ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4589/19 Номер провадження 22-ц/814/670/21Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

за участю секретаря Яковенко В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в апеляційному суді в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 липня 2019 року та ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2019 року, ухвалені суддею Бугрієм В.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на нежитлові приміщення, в обґрунтування якого вказував, що згідно договору купівлі-продажу майнових прав від 05.03.2019 р. придбав майнові права на нерухоме майно - нежитлові приміщення в житловому будинку літер. А-1, А-1м загальною площею - 122,9 кв.м., а саме: 1 поверх - літер. А-1: нежитлове приміщення, що складається згідно експлікації: І - Тамбур пл. 6,3 кв.м., 1 коридор пл. 7,1 кв.м., 2 - коридор пл. 12,1 кв.м., 3 - кабінет пл. 8,7 кв.м., 4 - вбиральня пл. 3,0 кв.м., 5 - операційна зала пл. 33,1 кв.м., 6 -внутрішній тамбур пл. 6,7 кв.м.; мансардний поверх - літер. А-1м: 7 -приміщення пл. 21,1 кв.м., 8 - архів пл. 2,5 кв.м., 9 - кабінет пл. 14,3кв.м., 10 - кабінет пл. 14,3 кв.м. Всього 129,2 кв.м, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою впорядкування права власності позивач уклав з відповідачем договір від 12.03.2019 р. про надання послуг, за яким відповідач зобов`язався вчинити дії для реєстрації права власності на нерухоме майно, майнові права на яке були придбані позивачем. Оскільки відповідач ухиляється від виконання обов`язків, позивач просив визнати за ним право власності на вищевказані нежитлові приміщення.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 липня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення в житловому будинку літер. А-1, А-1м загальною площею - 122,9 кв.м., а саме: 1 поверх - літер. А-1: нежитлове приміщення, що складається згідно експлікації: І - Тамбур пл. 6,3 кв.м., 1 коридор пл. 7,1 кв.м., 2 - коридор пл. 12,1 кв.м., 3 - кабінет пл. 8,7 кв.м., 4 - вбиральня пл. 3,0 кв.м., 5 - операційна зала пл. 33,1 кв.м., 6 -внутрішній тамбур пл. 6,7 кв.м.; мансардний поверх - літер. А-1м: 7 -приміщення пл. 21,1 кв.м., 8 - архів пл. 2,5 кв.м., 9 - кабінет пл. 14,3кв.м., 10 - кабінет пл. 14,3 кв.м.

Крім цього, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2019 року виправлено описку в рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 25 липня 2019 року та викладено другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Визнати за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення в житловому будинку літер. А-1, А-1м загальною площею - 122,9 кв.м., а саме: 1 поверх - літер. А-1: нежитлове приміщення, що складається згідно експлікації: І - Тамбур пл. 6,3 кв.м., 1 коридор пл. 7,1 кв.м., 2 - коридор пл. 12,1 кв.м., 3 - кабінет пл. 8,7 кв.м., 4 - вбиральня пл. 3,0 кв.м., 5 - операційна зала пл. 33,1 кв.м., 6 -внутрішній тамбур пл. 6,7 кв.м.; мансардний поверх - літер. А-1м: 7 - приміщення пл. 21,1 кв.м., 8 - архів пл. 2,5 кв.м., 9 - кабінет пл. 14,3кв.м., 10 - кабінет пл. 14,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ».

З рішенням та ухвалою місцевого суду не погодився ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення та ухвалу місцевого суду, постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що він не брав участь у справі та не був залучений судом, проте вважає, що вказані судові рішення стосуються його прав, оскільки він є власником спірного нерухомого майна, право власності на яке визнано за позивачем.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався.

У судове засідання сторони не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Судова повістка про виклик відповідача ОСОБА_3 у судове засідання повернута до апеляційного суду без вручення з відміткою поштового відділення про відсутність адресата за вказаною адресою. Іншої адреси проживання відповідач суду не повідомив.

Враховуючи положення ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач ОСОБА_3 вважається належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи.

