Справа № 646/2151/21
№ провадження 2/646/1393/2021
24 травня 2021 року м.Харків
Червонозаводський районний суд міста Харкова під головуванням
суддіДемчини Т.Ю.
з участю секретаря судового засіданняСаламахи В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Червонозаводського районного суду міста Харкова у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В судове засідання представник позивача не з`явився, клопотав про розгляд справи у його відсутності, у поданій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача та винесення заочного рішення у справі.
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала, з урахуванням думки представника позивача, висловленій у поданій до суду письмовій заяві, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі.
Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Підставами для такого висновку суду є наступне.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтями 512-514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
02 серпня 2019 року між АТ «Райффазен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» отримало право грошової вимоги по відношенню до боржників АТ «Райффазен Банк Аваль» за рядом кредитних договорів, у тому числі і за договором №014/07-01-0460-08 від 29.05.2008 з ОСОБА_1 , внаслідок чого відбулась заміна кредитора у зобов`язанні.
02 серпня 2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги по відношенню до боржників АТ «Оксі Банк» за рядом кредитних договорів, у тому числі і за договором №014/07-01-0460-08 від 29.05.2008 з ОСОБА_1 , внаслідок чого відбулась заміна кредитора у зобов`язанні.
Як вбачається з Витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги від 02.08.2009, за цим договором передано право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/07-01-0460-08 від 29.05.2008.
Таким чином, судом встановлено, що на момент розгляду справи право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/07-01-0460-08 від 29.05.2008, належить позивачу.
Згідно ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору №014/07-01-0460-08 від 29.05.2008, станом на 24.02.2021 року відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості складає 2344917,69 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 1131355,64 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1213562,05грн.
Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як зазначив Вищий господарський суд України у постанові від 13.06.2017 у справі №914/2743/16, при відступленні права вимоги не відбувається припинення або зміна зобов`язання, а лише змінюється кредитор у відповідному зобов`язанні, при цьому умови договору про відступлення права вимоги не змінюють зобов`язання (зокрема, в частині строків сплати платежів), яке виникло на підставі основного договору.
Як зазначено у листі Вищого господарського суду України від 07.04.2008 № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», до нового кредитора у тому числі переходять в повному обсязі і субсидіарні права. Якщо предмет зобов`язання є подільним (наприклад, зобов`язання по сплаті грошових коштів як основного боргу), то новому кредитору може бути передана лише частина прав первісного кредитора разом із субсидіарними правами у відповідній частині. Субсидіарні права не можуть передаватися самостійно без передачі основних прав за зобов`язанням.
Формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15 та міститься у постанові Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 718/2080/17-ц.
За договором відступлення права вимоги, укладеним між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» 02 серпня 2019 року, до складу вимог за яким увійшло і право вимоги за кредитним договором №014/07-01-0460-08 від 29.05.2008, укладеним АТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_1 , до позивача перейшли права первісного кредитора в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав.
При цьому згаданий договір відступлення прав вимоги не містить обмеження (застереження) щодо обсягу прав нового кредитора в частині нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат на суму основного боргу за період після передачі права вимоги.
За змістом статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відтак, у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, новий кредитор має право на нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань.
Загальний розмір 3% річних як відповідальності за прострочення виконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання за кредитним договором №014/07-01-0460-08 від 29.05.2008 за період з 24.02.2018 по 24.02.2021 згідно з наданим розрахунком складає 101914,95 грн. Суд вважає правильним поданий розрахунок та, враховуючи положення ст.ст.512-514, 526, 625 ЦК України, а також наведені правові позиції, вбачає правові підстави для стягнення цих коштів.
Вирішуючи позов у частині стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 24.02.2020 по 29.02.2020 у розмірі 4080,30 грн., суд враховує наступне.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Розмір пені на рівні, що не перевищує подвійну облікову ставку НБУ, встановлений у ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Разом з тим, як вбачається з преамбули вказаного Закону, суб`єктами договірних правовідносин між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, врегульованих цим Законом, є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Відтак, вказана норма до правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі, не застосовується.
В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 дійшла наступних висновків. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч.1 ст.1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягають положення ст.625 цього Кодексу. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 ЦК України не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
За таких обставин відсутні будь-які правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 нарахованої позивачем пені за період з 24.02.2020 по 29.02.2020 у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кредитом, що згідно з наданим розрахунком складає 4080,30 грн., і у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.
Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує наступне.
Згідно з положеннями ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Приписами ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір був обґрунтованим (рішення від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 02.06.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України"). Згідно з висновками ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" (рішення від 28.11.2002), відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, загальний розмір судових витрат позивача, визнаний судом обґрунтованим, складається з: витрат зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., і загальний розмір таких витрат складає: 2270,00 грн. + 4000,00 грн. = 6270,00 грн. Вказані витрати на підставі ст.141 ЦПК України підлягають покладенню на сторони пропорційно розміру задоволених вимог позивача.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.526, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 280-282, 289 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 101914 (сто одну тисячу дев`ятсот чотирнадцять) грн. 95 коп. трьох відсотків річних за період з 24.02.2018 по 24.02.2021 як відповідальності за порушення грошового зобов`язання за кредитним договором №014/07-01-0460-08 від 29.05.2008.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 6028 (шість тисяч двадцять вісім) грн. 64 коп. понесених позивачем судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», місцезнаходження: 04053, м.Київ, вул.Кудрявський Узвіз, 5-Б, ;

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддя: Т.Ю.Демчина