Справа №731/540/20
Провадження №2/731/36/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року смт Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

Судді Савенка А.І.,

за участю секретаря Трохименко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Бабинцем Сергієм Петровичем, до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Варвинська районна державна нотаріальна контора, Варвинська селищна об`єднана територіальна громада в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, про визнання заповіту нікчемним, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на земельну частку (пай),-

В С Т А Н О В И В:

08 грудня 2021 року до суду надійшла вказана позовна заява.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . На день смерті мати мешкала та була зареєстрована з нею у м. Чернігові. ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері як єдиний спадкоємець першої черги. Спадщина складалася з житлового будинку та земельної частки (паю), розташованої на землях колишнього КСП «Озеряни» Варвинського району Чернігівської області. Протягом шести місяців з дня смерті матері ніхто не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Варвинської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала її матері. Проте завідувач нотаріальної контори відмовив їй у цьому, оскільки спадкова справа заведена за заявою іншої особи, якій і видано свідоцтво про право на спадщину, а справу передано до Державного нотаріального архіву Чернігівської області. Нотаріус порадив їй звернутися до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. При цьому вона з подивом дізналася, що спадкова справа заведена за заявою ОСОБА_5 , яка доводилася померлій двоюрідною онукою. ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 за заповітом, нібито складеним останньою 13 листопада 1996 року. Разом з тим, на адвокатський запит ОСОБА_2 голова Озерянської сільської ради повідомив, що жодних заповітів від імені ОСОБА_4 сільською радою не посвідчувалось. Із копії заповіту вбачається, що особою, яка власноруч підписувала заповіт, не було здійснено жодних записів про те, що складений заповіт відповідає її волевиявленню. Крім того, відсутність реєстрації заповіту в алфавітній книзі заповітів, автоматично робить заповіт фіктивним, недійсним та нікчемним. Водночас у матеріалах спадкової справи відсутні будь-які документи, на підставі яких нотаріус міг відкрити спадкову справу через три роки після смерті спадкодавця.

На підставі ст. ст. 16, 21, 1257 ЦК України позивач просить: 1) визнати нікчемним заповіт від 13 листопада 1996 року, складений ОСОБА_4 , яка померла в м. Чернігів 20 жовтня 2000 року, посвідчений секретарем Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області Демиденко Ганною Григорівною; 2) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04 лютого 2003 року, видане після смерті ОСОБА_4 державним нотаріусом Варвинської державної нотаріальної контори на земельну частку (пай) № 561 на ім`я ОСОБА_5 ; 3) визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) № НОМЕР_1 із земель, що перебували у колективній власності КСП «Озеряни» Варвинського району Чернігівської області, розміром 4,87 га, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 13 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено відкрите підготовче судове засідання у справі на 10 лютого 2021 року.

Ухвалою від 10 лютого 2021 року повторно зобов`язано Варвинську селищну об`єднану територіальну громаду в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області надати запитувані судом докази, у зв`язку з чим у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 15 березня 2021 року. У підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 10 лютого 2021 року, відповідач повідомила, що вона уклала шлюб, у зв`язку з чим змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 , на підтвердження чого надала паспорт.

За клопотанням позивача підготовче судове засідання, призначене на 15 березня 2021 року, відкладено до 31 березня 2021 року.

31 березня 2021 року справу призначено до розгляду по суті на 19 квітня 2021 року.

За клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено до 25 травня 2021 року.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити. Вказала, що спадкодавець за два роки до її смерті постійно проживала та була зареєстрована у встановленому законом порядку у м.Чернігові, отримувала за місцем проживання пенсійні виплати. Місцем відкриття спадщини було м.Чернігів. Вона прийняла спадщину після смерті матері шляхом вступу в управління та володіння майном та фактичного проживання зі спадкодавцем.

Представник позивача адвокат Бабинець С.П. також підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Вказав, що його довіритель до 2019 року вважала, що право на земельну частку є нереалізованим, а сам пай не витребуваним, однак, близько року тому довідалась, що відповідач мала на руках сертифікат, а нотаріус, з порушенням всих строків для прийняття спадщини видала свідоцтво. Оскаржуваний заповіт є недійсним, та по своїй суті нікчемним. ЦК УРСР на мав поняття нікчемності, однак, з набранням чинності ЦК України ці норми диференціювали види недійсних правочинів, зважаючи на що ним було здійснено посилання на згадувані норми права. Зазначив, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 068061, у сторони позивача відсутній, оскільки відповідач імовірно реалізувала його та напевно отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Вважає, що визнання права на земельну частку пай за позивачем підлягає задоволенню, зважаючи на втрату оригіналу правовстановлюючого документу та неможливість оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку.