Крім цього, він повідомлений про розгляд справи в порядку визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Клопотання представника позивача ОСОБА_2 адвоката Колеснікова В.О. про відкладення розгляду цієї справи до розгляду іншої справи № 2-4376/08 та у зв`язку з завантаженістю та перебуванням за межами регіону, задоволенню не підлягає, оскільки наведені ним підстави для відкладення не є поважними. Крім цього, ним не надано доказів щодо знаходження за межами Полтавської області.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Судом першої інстанції було встановлено, що 05.03.2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу майнових прав (далі Договір), за умовами якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 придбав майнові права на об`єкти нерухомості, детальна характеристика яких встановлена у Специфікації Додатку № 1, що є невід`ємною частиною даного Договору (п. 2.1.).

Відповідно до п. 2.2. цього Договору майнові права на об`єкти нерухомості належать продавцю на підставі документів, визначених у Специфікації Додаток № 1 , що є невід`ємною частиною даного Договору.

Як зазначено у Специфікації об`єктів нерухомості, майнові права на які продаються, що є Додатком № 1 до Договору, нерухоме майно складається з нежитлових приміщень в житловому будинку літер. А-1, що знаходиться за адресою: - літера А-1 (1 поверх) нежитлове приміщення, що складається згідно експлікації: І Тамбур (загальна площа 6,3 кв.м);% 1 коридор (загальна площа 7,1 кв.м, допоміжна 7,1 кв.м); 2 - коридор (загальна площа - 12,1 кв.м; допоміжна - 7,1 кв.м); 3 - кабінет (загальна площа 8,7 кв.м); 4 - вбиральня (загальна площа 3,0 кв.м., допоміжна 3,0 кв.м) 5 - операційна зала (загальна площа - 33,1 кв.м.; основна 33,1 кв.м.); 6 - внутрішній тамбур (загальна площа - 6,7 кв.м); А-1м (мансардний поверх) 7 - приміщення (загальна площа - 21,1 кв.м., допоміжна 21,1 кв.м); 8 - архів (загальна та допоміжна площі 2,5 кв.м); 9 - кабінет (загальна та основна площа 14,3 кв.м); 10 - кабінет загальна та основна площа 14,3 кв.м. Всього 129,2 кв.м; загальна площа 122,9 кв.м, корисна 70,4 кв.м, основна 52,5 кв.м допоміжна; 6,3 кв.м площа літніх приміщень. Адреса об`єктів нерухомості: АДРЕСА_1 . Вартість: 2 600 000,00 грн. (а.с. 3-5).

12.03.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір про надання послуг, за яким ОСОБА_3 зобов`язався надати юридичні послуги, зокрема: правове забезпечення упорядкування, оформлення та реєстрація права власності на вищевказане нерухоме майно, майнові права на яке були придбані.

Відповідно до п.7.1 вказаного Договору, він діє по 23 квітня 2019 року.

Судом першої інстанції установлено, що на виконання умов укладеного договору позивач передав відповідачу оригінали документів для вчинення відповідних дій.

В порушення умов договору відповідач не надав позивачу акт виконаних послуг із зазначенням наданих послуг за період дії договору.

Крім цього, суд першої інстанції встановив, і це вбачається з матеріалів справи, що 16.10.2007 р. між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № PLOKGK00000110, за яким надано кредит у розмірі 453 086,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 33,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.10.2017 року, для придбання нерухомості.

На підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу 16.10.2007 р. за № 5717, 5722, ОСОБА_1 прийняв у власність від ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_2 , які знаходяться в стані реконструкції.

Згідно п.9 вказаних договорів купівлі-продажу право власності на придбані квартири у покупця виникають після проведення повних розрахунків за договором та з моменту державної реєстрації договорів у встановленому законом порядку.

Зазначені договори купівлі-продажу зареєстровані у Державному реєстрі правочинів за №№ 2420284, 2420384 від 16.10.2007 р.

