Постанова

Іменем України

27 травня 2021 року

м. Київ

справа № 752/17491/17

провадження № 61-161св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року у складі судді Колдіної О. О. та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Левенця Б. Б., Гаращенка Д. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») про визнання правочинів недійсними.

Позов мотивований тим, що 02 лютого 2007 року між нею та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір № ML-302/023/2007, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у розмірі 50 000,00 дол. США на строк до 02 лютого 2027 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між нею та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено договір іпотеки № PCL-302/023/2007, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. за реєстровим № 667, відповідно до умов якого, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

Також, 07 червня 2007 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір № CL 302/180/2007, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у розмірі 32 500,00 швейцарських франків на строк до 07 червня 2013 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між нею та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено договір застави автотранспортного засобу № PCL - 302/180/2007 від 07 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. за реєстровим № 5773, за яким у заставу передано автомобіль MITSUBISHI Outlander 2,4 Sport, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, кузов № VIN- НОМЕР_2 , тип легковий.

Крім того, 18 жовтня 2007 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір № ML-302/354/2007, відповідно до умов якого банк надав кредит в розмірі 150 000,00 швейцарських франків на строк до 18 жовтня 2020 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між нею та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено договір іпотеки № PCL-302/023/2007, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. за реєстровим № 12678, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2 .

Між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» 12 листопада 2010 року укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю.

На підставі зазначеного договору ПАТ «ОТП Банк» продало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких оформляється у Додатку 1 до цього Договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов`язується сплатити винагороду.

Також, цього ж дня, 12 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. за реєстровим № 8893.

На підставі зазначеного договору ПАТ «ОТП Банк» передає та відступає ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно.

Вважає, що договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року та договір відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року за своєю правовою природою є договорами факторингу.

Відповідно до законодавства на час укладення оспорюваних правочинів, одним із суб`єктів правовідносин, які виникають на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові операції, які зареєстровані у Державному реєстрі фінансових установ та мають відповідну ліцензію. Проте, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ліцензії на здійснення фінансової діяльності не має.

Таким чином, договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року та договір відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року суперечать вимогам ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», укладені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за межами правоздатності юридичної особи.

На підставі викладеного позивач просила суд визнати недійсними:

- договір купівлі-продажу кредитного портфелю укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» 12 листопада 2010 року;

- договір про відступлення права вимоги укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» 12 листопада 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим № 8893.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані, оскільки належних та допустимих доказів того, що ПАТ «ОТП Банк» та/або ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в момент підписання договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року та договору відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року не додержано вимог, які встановлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, позивачем не надано та не здобуто під час розгляду справи.

Відповідачами під час укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року та договору відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року дотримані вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинених правочинів, їх воля спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами, тому підстав для визнання в судовому порядку недійсними зазначених договорів немає.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

На рішення місцевого суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у частині визнання недійсними договору купівлі-продажу кредитного портфелю укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» 12 листопада 2010 року та договору про відступлення права вимоги укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» 12 листопада 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим № 8893, щодо передачі права вимоги за кредитними договорами укладеними між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» 02 лютого 2007 року № ML-302/023/2007, 07 червня 2007 року № CL 302/180/2007, 18 жовтня 2007 року № ML-302/354/2007 та іпотечними договорами укладеними між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» 02 лютого 2007 року № PCL-302/023/2007, 07 червня 2007 року № PCL - 302/180/2007, 18 жовтня 2007 року № PCL-302/023/2007.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

Справа надійшла до Верховного Суду 25 січня 2019 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Розгляд заяв та клопотань

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили всіх фактичних обставин справи; не надали оцінку тому, що у забезпечення виконання зобов`язання, що було предметом оскарженого договору, який за своєю суттю є фінансовою послугою, залучено майно фізичної особи, проте ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ліцензій на банківську діяльність не отримувало, що суперечить вимогам законодавства щодо обов`язкової умови, для здійснення відступлення боргу, у разі якщо таке призводить до прямого або опосередкованого залучення фінансових активів від фізичних осіб, а саме - отримання саме ліцензії на банківську діяльність, а не свідоцтва про реєстрацію фінансової установи; не враховано висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16 та висновку Великої Палати Верховного Суду викладеному у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16; вважає, що судові рішення є невмотивованими.