Відповідач ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила, що повністю не визнає позов (а.с. 172).

Представник відповідача - адвокат Гезердава В.В. у судове засідання повторно не з`явився. На підставі п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд розглядає справу без участі представника відповідача.

Від представників третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 170, 171).

Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка доводиться позивачеві ОСОБА_1 матір`ю (а.с. 11, 12, 13).

З довідок № 12610 від 24 вересня 2018 року та № 12105 від 18 жовтня 2018 року, виданих Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 21 липня 1998 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (до дня смерті) була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю дочкою ОСОБА_9 та членами її сім`ї (а.с. 14, 15).

Коли 10 жовтня 2019 року позивач звернулася до державного нотаріуса Варвинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, то отримала інформаційну довідку про те, що спадкова справа до майна померлої матері знаходиться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві Чернігівської області, видача свідоцтва про право на спадщину проведена 04 лютого 2003 року, а для вирішення питання про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини їй необхідно звернутися до суду (а.с. 16).

Виходячи зі змісту ст. 5 ЦК України, до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення.

Зважаючи на те, що смерть спадкодавця ОСОБА_4 відбулась 20 жовтня 2000 року, суд вважає за необхідне керуватись матеріальними нормами ЦК УРСР в редакції від 30 жовтня 1999 року, чинній на час виникнення спірних відносин.

Стаття 524 ЦК УРСР визначає можливість спадкоємства за законом і за заповітом, та вказує, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом.

Згідно зі статтею 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його укладенні, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Статтями 548-549 ЦК УРСР в редакції, чинній на час відкриття спадщини, було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. При цьому визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, в редакції, яка діяла з 17 жовтня 2000 року, було передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця.

Позивач ОСОБА_1 не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Разом з тим, довідки, видані Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, які свідчать про те, що ОСОБА_4 з 21 липня 1998 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (до дня смерті) була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю дочкою ОСОБА_9 (а.с. 14, 15), можуть бути доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном.

Суд застосовує до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у цивільній справі № 396/2046/18 від 21 січня 2020 року, відповідно до якого цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутися до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування строку позовної давності у такому випадку відсутні.

Відповідно до заповіту ОСОБА_4 від 13 листопада 1996 року, посвідченого секретарем виконкому Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області Демиденко Ганною Григорівною, спадкодавець заповідала все своє майно ОСОБА_5 (а.с. 64, зворот).

Згідно з частинами другою, четвертою статті 1 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII в редакції, чинній з 02 вересня 1993 року, вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). У населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів.

У пункті 1 частини другої статті 37 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, посвідчують заповіти.

Відповідно до п. 10, 11, 12, 13, 19 розділу ІІ «Загальні правила вчинення нотаріальних дій» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, яка діяла на дату, вказану в заповіті, при вчиненні нотаріальних дій встановлюють особу громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, з`ясовується його дієздатність, перевіряється справжність підписів; якщо заповіт підписано за відсутності посадової особи, яка його посвідчує, громадянин повинен особисто підтвердити, що заповіт підписаний ним; всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається в посвідчувальному написі документа, що посвідчується чи засвідчується посадовою особою виконавчого комітету.

Пунктом 33 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 ЦК УРСР і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету. Заповіт повинен бути складений у письмові формі із зазначенням місця і часу його складення, підписаний особисто заповідачем.

Відповідно до п. 38 розділу ІІІ Інструкції заповіти, посвідчені посадовими особами виконавчих комітетів, записуються до алфавітної книги обліку заповітів. Примірник заповіту зберігається у виконавчому комітеті Ради (п. 23 розділу ІІ, п. 39 розділу ІІІ Інструкції).

Заповіт, складений 13 листопада 1996 року ОСОБА_4 та посвідчений секретарем виконкому Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області Демиденко Ганною Григорівною (а.с. 64, зворот), відповідає вимогам ст. ст. 541, 543 ЦК УРСР.

