Провадження №2/521/1826/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року

Малиновський районний суд м. Одеси

в складі головуючого: судді Бобуйок І.А.

секретаря судового засідання Кушнірука О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

01.12.2020 року позивачка звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та просила суд, з урахування уточненої позовної заяви від 25.03.2021 року: в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частку грошових коштів, що знаходяться на рахунках у ПАТ «МТБ БАНК», відкритих на ім`я ОСОБА_2 , стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 27 500,00 дол. США, що еквівалентно 766 411, 50 гривень станом на 25.03.2021 року згідно офіційного курсу НБУ, та стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2009 року. За час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач за професією є моряком, працює на суднах іноземних компаній за контрактом на посаді другого механіка. Позивачка стверджує, що останній раз відповідач перебував в рейсі в період з 25.11.2019 по 27.08.2020 роки. Відповідач користується послугами ПАТ «МТБ Банк», має відкриті рахунки на які отримує заробітну плату. Позивачка зазначає, що на рахунках відповідача в банку міститься 20 000 доларів США зарплата моряка, які вона бажає розділити між подружжям порівну. Враховуючи вищевикладене, позивачка звернулася до суду з відповідною позовною заявою.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Разом з позовом представник позивачки ОСОБА_4 подав до суду клопотання про витребування доказів, у якому представник позивача просить суд: витребувати у публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» інформацію про рахунки та рух коштів по ним (виписки по рахункам) на ім`я фізичної особи ОСОБА_2 з моменту відкриття рахунків та по час виконання ухвали суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.02.2021 року, клопотання представника позивачки про витребування доказів задоволено та витребувано у публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» інформацію про рахунки та рух коштів по ним (виписки по рахункам) на ім`я фізичної особи ОСОБА_2 з моменту відкриття рахунків та по час виконання ухвали суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.02.2021 року підготовче провадження у вищевказаній справі закрито та призначено слухання по суті.

25.03.2021 року представником відповідача ОСОБА_5 було додано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (Вхідний №13126).

Суд звертає увагу представника відповідача, що відповідно до ч. ч. 3, 8 ст. 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

До того ж відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Згідно ч. 2 ст. 222 ЦПК України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи вищевикладене, та той факт, що представником відповідача суду не було наведено ніяких поважних причин пропуску строку не надіслано копію клопотання для позивача, суд не приймає клопотання представника про долучення доказів до матеріалів справи та залишає його без розгляду.

25.03.2021 року представник позивачки подав заяву про збільшення позовних вимог (Вхідний №ЕП-6527).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи, що після закриття підготовчого провадження у справі на виконання ухвали про витребування доказів надійшли виписки з рахунків, з яких вбачається внесення позивачем коштів на рахунки, про які позивачці відомо не було, відтак об`єктивної можливості надати заяву про збільшення позовних вимог раніше у сторони позивача не було.

12.04.2021 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (Вхідний № 16352).

Враховуючи, той факт, що відповідачу не було відомо про збільшення позовних вимог у п`ятнадцятиденний строк, передбачений ухвалою про відкриття провадження у справі від 08.12.2020 року, оскільки представник позивачки подав заяву про збільшення позовних вимог 25.03.2021 року, суд вважає, що строк на подачу відзиву може бути поновлений відповідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України, як такий що пропущений з поважних причин.

У судове засідання представник позивачки з`явився, просив позовну заяву задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання з`явися та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд вважає, що у позові необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.12.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, що видане Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 692, серія НОМЕР_1 .

В шлюбі у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, що видане Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 505, серії НОМЕР_2 .

Відповідач за професією є моряком, періодично працює на суднах іноземних компаній за контрактом на посаді другого механіка, останній раз він перебував у рейсі в період з 25.11.2019 року по 27.08.2020 року, що підтверджується посвідченням особи моряка в цілях Конвенції 1958 року про посвідчення особи моряків № НОМЕР_3 від 27.06.2018 року.

Судом встановлено, що відповідач користується послугами ПАТ «МТБ Банк». На виконання ухвали про витребування доказів у публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» стосовно рахунків та рух коштів по ним (виписки по рахункам) на ім`я фізичної особи ОСОБА_2 з моменту відкриття рахунків та по час виконання ухвали, до суду надійшли виписки, з яких вбачається внесення 03.09.2020 року: 35 000 доларів США на вкладний рахунок згідно договору про приєднання/Договору банківського вкладу № 042/19213 від 03.09.2020 року та зарахування 20 000 доларів США на вкладний рахунок відповідача згідно заяв про приєднання/Договору банківського вкладу № 042/19212 від 03.09.2020 року. В подальшому 35 000 доларів США були зняті відповідачем з рахунку 13.10.2020 року та 20 000 доларів США були зняті з рахунку 03.12.2020 року.

З твердженням позивачки, щодо того, що внесенні кошти на рахунок відповідача 03.09.2020 року на загальну суму 27 500,00 дол. США, необхідно розділити між подружжям порівну в порядку поділу спільного майна подружжя, суд не погоджується з огляду на наступні обставини справи.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дані норми кореспондуються із нормами Глави 8 СК України.

Зокрема, згідно з частиною 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, може бути поділене між сторонами. Загальна ідея поділу майна полягає у припиненні режиму спільності й виникненні на його основі режиму роздільності майна. Кожен із подружжя після поділу майна стає власником тієї чи іншої речі або сукупності речей і не пов`язує свої дії щодо володіння, користування та розпорядження майном з іншим із подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання (Пленум Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому, ч. 1ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Судом встановлено, що спільні кошти подружжя у сумі 55 000 доларів США, які знаходились на вкладному рахунку відповідача, згідно заяв про приєднання/Договору банківського вкладу № 042/19212 від 03.09.2020 року у публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК», на момент ухвалення рішення у натурі на рахунках відповідача немає.

Згідно матеріалів справи, відповідач, перебуваючи у шлюбі з позивачкою, зняв кошти у сумі 35 000 доларів США 13.10.2020 року та 20 000 доларів США - 03.12.2020 року, та використав їх на потреби сім`ї, тобто: і на потреби самої позивачки та на потреби їх спільної дитини, ще до подачі позову.

Судом встановлено, що у подружжя не було домовленості щодо порядку користування майном подружжя, відповідач керувався у своїх діях довірливими відносинами у подружжі, з огляду на те, що він і раніше знімав кошти з своїх рахунків та витрачав їх на користь родини за взаємною згодою з дружиною.

Згідно ч. 1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Також, згідно з відзивом на позовну заяву, позивач ОСОБА_1 26.08.2020 перед прибуттям свого чоловіка ОСОБА_2 з рейсу 27.08.2020 р. зареєструвала ФОП - тобто підприємництво, а в подальшому відповідач ОСОБА_2 07.12.2020 року зняв з свого рахунку в ПАТ «МТБ БАНК» кошти для розвитку сімейного підприємництва. Таким чином, всі вказані в позові спірні кошти були використані на сімейні потреби. (а.с.206-208)

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Іншими словами, домовленістю подружжя може визначатися порядок користування спільним майном, а не обсяг прав (рівний чи не рівний) щодо нього.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

На підставі ст.ст. 21, 41 Конституції України, ст.ст. 60, 68, 69, 70, 73 Сімейного кодексу України, ст.ст. 325, 368 ЦК України, керуючись ст. ст. 16, 208, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

ВСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 28.05.2021 року.

СУДДЯ: Бобуйок І.А.