Крім того, вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про неналежне подання ОСОБА_1 клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у зв`язку з чим позбавив апелянта та її представника участі у розгляді справи та не надав відповіді на всі доводи апеляційної скарги.

У лютому 2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надіслало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, вважає її вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, просить рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про залишення без розгляду поданої нею касаційної скарги.

Оскільки нормами ЦПК України не передбачено залишення без розгляду касаційної скарги, з метою встановлення дійсного волевиявлення учасника справи щодо подальшого розгляду поданої нею касаційної скарги, Верховний Суд направив ОСОБА_1 лист у якому роз`яснив права особи, яка подала касаційну скаргу, а саме: доповнити, змінити, відкликати касаційну скаргу або відмовитись від неї, з огляду на положення статті 398 ЦПК України.

Також, роз`яснено, що у разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження. У разі закриття касаційного провадження у зв`язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення повторне оскарження цих рішень особою, що відмовилася від скарги, не допускається (частини четверта та п`ята статті 398 ЦПК України).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначений лист ОСОБА_1 отримала 10 червня 2019 року, проте не підтвердила наміру відмовитися від поданої касаційної скарги, оскільки не подала до Верховного Суду відповідної заяви.

Таким чином, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про залишення без розгляду касаційної скарги слід відмовити.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди установили, що 02 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір № ML-302/023/2007, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 дол. США на строк до 02 лютого 2027 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ML-302/023/2007, між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», 02 лютого 2007 року укладено договір іпотеки № PCL - 302/023/2007, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. за реєстровим № 667. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 передано в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

Між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», 07 червня 2007 року укладено кредитний договір № CL 302/180/2007, відповідно до умов якого банк надав кредит у розмірі 32 500,00 швейцарських франків на строк до 07 червня 2013 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № CL 302/180/2007, між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», 07 червня 2007 року укладено договір застави автотранспортного засобу № PCL - 302/180/2007, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. за реєстровим № 5773. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 в заставу банку передано автомобіль MITSUBISHI Outlander 2,4 Sport, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, кузов № VIN- НОМЕР_2 , тип легковий.

Також, між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», 18 жовтня 2007 року укладено кредитний договір № ML- 302/354/2007, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 150 000,00 швейцарських франків на строк до 18 жовтня 2020 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ML- 302/354/2007, між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», 18 жовтня 2007 року укладено договір іпотеки № PCL - 302/354/2007, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. за реєстровим № 12678. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 передано в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 .

Надалі 12 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю.

Відповідно до умов даного договору кредитний портфель - це права вимоги до боржників (їх поручителів) щодо сплати загальної суми заборгованості боржників перед продавцем та кредитними договорами, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму такого боргу, усі та будь-які штрафні санкції (у разі їх наявності).

Продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких оформляється у Додатку 1 до цього договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов`язується сплатити винагороду. Продавець зобов`язаний передати окремими договорами права застави та/або договорами іпотеки, укладеними між продавцем та боржником для забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами. Передача таких договорів має бути оформлена відповідним договором про передачу прав на заставлене майно.

Також, між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» 12 листопада 2010 року укладено договір відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. за реєстровим № 8893.

Відповідно до умов даного договору ПАТ «ОТП Банк» передало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав, належних банку за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на предмет іпотеки та предмет застави.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2011 року задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитними договорами від 02 лютого 2007 року № ML-302/023/2007 року, від 07 червня 2007 року № CL- 302/180/2007 року, від 18 жовтня 2007 року № ML-302/354/2007 у розмірі 1 843 667,15 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн, а всього 1 845 487,15 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк», за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., Амур-Нижньодніпровський відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л., приватного підприємства «Будівельстрой», про визнання недійсними правочинів, захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У подальшому, 23 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з листом про надання інформації стосовно ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Листом від 04 січня 2017 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг повідомила позивача, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло статусу фінансової установи та внесено до Державного реєстру фінансових установ відповідно до розпорядження Держфінпослуг від 03 грудня 2009 року № 916, отримало свідоцтво серії ФК 241 та додаток до нього з правом надання фінансової послуги - факторинг. Товариство ліцензії на надання фінансових послуг у Нацкомфінпослуг не отримувало. Відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг від 20 серпня 2015 року № 2023 Товариство виключено з Державного реєстру фінансових установ та анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи та додаток до нього.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у позові місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані, оскільки належних та допустимих доказів того, що ПАТ «ОТП Банк» та/або ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в момент підписання договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року та договору відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року не додержано вимог, які встановлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, позивачем не надано та не здобуто під час розгляду справи.

