УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

241/856/21

2/241/293/2021

26 травня 2021 року смт. Мангуш

Суддя Першотравневого районного суду Донецької області Молонова Ю.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

До Першотравневого районного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_3 , третя особа Фермерське господарство «Владислав-1» про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він зазначає, що він звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому навів обґрунтування втрати права власності земельної ділянки площею 2,0 га, яка входить до складу земельної ділянки площею 6,9 умовних кадастрових гектари, яка перебуває у його власності. Зазначає, що саме він, починаючи з 2012 року, а до цього часу його родина починаючи з моменту створення КСП «ім. Мічуріна» та видачі розпорядження Першотравневої районної державної адміністрації від 20.08.1996 №297, є власником земельної ділянки площею 6,9 умовних кадастрових гектарів. На даний час відповідач ОСОБА_2 активно пропонує передати земельну ділянку площею 2,0 га (кадастровий номер :07:000:1478) у користування іншим особам, у тому числі з можливістю продажу останньої. Такі дії унеможливлюють реалізацію його права на надання земельної ділянки в оренду, а відтак унеможливлює отримання прибутку від земельної ділянки. На теперішній час відповідач ОСОБА_2 вчинив дії по відчуженню його власності, а саме уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної ділянки, що ускладнює поновлення його порушеного права.Вважає, що невжиття судом заходів забезпечення позову може призвести до подальшого ускладнення виконання судового рішення, оскільки земельна ділянка і надалі може бути відчужена на корить третіх осіб.

Просить вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_3 , будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії відносно земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер :07:000:1478, шляхом заборони вчинення будь-яких дій по відчуженню, передачу в оренду, користування, оранкою, культивацією, підготовкою до посіву (обробка гербіцидами), посівом рослинних культур, робот з гербіцидами та пестицидами, підкормкою та сбіром врожаю.

У порядку ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи у встановлений законом строк.

Дослідивши матеріали справи та надану позивачем заяву, суд вважає, що вимога про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Стаття 150 ЦПК України встановлює види забезпечення позову, і відповідно до п. 2 частини першої цієї статті позов забезпечується в тому числі забороною вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Всупереч зазначеним вимогам, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення даного позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість невиконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, з доданих до позовної заяви документів вбачається, що позивач є власником сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 6,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Тобто, місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені.

Матеріали позовної заяви не містять доказів того, що спірна земельна ділянка (кадастровий номер :07:000:1478) знаходиться в межах земельної частки (паю), який належить позивачу.

Враховуючи, що при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, вжиття заходів забезпечення позову може порушити також права власника спірної земельної ділянки.

Вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, безперечно є втручанням зі сторони державного органу у право власності особи, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статі 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються і поставленою метою (Рішення ЄСПЛ у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28.07.1999 року, заява №22774/93).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до положень ч. 11 ст.153 ЦПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Ю.В. Молонова