтво на право власності на житло, що розташоване за адресою АДРЕСА_2 . Право власності за ОСОБА_3 було зареєстровано у КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» на підставі Свідоцтва на право власності на житло.

21 липня 1995 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 (свідоцтво про одруження серії НОМЕР_5 , видане 21.07.1995 року). Отже, після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 заявниця повинна була, відповідно до п.16 глави ІІ «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого Постановою Верховної Ради України 26.06.1992 року № 2503-ХІІ обміняти паспорт та отримати прізвище « ОСОБА_5 », що нею зроблено не було, та як наслідок, правовстановлюючий документ Свідоцтво на право власності на житло було видане на прізвище « ОСОБА_2 ».

Вказані обставини були підставою для відмови заявниці ОСОБА_1 в державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_2 (рішення державного реєстратора № 52839532 від 25 червня 2020 року).

В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Крім того, згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в пункті 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

В судовому засіданні встановлено, що на час видачі Свідоцтва на право власності на житло заявниця, відповідно до паспорту мала прізвище « ОСОБА_2 », отже її прізвище, ім`я, по батькові у правовстановлюючому документі збігалося із її прізвищем, ім`ям, по батькові зазначеним у паспорті. Також судом не встановлено, що в правовстановлюючому документі були допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові заявниці ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд позбавлений можливості встановити факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документу Свідоцтва на право власності на житло, а тому відмовляє в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 4,12,13,265, 293,315,319 ЦПК України, суд

ухвалив

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про встановлення факту належності особі правовстановлюючого документу.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 21 січня 2021 року.

Суддя М.М. Ротар