Разом із тим, з інформації, наданої Варвинською селищною радою Прилуцького району Чернігівської області та Озерянським старостинським округом ради, вбачається, що в архіві старостинського округу відсутній заповіт, складений 13 листопада 1996 року ОСОБА_4 та посвідчений секретарем виконкому Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області Демиденко Ганною Григорівною, а в алфавітній книзі заповітів та в журналі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Озерянської сільської ради вказаний заповіт не зареєстрований (а.с. 102-103, 104). Під номером 22 у книзі реєстрації наявний запис про посвідчення заповіту від 13 листопада 1996 року іншої особи. Наведене підтверджується копіями алфавітної книги (а.с. 105) та журналу для реєстрації нотаріальних дій (а.с. 106-111).

Відповідно до ст. 41 ЦК УРСР дії громадян, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків, є угодами. Угоди можуть бути односторонніми.

У статті 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

У статті 59 ЦК УРСР вказано, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», чинної на час виникнення спірних правовідносин, за правилами статті 48 ЦК УРСР угода визнається недійсною при невідповідності її не тільки законові, а й іншим актам, виданим органами державної влади і управління в межах наданої їм компетенції. Стаття 48 ЦК УРСР застосовується при порушенні встановленого порядку вчинення громадянами і організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків, при ущемленні угодою особистих або майнових прав неповнолітніх дітей, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо для них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними (статті 45-47, 49-58 ЦК УРСР).

Статтею 545 ЦК УРСР передбачено, що заповіт може бути визнаний недійсним. В такому разі спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах.

Оскільки заповіт ОСОБА_4 від 13 листопада 1996 року, посвідчений секретарем виконкому Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області Демиденко Ганною Григорівною, не зареєстрований в алфавітній книзі заповітів та в журналі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Озерянської сільської ради, а його копія у відповідному органі відсутня, то вказаний заповіт суд вважає недійсним.

Оскільки у позовній заяві представник позивача обґрунтовує позовні вимоги тим, що заповіт є і нікчемним, і недійсним, то суд вважає, що слід визнати заповіт недійсним, оскільки саме така можливість передбачена статтями 48, 59 та 545 ЦК УРСР.

Спадкова справа до майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була заведена Варвинською державною нотаріальною конторою у 2003 році за заявою ОСОБА_10 (а.с. 62-67). У матеріалах спадкової справи міститься заява ОСОБА_10 (а.с. 63), копія заповіту, складеного 13 листопада 1996 року ОСОБА_4 та посвідченого секретарем виконкому Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області Демиденко Ганною Григорівною (а.с. 64, зворот), копія сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 068061, розміром 4,87 в умовних кадастрових гектарах, зареєстрованого 28 червня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів за № 561, на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 65), довідка виконкому Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області № 895, видана у листопаді 2002 року, про те, що ОСОБА_4 дійсно проживала в с. Озеряни Варвинського району Чернігівської області (а.с. 66, зворот), копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 лютого 2003 року, відповідно до якого спадкоємицею ОСОБА_4 є ОСОБА_5 , а спадкове майно складається із земельної ділянки (паю) на землях, що перебували у колективній власності КСП «Озеряни», розміром 4,87 га а.с. 67).

Часом відкриття спадщини відповідно до ст. 525 ЦК УРСР визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини згідно зі ст. 526 ЦК УРСР - останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Суд звертає увагу на те, що довідка виконкому Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області № 895, видана у листопаді 2002 року, про те, що ОСОБА_4 дійсно проживала в с. Озеряни Варвинського району Чернігівської області (а.с. 66, зворот) не містить періоду проживання та суперечить довідкам № 12610 від 24 вересня 2018 року та № 12105 від 18 жовтня 2018 року, виданим Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, з яких убачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 21 липня 1998 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (до дня смерті) була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю дочкою ОСОБА_9 та членами її сім`ї (а.с. 14, 15).

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 є останнє постійне місце її проживання, тобто м. Чернігів, де і повинна була бути заведена спадкова справа.

Заслуговує на увагу посилання сторони позивача на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту прийняття ОСОБА_10 спадщини після смерті ОСОБА_4 , а як наслідок цього, відсутні і докази законності відкриття нотаріусом Варвинської районної нотаріальної контори спадкової справи на підставі заяви ОСОБА_10 у 2003 році, тобто через два з половиною роки після смерті спадкодавця. ОСОБА_10 могла вважатися такою, що прийняла спадщину, та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у разі підтвердження факту вступу в управління або володіння спадковим майном або на підставі рішення суду про продовження строку для прийняття спадщини на підставі ст. 550 ЦК УРСР. Вищевказане рішення у матеріалах справи, зокрема і у спадковій справі, також відсутнє.

Відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, зокрема позивача як спадкоємця за законом, є самостійно підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним. Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у цивільній справі № 414/811/17 від 11 грудня 2019 року.

Оскільки спадкова справа № 47/2003 до майна ОСОБА_4 заведена Варвинської державною нотаріальною конторою, тобто не за місцем відкриття спадщини, а свідоцтво про право на спадщину за заповітом видано спадкоємцеві, щодо якого відсутні належні докази прийняття спадщини та за відсутності рішення суду про продовження строку для прийняття спадщини, зважаючи на те, що після смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 є її єдиним спадкоємцем за законом, спадкові права якої прямо порушуються у зв`язку з видачею ОСОБА_10 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, то позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 лютого 2003 року, виданого після смерті ОСОБА_4 державним нотаріусом Варвинської державної нотаріальної контори на земельну частку (пай) № 561 на ім`я ОСОБА_5 , підлягає задоволенню. При цьому такого поняття як «скасування свідоцтва про право на спадщину» законодавство (як ЦК УРСР, так і ЦК України) не містить.

Щодо позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну частку (пай) № НОМЕР_1 із земель, що перебували у колективній власності КСП «Озеряни» Варвинського району Чернігівської області, розміром 4,87 га, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , суд дійшов наступних висновків.

Законодавство взагалі не передбачає такого поняття як право власності на земельну частку (пай), адже пай визначається в умовних кадастрових гактарах без виділення в натурі (на місцевості). Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» №899-ІV від 05 червня 2003 року унормовує лише такі поняття як право на земельну частку (пай) та право власності на земельну ділянку. Отже, може існувати лише право на земельну частку (пай), яке при заміні сертифіката на державний акт та виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) трансформується у право власності на земельну ділянку.

При цьому суд також враховує, що відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Разом з тим, стороною позивача, не доведений той факт, що на час розгляду справи право на земельну частку (пай) не реалізовано, та на підставі відповідного сертифікату не видано державний акт, що є визначальним при вирішенні справи.

Більш того, сторона позивача не надала жодних доказів, які б підтверджували право ОСОБА_4 на земельну частку (пай), зокрема: державного акта, виданого КСП «Озеряни» на території Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області; списку-додатку до вказаного Державного акта, до якого включено ОСОБА_4 ; оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 068061; будь-яких документів на підтвердження того, що ОСОБА_4 була членом КСП (наприклад, протоколу зборів колгоспників КСП, протоколу засідання правління колгоспу, копії статуту КСП, яка б містила відомості про порядок набуття членства в товаристві та порядок виходу. При цьому відповідно до довідки Міжрайонного управління у Варвинському та Срібнянському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №29-25-0.191-28/116-21, виданої 15 лютого 2021 року на адвокатський запит представника відповідача, ОСОБА_4 відсутня у списку-додатку до Державного акта ІІ-ЧН № 000114, виданого КСП «Озеряни» на території Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 174).

За таких обставин суд не має законних підстав для задоволення позовної вимоги про визнання за позивачем права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Зважаючи на наведене, позов підлягає частвовому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ), поданої в її інтересах адвокатом Бабинцем Сергієм Петровичем (юридична адреса: АДРЕСА_3 ), до ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Варвинська районна державна нотаріальна контора (код ЄДРПОУ 02901581, юридична адреса: 17600, Чернігівська область, смт Варва, вул. Пилипенка, б. 3), Варвинська селищна об`єднана територіальна громада в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (код ЄДРПОУ 04412372, юридична адреса: 17600, Чернігівська область, смт Варва, вул. Пилипенка, б. 3), про визнання заповіту нікчемним, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на земельну частку (пай) задовольнити частково.

Визнати недійсним заповіт від 13 листопада 1996 року, складений ОСОБА_4 , яка померла в м. Чернігів 20 жовтня 2000 року, посвідчений секретарем Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області Демиденко Ганною Григорівною.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04 лютого 2003 року, зареєстроване в реєстрі за № 453, видане після смерті ОСОБА_4 державним нотаріусом Варвинської державної нотаріальної контори на земельну частку (пай) за № 561 на ім`я ОСОБА_5 .

У задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну частку (пай) № НОМЕР_1 із земель, що перебували у колективній власності КСП «Озеряни» Варвинського району Чернігівської області, розміром 4,87 га, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Варвинський районний суд Чернігівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28 травня 2021 року.

Суддя А.І.Савенко