Справа № 523/9829/20
Провадження №2/523/2317/21
"20" травня 2021 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Аліна С.С.
при секретарі - Вовкович І.В.,
розглянувши в судовому засіданні позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» про визнання договорів недійсними,-
До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» в якій просить:
-Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладений 12 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Укрфінанс груп та ОСОБА_2 , предметом якого є відступлення права вимоги за іпотечним договором б/н, укладеним між Акціонерним товариством Райффайзен банк Аваль та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Забезпеченням зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором стали:
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2013 року позов Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль був задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Райффазен Банк Аваль заборгованість на загальну суму 11 704 853, 13 гривень, яка складається з заборгованості з кредитом - 2 555 264, 51 грн., заборгованості за відсотками - 1 724 190,41 грн., пеня з прострочення кредиту - 7 425 398, 21 грн., та судові витрати.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04.06.2014 року заочне рішенні Суворовського районного суду м. Одеси від 28.11.2013 року скасоване, та ухвалено нове рішення:

- про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль кредитну заборгованість на загальн суму 11 704 853, 13 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2 555 264, 51 грн заборгованості за відсотками - 1 724 190,41 грн., пеня за прострочення кредиту - 7 425 398 21 грн.;

- про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль кредитну заборгованість на загальн суму 11 704 853, 13 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2 555 264, 51 грн заборгованості за відсотками - 1 724 190,41 грн., пеня за прострочення кредиту - 7 425 391 21 грн.;

- вирішено питання про судові витрати.

12 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансов компанія Укрфінанс груп та ОСОБА_2 був укладений догові відступлення права вимоги №12-03/20/3, за умовами якого ТОВ Фінансова компані Укрфінанс відступило за плату ОСОБА_2 належні йому права вимоги за кредитки договором №014/0054/74/74610 від 14 травня 2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , а також зобов`язується договір про відступлення прав за Іпотечним договором б/н від 14 травня 2007 року.

Як зазначає позивач, за умовами Розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/0054/74/74610, який є додатком №1 до Договору про відступлення прав вимоги №12-03/20/3 від 12 березня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 складає: заборгованість за кредитом - 4 319 276,68 грн.; заборгованість по процентах - 29 631,49 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 3 101 322, 59 грн.; прострочена заборгованість по процентам - 11 044 342, 86 грн.; заборгованість за пенею - 65 235 143,84 грн. Загалом - 83 729 717,4 грн.

Згідно до п. 3.1 Договору про відступлення прав вимоги №12-03/20/3 від 12 березня 2020 року загальна вартість прав вимоги за договором становить 1 161 000, 00 грн.

Таким чином, новим кредитором ОСОБА_2 були сплачені на користь фінансової компанії значно менші грошові кошти, а ніж вартість відступленого права за кредитним договором, що свідчить про те, що сторони уклали між собою договір факторингу, незважаючи на те, що такий договір має назву договору про відступлення права вимоги.

Таким чином, ТОВ Фінансова компанія Укрфінанс, уклавши договір про відступлення прав вимоги №12-03/20/3, отримав фінансування у розмірі 1 161 000 грн., а ОСОБА_2 в свою чергу, укладаючи вказаний договір набув права одержання від ОСОБА_1 виконання зобов`язань на суму 83 729 717,4 грн. та подальшими нарахуваннями згідно умов договору, а отже набув права на одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачено договором про відступлення прав вимоги №12-03/20/3.

Така різниця виразилася в отриманні ОСОБА_2 від ТОВ Фінансова компанія Укрфінанс таких прав щодо боржника:

1. Прибуток між реальною вартістю вимоги за кредитним договором (станом на 12.03.2020 року 83 729 717,4 грн.) та вартістю визначеною у договорі про відступлення прав вимоги (1 161 000,00 грн.), який складає 82 568 717,4 грн.;

2. Право вимоги на стягнення від боржника будь-яких нарахувань та вимог, передбачених кредитним договором щодо нарахування відсотків, пені, штрафів щодо,?які у первісного кредитора до боржника до моменту укладення договору пре відступлення прав вимоги №12-03/20/3;

3. Права вимоги, які випливають з факту неналежного виконання боржником своїх зобов`язань після укладення договору про відступлення права вимоги №12-03/20/3 та право на звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок.

На думку позивача, укладений між ТОВ Фінансова компанії Укрфінанс груп та ОСОБА_2 оспорюваний договір за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу. При цьому, цесія (уступка права вимоги є обов`язковим елементом відносні факторингу, проте сама по собі назва оспорюваного договору не змінює його правової природи).

