Провадження №2/523/1921/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

Головуючого - судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Мельніченко Г.О.

розглянув в відкритому судовому засіданні , в порядку загального позовного провадження, в залі суду №5 в місті Одесі , справу за позовом -

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про витребування майна, усунення перешкод у користуванні власністю, виселення, вселення, зобов`язання не перешкоджання у користуванні власністю,

в судовому засіданні , брали участь: представник позивача адвокат Маркаров І.Р., представник відповідача адвокат Кучмій В.В., в підготовчому засіданні приймав також участь відповідач ОСОБА_2 .

Установив:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про витребування майна, усунення перешкод у користуванні власністю, виселення, вселення, зобов`язання не перешкоджання у користуванні власністю, з позовними вимогами:

- витребувати у ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;

- усунути їй перешкоди у користуванні власністю - квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом виселення ОСОБА_2 , із квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

- вселити її у квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати їй у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що їй на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу.

30.09.2009 року, належна їй квартира без її відома, була незаконно відчужена. В дійсності вона вказану квартиру не відчужувала, будь-якого договору відчуження квартири, зокрема договір купівлі-продажу від 30.09.2009 року не укладала та не підписувала. Будь-яких довіреностей на розпорядження (відчуження) квартирою не видавала. За вказаним фактом протиправного відчуження квартири позивач звернулася до правоохоронних органів. За її заявою внесені відповідні данні до ЄРДР та триває досудове розслідування. 02.03.2012 року вищевказана квартира повторно була безвідплатно відчужена ОСОБА_2 . За захистом порушених прав власника вона вимушена була звернутися до суду. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси (справа №523/10906/18) від 05.03.2019 р. було задоволено її позов, та було: визнано недійсним договір купівлі - продажу від 30.09.2009 року належної їй квартири, та визнано недійсним договір дарування №440 від 02.03.2012 року вказаної квартири.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13.10.2020 року заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05.03.2019 р. було скасовано в частині визнання недійсним договору дарування №440 від 02.03.2012 року, та було відмовлено у задоволення її позову до ОСОБА_2 в частині визнання недійсним договору дарування №440 від 02.03.2012 року. Постановою Одеського апеляційного суду було встановлено її право на звернення до суду з позовом про витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.3 ст. 388 ЦК України, у зв`язку з чим вона ї звернулася до суду з вказаною позовною заявою. Також позивачем було подано заяву про поновлення строку позовної давності для звернення до суду.

13 квітня 2021 року стороною відповідача було надано відзив на позовну заяву, в якій відповідач позов не визнав, та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що спірна квартира вибула із власності ОСОБА_1 за її волею та відома, зазначав про пропуск позивачем строку позовної давності, та з вказаних обставин просив суд відмовити в задоволенні позову.

12 травня 2021 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про поновлення процесуального строку для звернення за захистом порушених прав.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на доводи що викладені у відзиві. Разом з тим відповідач не зазначив конкретної підстави для відмови в задоволенні позову: вибуття майна з володіння власника ОСОБА_1 за її волею, або за пропуском строку позовної давності.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про поновлення строку позовної давності та задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно дост. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 , згідно договору купівлі-продажу від 17.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Сакал І.М., реєстровий номер № 2958.

13.08.2003 року право власності зареєстровано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», запис № 22 в книзі 446 пр-47, за реєстровим номером 18327431.

30.09.2009 року належна позивачу квартира була відчужена без її відома та згоди, на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., ОСОБА_3 .

Вказаний договір позивач не укладала та не підписувала, належну їй квартиру не відчужувала.

По факту вказаного злочину СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області тривалий час розслідується кримінальне провадження № 0005871 від 01.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

ОСОБА_1 у передбаченому законом порядку визнана потерпілою у вказаному кримінальному провадженню.

02.03.2012 року належна позивачу квартира була відчужена ОСОБА_2 особою, яка не мала права його відчужувати на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю., реєстровий номер №440.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.03.2019 р. (справа №523/10906/18) було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним, про витребування майна із чужого незаконного володіння, та було: визнано недійсним договір купівлі - продажу від 30.09.2009 року квартири за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., та визнано недійсним договір дарування №440 від 02.03.2012 року квартири за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю.

02.18.2019 року право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 32711917.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13.10.2020 року заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05.03.2019 р. було скасовано в частині визнання недійсним договору дарування №440 від 02.03.2012 року квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та було відмовлено у задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання недійсним договору дарування 440 від 02.03.2012 року квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору дарування №440 від 02.03.2012 року, суд апеляційної інстанції зазначив, про те, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених у ч.3 ст.388 ЦК України.

Заочним рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційного суду встановлено, що спірна квартира була відчужена за договором купівлі-продажу від 30.09.2009 року, без відома власника ОСОБА_1 у період її тимчасової відсутності. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №18-3643 від 18.12.2018 року підпис, який міститься у графі «продавець» у договорі купівлі-продажу від 30.09.2009 року спірної квартири, посвідченого Гарською В.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Постановою Одеського апеляційного суду було зазначено, що захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені ст.388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Так, якщо майно було набуто безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч.3ст.388 ЦК України), та встановлено право ОСОБА_1 на звернення до суду з позовом про витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.3 ст. 388 ЦК України.

Обов`язковість рішень суду гарантується ст. 129 Конституції України.

Згідно вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналіз вказаних обставин свідчить про те, що спірна квартира вибула із власності ОСОБА_1 незаконно, без її волі та відома, відповідач ОСОБА_2 набув вказану квартиру безвідплатно, за договором дарування №440 від 02.03.2012 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю. в особи, яка не мала права його відчужувати, та ОСОБА_1 як власник має право на витребування у ОСОБА_2 квартири за вищевказаною адресою.

Згідно вимог ч.ч. 1, 3 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України).

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Квартира за адресою: АДРЕСА_2 , - являється єдиним житлом позивача ОСОБА_1 .

Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло.

У зв`язку з вселенням та проживанням у вказаній квартирі відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_1 позбавлена можливості користуватися належною їй на праві власності квартирою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Аналіз вказаних обставин свідчить про порушення права власності позивача на спірну квартиру з боку відповідача ОСОБА_2 , який безпідставно перешкоджає ОСОБА_1 у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , та підлягає виселенню.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк позовної давності, оскільки судом встановлено, що позивач дізналась про порушення своїх прав безпосередньо ОСОБА_2 після реєстрації свого права власності на спірну квартиру 07.08.2019 року, та намагання реалізувати свої права власника вселитися у належну їй квартиру, водночас суд приймає до уваги факт своєчасного звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів, тривалість розслідування, не з вини позивача, кримінального провадження № 0005871 від 01.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, те що позивач є інвалідом другої групи, страждає на хронічні захворювання, та не має вищої освіти.

Згідно до вимог ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушені права підлягають захисту.

За таких обставин, суд вважає, що порушені права позивача ОСОБА_1 підлягають захисту, а її позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 3, 4-7, 11-13, 17 - 18,109, 131, 137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про витребування майна, усунення перешкод у користуванні власністю, виселення, вселення, зобов`язання не перешкоджання у користуванні власністю, поновлення строку на звернення до суду - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна, усунення перешкод у користуванні власністю, виселення, вселення, зобов`язання не перешкоджання у користуванні власністю.

Витребувати у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН № НОМЕР_1 , квартиру АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН № НОМЕР_2 .

Усунути перешкоди у користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_2 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН № НОМЕР_2 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН № НОМЕР_1 , з квартири АДРЕСА_2 .

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН № НОМЕР_2 , у квартиру АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІПН№ НОМЕР_1 , не перешкоджати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН № НОМЕР_2 , у користуванні квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН № НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі - 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Складання повного рішення (постанови) суду відбувається згідно до ч.6ст259 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 21 травня 2021 року.

Суддя