В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 16.10.2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку «ПриватБанк» передане нерухоме майно зазначені вище квартири, які перебувають в стадії реконструкції та стануть власністю в майбутньому після проведення державної реєстрації (п. 35.3 договору іпотеки) та згідно умов цього договору у випадку невиконання зобов`язань, а також в інших випадках, передбачених цим договором, передбачено право задоволення вимоги за рахунок предмету іпотеки.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором, 16.10.2007 р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № PLOKGK00000110 (а.с. 41-66).

Крім того, як встановив місцевий суд, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08.08.2008 року по справі № 2-4376/08, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт самочинного будівництва, а саме нежитлове приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 , в складі наступних приміщень: літ. «А-1» «А1-2» тамбур літера, «а», а саме: коридор 1-1 площею 7,1 кв.м, корилдор 1-2 площею 11,0 кв.м, кабінет 1-3 площею 8,7 кв.м, вбиральня 1-4 площею 3,1 кв.м, операційна зала 1-5 площею 33,4 кв.м, внутрішній тамбур 1-6 площею 6,6 кв.м, тамбур 1 площею 7,8 кв.м, приміщення 1-7 площею 20,7 кв.м, архів 1-8 площею 2,50 кв.м, кабінет 1-9 площею 14,3 кв.м, кабінет 1-10 площею 14,3 кв.м.

Зобов`язано КП «Інвентаризатор» зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на вищевказане самочинне перепланування.

Крім цього, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30.09.2009 року у справі № 2-3500/09 за позовом іпотекодержателя («ПриватБанк») в рахунок погашення наявної заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на зазначені вище квартири.

03.09.2016 р. на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про анулювання (прощення) боргу за кредитним договором № PLOKGK00000110 від 16.10.2007 р. (а.с. 69)

Згідно листа АТ КБ «ПриватБанку» від 20.09.2016 р. ОСОБА_5 як поручителем погашено заборгованість по кредитному договору № PLOKGK00000110 від 16.10.2007 р., укладеному між ОСОБА_1 та «Приватбанк», шляхом внесення готівкових коштів на рахунок ОСОБА_1 , згідно платіжного доручення № G0913OWX1R від 13.09.2016 р. у сумі 534 000,00 грн. в рахунок погашення кредитів.

За інформацією, викладеною у цьому листі, ОСОБА_5 набув статусу кредитора за вищевказаним кредитним договором та договором іпотеки, укладеними між ПриватБанк та ОСОБА_1 та має право задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до застереження в іпотечному договорі № PLOKGK00000110 від 16.10.2007 р., яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (а.с. 67,68).

В Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.07.2019 р. за № 64199736 (а.с. 51-52) відсутні записи про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно - квартири АДРЕСА_2 , в тому числі і як на об`єкт самочинного будівництва - нежитлове приміщення, яке створено внаслідок переобладнання вказаних квартир.

Відповідно до інформаційної довідки № 175061366 від 25.07.2019 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відсутні відомості про право власності, реєстрацію іншого речового права, державної реєстрації іпотек, державної реєстрації обтяжень щодо нежитлових приміщень загальною площею 122,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 71).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що майнові права на нерухоме майно у вигляді нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , перейшли до ОСОБА_5 , який був поручителем за договором поруки від 16.10.2007 р. та здійснив погашення кредитної заборгованості шляхом внесення готівкових коштів на рахунок ОСОБА_1 , набувши статус кредитора за договором іпотеки.

При цьому, місцевий суд послався на те, що оскільки державна реєстрація права власності на нерухоме майно за іпотекодателем не здійснена, вказане виключає можливість укласти договір про задоволення вимог іпотекодержателя за договором іпотеки та задоволення забезпеченої іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

За викладених обставин новий іпотекодержатель, маючи право на задоволення грошових вимог за договором іпотеки, але по не залежним від нього причинам не зміг вчинити правочин про відступлення прав за іпотечним договором, його нотаріального посвідчення та державну реєстрацію у встановленому законодавством порядку такого відступлення.

У зв`язку з чим новий іпотекодержатель, маючи достатній обсяг прав на предмет іпотеки, як об`єкт самочинного будівництва - нежитлове приміщення, створеного за рахунок перепланувань квартир, які були передані в іпотеку за іпотечним договором від 16.10.2007р., здійснив відчуження на користь позивач майнових прав на такі нежитлові приміщення загальною площею 122,9 м.кв на користь ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 05.03.2019 р.