З укладенням договору про відступлення прав вимоги №12-03/20/3 у кредитному договорі №014/0054/74/74610 та іпотечному договорі від 14.05.2007 року відбулась заміна кредитодавця - на фізичну особу ОСОБА_2 , яка не відноситься до фінансових установ розумінні Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринкії фінансових послуг, яка може надавати фінансові послуги, у тому числі у формі факторингу та не може виступати кредитором у кредитному договорі у сенсі ст.ст. 512 та 1054 Ці України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт - банк або інша фінансова установа.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи у його відсутність, позовнеі вимоги підтримав, просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, причин неявки суду не повідомив.

У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є не обґрунтованим, та є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що 14 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з другої сторони, укладено кредитний договір №014/0054/74/74610, за умовами якого Банк на положеннях та умовах цього договору надав ОСОБА_1 кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 330068,00 доларів США, а позивальник зобов`язався належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також процентів за користування кредитом, комісії згідно умов Договору та Тарифів Банку тощо. Кредит надавався на строк 216 місяців по 14 травня 2025 року (а.с.7-9).

Судом встановлено про те, що у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/0054/74/74610 від 14.05.2017р. укладено наступні договори:

- іпотечний договір від 14.05.2007 року, укладений між Банком та ОСОБА_1 щодо забезпечення вимог Банку за кредитним договором №014/0054/74/74610 від 14.05.2001 року, предметом якого є будинок АДРЕСА_1 , що складається у цілому з одного житлового будинку , під літ. «К» житловою площею 85,4 кв.м, загальною площею 152,5 кв.м та господарчих будівель т споруд, розташованих на земельній ділянці площею 595 кв.м, що знаходиться у фактичном користуванні. При цьому за умовами іпотечного договору (п. 1.2.) іпотекодавець ( ОСОБА_1 ) зобов`язався протягом трьох місяців, з дня укладення договору купівлі-продажі домоволодіння, отримати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та передати його в іпотеку (а.с.13-17).

- Договір поруки №014/0054/74/74610/1 від 14.05.2007 р. укладений між банком та ОСОБА_3 , як поручителем за борговий зобов`язанням ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором (а.с.10-11).

- Договір поруки №014/0054/74/74610/2 від 14.05.2007 р, укладений між Банком та ОСОБА_4 як поручителем за борговим зобов`язанням ОСОБА_1 за вказаним вище кредитним договором (а.с.12).

З матеріалів справи вбачається про те, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2013 року позов Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль був задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Райффазен Банк Аваль заборгованість на загальну суму 11 704 853, 13 гривень, яка складається з заборгованості з кредитом - 2 555 264, 51 грн., заборгованості за відсотками - 1 724 190,41 грн., пеня з прострочення кредиту - 7 425 398, 21 грн., та судові витрати у розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ 120 грн. (а.с.18-19).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04.06.2014 року заочне рішенні Суворовського районного суду м. Одеси від 28.11.2013 року скасоване, та ухвалено нове рішення.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль кредитну заборгованість на загальн суму 11 704 853, 13 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2 555 264, 51 грн заборгованості за відсотками - 1 724 190,41 грн., пеня за прострочення кредиту - 7 425 398 21 грн.;

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль кредитну заборгованість на загальн суму 11 704 853, 13 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2 555 264, 51 грн заборгованості за відсотками - 1 724 190,41 грн., пеня за прострочення кредиту - 7 425 391 21 грн.;

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль про судові витрати у розмірі 1820 грн. (а.с.20-22).

Судом встановлено про те, що 12 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Укрфінанс груп та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір відступлення права вимоги №12-03/20/3, за умовами якого ТОВ Фінансова компанії Укрфінанс груп відступило за плату ОСОБА_2 належні їй права вимоги за кредитним договором №014/0054/74/74610 від 14 травня 2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , а також права вимоги за договорами забезпечення, а саме: за Іпотечним договором б/н від 14 травня 2007 року, Договором поруки №014/0054/74/74610/1 від 14.05.2007 р., Договором поруки №014/0054/74/74610/2 від 14.05.2007 р, (а.с.23-25)

Частина 3 ст. 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ст.. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги п`ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо сторін у зобов`язанні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Як встановлено судом, при укладенні договору про відступлення права вимоги від 25.11.2019 № 25-11/19/2 сторони керувалися положеннями статей 512 - 519 ЦК України.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

З урахуванням зазначених норм права вбачається, що укладений договір є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 06.07.2015 року № 6-301цс15.

Крім того, ОСОБА_2 не є суб`єктом підприємницької діяльності відповідно до ст. 1079 ЦК України, що також підтверджує факт укладення ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_2 договору про відступлення прав вимоги, а не факторингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не надав суду письмових доказів в обґрунтування викладених вимог.

Також, суд вважає, що позивач не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» про визнання договорів недійсними задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 6, 16, 203, 215, 626-628, 509-514, 1077, 1079 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» про визнання договорів недійсними залишити без задоволення.

Копію заочного рішення направити сторонам по справі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення складено та підписано суддею 25.05.2021р.

Суддя: Аліна С.С.