Відповідачами під час укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року та договору відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року дотримані вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинених правочинів, їх воля спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами, тому підстав для визнання в судовому порядку недійсними зазначених договорів немає.

Колегія суддів погоджується із таким висновком судів враховуючи наступне.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Тлумачення глави 73 ЦК України свідчить, що за договором факторингу може відступатися право грошової вимоги до будь-якого боржника. Тобто, додаткових вимог щодо правового статусу боржника не закріплюється, а тому ним може бути будь-який учасник цивільних відносин.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій встановивши, що ОСОБА_1 не довела наявність будь-яких обставин, які відповідно до положень статей 203, 215 ЦК України є підставами для визнання оспорюваного правочину недійсним, дійшли правильного висновку про відмову в позові.

Із справи відомо, що суди під час розгляду справи на підставі листа від 04 січня 2017 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, установили, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло статусу фінансової установи та внесено до Державного реєстру фінансових установ відповідно до розпорядження Держфінпослуг від 03 грудня 2009 року № 916, отримало свідоцтво серії ФК 241 та додаток до нього з правом надання фінансової послуги - факторинг.

Таким чином, на час укладення оспорюваних договорів ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мало статус фінансової установи.

Реєстрація ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як фінансової установи, а не банку не унеможливлює укладення договору про відступлення права вимоги.

За таких обставин, доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не надали оцінку тому, що у забезпечення виконання зобов`язання, що було предметом оскарженого договору, який за своєю суттю є фінансовою послугою, залучено майно фізичної особи, проте ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ліцензій на банківську діяльність не отримувало, що суперечить вимогам законодавства щодо обов`язкової умови, для здійснення відступлення боргу, у разі якщо таке призводить до прямого або опосередкованого залучення фінансових активів від фізичних осіб, а саме - отримання саме ліцензії на банківську діяльність, а не свідоцтва про реєстрацію фінансової установи є неприйнятними.

Аргументи касаційної скарги про невідповідність угод вимогам закону щодо договорів факторингу не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на те, що позивачем у справі оспорюються договір купівлі продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги.

Також, не можуть бути прийняті до уваги доводи касаційної скарги про те, що судами не враховано висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16 та висновку Великої Палати Верховного Суду викладеному у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, оскільки вони підлягають застосуванню враховуючи доведеність заявлених позовних вимог належними доказами, а у даному випадку суди ухвалювали рішення у справі виходячи із їх недоведеності позивачем.

Колегія суддів зауважує, що незгода з мотивуванням судових рішень не означає його відсутності.

Щодо клопотання про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Із справи відомо, що судову повістку-повідомлення про розгляд справи 22 листопада 2018 року ОСОБА_1 отримала особисто 31 жовтня 2018 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 195).

Частиною другою статті 212 ЦПК України встановлений порядок подання учасником справи заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, відповідно до якого таку заяву учасник повинен подати до суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

У порушення зазначених вимог закону ОСОБА_1 подано до суду апеляційної інстанції заяву про участь у судовому засіданні призначеному 22 листопада 2018 року в режимі відеоконференції, лише 20 листопада 2018 року, тобто за 2 дні до розгляду справи. Доказів направлення іншим учасникам справи копії цієї заяви суду апеляційної інстанції не надано (а. с. 199-200).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні призначеному 22 листопада 2018 року в режимі відеоконференції на підставі частини другої статті 212 ЦПК України.

За таких обставин, доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про неналежне подання ОСОБА_1 клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у зв`язку з чим позбавив апелянта та її представника участі у розгляді справи є неприйнятними.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суди правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Суди при вирішенні справи правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук

І. М. Фаловська