Також суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу майнових прав від 05.03.2019 р. є добросовісним набувачем за вчиненими правочинами.

Придбані позивачем майнові права на спірне нерухоме майно засвідчують правомочність позивача отримати право власності на таке нерухоме майно в майбутньому та останній, як власник цих прав, наділений певними, але не всіма правами власника майна.

Договір купівлі-продажу майнових прав від 05.03.2019 року, укладений позивачем, відповідає усім ознакам дійсності правочину та вчинений продавцем за наявності прав на таке відчуження.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 не виконав умови договору про надання послуг від 12.03.2019 р., укладеного з ОСОБА_2 , за яким він зобов`язувався зареєструвати право власності на вищевказане нерухоме майно, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову та визнання права власності на зазначене нерухоме майно за позивачем.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з положеннями статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі N 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі N 904/8186/17 та від 11 квітня 2019 року у справі N 910/8880/18, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав.

Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N 183/1617/16 (провадження N 14-208цс18, пункти 115, 116), від 7 листопада 2018 року у справі N 488/5027/14-ц (провадження N 14-256цс18, пункт 98).

Водночас такий спосіб захисту не може бути застосований, якщо право на об`єкт нерухомості ні за ким не зареєстроване, а позивач не може зареєструвати своє право на об`єкт нерухомості, бо не здатний беззаперечно підтвердити своє право власності на об`єкт нерухомості належними правовстановлюючими документами.

Як вказувалося вище, відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Це правило за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно (зокрема тоді, коли з документа вбачається право власності особи, але не випливає однозначно, що майно є саме нерухомістю), але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. Якщо така реєстрація здійснена, то належним способом захисту, як зазначено вище, є віндикаційний позов, а не позов про визнання права власності.

Така правова позиція висловлена у постанові ВП ВС від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

Згідно з абзацом 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизначені або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Як убачається з наданих до апеляційної скарги матеріалів, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10.01.2017 року у справі № 554/5703/16-ц (номер провадження 22-ц/786/189/17) скасовано ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 29.07.2016 року та постановлено нову ухвалу, якою у визнанні заяви ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Полтавського головного регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Полтавського головного регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання до виконання умов договору відмовлено (а.с. 96-100).

За повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 17.10.2016 р. № 10.1.0.0.0.7-0, ОСОБА_1 виконані умови кредитного договору № PLOKGK00000110 від 16.10.2007 р., та у відповідності до п. 2 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» договір іпотеки № PLOKGK00000110 від 16.10.2007 р., укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 5723, предметом якого є нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_3 , слід вважати таким, що припинив дію (а.с. 105).

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 21 лютого 2018 року у справі № 554/5703/16-ц (номер провадження 22-ц/786/158/18), яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 28.03.2019 р., скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09.11.2017 року та постановлено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі ПРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 101-104).

Апеляційним та касаційним судами встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2009 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLOKGK00000110, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 16 жовтня 2007 року та відповідно до договору іпотеки, укладеного 16 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О. М., звернуто стягнення на предмет іпотеки за цим договором - квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_5 , ціною у 577 720,00 грн., з яких квартира АДРЕСА_4 належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О. М. від 16 жовтня 2007 року за № 5717, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів за № 2420284 від 16 жовтня 2007 року; квартира АДРЕСА_6 належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О. М. від 16 жовтня 2007 року за № 5722, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів за № 2420384 від 16 жовтня 2007 року, шляхом продажу вказаних квартир з укладанням від імені відповідача договорів купівлі-продажу квартир будь-яким способом з будь-якою особою - покупцем, з отриманням витягу із Державного реєстру прав власності та наданням позивачу усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, шляхом продажу цих квартир іпотекодержателем - ЗАТ КБ «ПриватБанк» із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», з початковою ціною продажу 577 720,00 грн.

Також зобов`язано ВГІРФО Октябрського РВ ПМУ ГУМВС України у Полтавській області зняти ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за адресою: квартира АДРЕСА_4 та квартира АДРЕСА_5 .

Згідно із звітом про оцінку майна - нежитлових приміщень площею 129,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , від 23 жовтня 2017 року, ринкова вартість нежитлових приміщень 1 939 100,00 грн.

Згідно з випискою з особового рахунку № НОМЕР_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 жовтня 2007 року № PLOKGK00000110 готівкою у касу ПАТ КБ «ПриватБанк» 13 і 14 вересня 2016 року внесено 534 000,00 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» як кредитор у основному зобов`язанні здійснив прощення боргу за кредитним договором, який залишився після внесення у касу банку готівки.

ОСОБА_1 право власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості у встановленому порядку не зареєстрував.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2009 року не виконане.

Сторони спору - кредитор і поручитель, не виконали вимоги частини третьої статті 24 Закону України «Про іпотеку» щодо укладення правочину про відступлення прав за іпотечним договором та його нотаріального посвідчення та державної реєстрації відомостей про таке відступлення.

Отже, ОСОБА_5 у встановленому законом порядку не набув право власності на нежитлові приміщення площею 129,5 кв.м по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Поняття майнових прав наведено у ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Так, майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

У ст. 12 ЦК України визначено, що особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Так, відповідно до зазначеної норми, допускається не тільки відмова від майнового права, але й передача його іншій особі.

Як зазначено у ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав.

Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не пересвідчився належним чином, чи набув ОСОБА_5 майнових прав на нерухоме майно, яке є предметом договору купівлі-продажу цих прав від 05.03.2019 р., укладеного між ним та ОСОБА_2 .

Не врахував обставини, встановлені рішеннями Октябрського районного суду м. Полтави від 30.09.2009 року та постановою апеляційного суду від 21.02.2018 року, які підтверджують, що ОСОБА_5 не мав жодних майнових прав, права володіння, користування, розпорядження квартирами АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , які перебувають у стані реконструкції, та за договорами купівлі-продажу від 16.10.2007 р., про які вказувалося вище, належать ОСОБА_1 .

Крім цього, ОСОБА_5 не набув статусу іпотекодержателя за іпотечним договором, так як нотаріально посвідченого правочину про відступлення права вимоги за вказаним договором іпотеки не укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 .

Оскільки ОСОБА_5 не володів майновими правами щодо спірних приміщень, такі права не виникли і у ОСОБА_2 .

До того ж, позов про визнання права власності на спірне нерухоме майно пред`явлено до неналежного відповідача ОСОБА_7 , який є стороною договору про надання послуг з реєстрації за ОСОБА_2 права власності на зазначене нерухоме майно. При цьому, вказана особа не є власником чи користувачем спірного нерухомого майна.

Крім цього, ОСОБА_1 не був залучений до участі у справі в якості співвідповідача до участі у справі, враховуючи те, що він є власником квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , які перебувають в стані реконструкції, відповідно до договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу 16.10.2007 р. за № 5717, 5722.

Також судом залишено поза увагою те, що предметом позову є визнання права власності на нерухоме майно нежитлові приміщення, право власності на які у встановленому законом порядку за ОСОБА_1 не було зареєстровано, що встановлено вищезгаданими судовими рішеннями.

Таким чином, рішенням суду про визнання за ОСОБА_2 права власності на нежитлові приміщення та подальші внесення виправлень у вказане рішення порушено право власності ОСОБА_1 на належне йому відповідно до договорів купівлі-продажу нерухоме майно у вигляді квартир, які перебувають у стані реконструкції, за адресою: АДРЕСА_1 , та за яким не зареєстровано право власності на нежитлові приміщення за цією ж адресою, без залучення останнього до участі у розгляді справи.

При цьому, суд апеляційної інстанції при апеляційному розгляді відповідно до положень ЦПК України не наділений повноваженнями залучати осіб в якості співвідповідачів до участі в справі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції та ухвала про виправлення описки підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1, ч. 2 ст. 376, ст.ст. 382-384, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 липня 2019 року та ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нежитлові приміщення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 28.05.2021 р.

Головуючий О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун