Провадження № 22-ц/801/896/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 рокуСправа № 127/15013/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Якименко М.М.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Панасюка Ігоря Івановича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року, постановлене місцевим судом під головуванням судді Вохмінової О.С., дата виготовлення повного тексту рішення 23 лютого 2021 року,

встановив:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 жовтня 2015 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу 7/20 часток нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .

В той же день між зазначеними сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 332 500 грн., що еквівалентно 14 455 доларам США, строком до 01 січня 2016 року, без урахування процентів за користування позикою. Заборгованість по цьому договору була стягнута відповідно до рішення суду від 28 квітня 2017 року, яке набуло чинності відповідно до постанови Апеляційного суду Вінницької області від 18 грудня 2017 року.

Крім цього, 15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 обладнання для виробництва хлібобулочних виробів відповідно до акту прийому та передання в тому числі: тістоміс на 50 л виробництва Україна; піч для випікання виробництва Ізраїль; дільник округлювач виробництва Німеччина; розкатки виробництва Ізраїль 2 шт.; стійки для формування 2 шт.; столи розділочні нержавіючі 2 шт.; бойлер нагрівач на 80 л 1 шт.

Вказане обладнання передано після капітального ремонту, в діючому стані та придатне для тимчасового використання та зберігання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 під час продажу частини приміщення по АДРЕСА_2 , в якому це майно знаходилось.

Згідно акту, відповідачі беруть на себе повну відповідальність за експлуатацію та збереження обладнання, а також всі затрати в подальшому, які пов`язані з ремонтом обладнання, до моменту повного розрахунку, вартість якого погоджена сторонами і становить 12 000 доларів США.

Зазначений акт прийому та передання обладнання узгоджений та підписаний сторонами.

ОСОБА_1 протягом тривалого часу неодноразово звертався до відповідачів з приводу повернення належного йому майна в робочому стані чи відшкодування його узгодженої сторонами вартості, однак відповідачі уникають матеріальної відповідальності, не бажають повертати належне позивачеві обладнання чи відшкодувати його вартість, ухиляються від розмов та вирішення даного питання. Майно в проданій частині нежитлового приміщення відсутнє.

Таким чином позивач вважав, що вказаними неправомірними діями відповідачів, зокрема невиконанням зобов`язання йому завдана моральна шкода, яка полягає у хвилюваннях, незручностях, витрачанням часу на неодноразові звернення до відповідачів протягом тривалого часу, яку він оцінив в 10 000 грн.

З огляду на викладені обставини, ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 майнову шкоду (вартість обладнання для виробництва хлібобулочних виробів, яке передано відповідачам згідно акту прийому та передавання від 15 жовтня 2015 року) в сумі 317 353, 25 грн.; моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судові витрати 3 193, 20 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Панасюк Ігор Іванович подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції при вирішенні вказаної справи помилково застосував норми права що регулюють зобов`язальні правовідносини з приводу договору позички, оскільки зі змісту акту прийому та передання обладнання від 15 жовтня 2015 року не вбачається його платної або безоплатної передачі та встановленого строку саме користування ним. Крім того, вважає, що суд не врахував докази, надані стороною позивача та не з`ясував в чому полягає заперечення відповідачів про майно, яке передане їм разом з приміщенням, якщо це різні договірні правовідносини. Вказав про невиконання відповідачами рішення суду, а також скасування заходів забезпечення позову у іншій справі, що на його думку не враховано судом під час вирішення даної справи.

Відповідачі не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Cудом встановлено, що 15 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 7/20 часток нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 60,0 кв.м. Продаж вчинено за 180 000 грн. Своїми підписами під договором сторони підтвердили факт повного розрахунку за відчужувану нерухомість та відсутність один до одного будь-яких претензій щодо виконання зобов`язань за цим договором (а.с. 10).

15 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 332 500 грн., що еквівалентно 14 455 доларам США строком до 01 січня 2016 року без нарахування процентів за користування позикою (а.с. 11).

Крім того, 15 жовтня 2015 року був складений акт, підписаний ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прийому та передання обладнання для виробництва хлібобулочних виробів, в тому числі: тістоміс на 50 л виробництва Україна; піч для випікання виробництва Ізраїль; дільник округлювач виробництва Німеччина; розкатки виробництва Ізраїль 2шт.; стійки для формування 2 шт.; столи розділочні нержавіючі 2 шт.; бойлер нагрівач на 80 л 1 шт.

В акті зазначено, що «…Все вищевказане обладнання, передано після капітального ремонту, в діючому стані, та передане для тимчасового використання ____________, який бере на себе повну відповідальність за експлуатацію та збереження обладнання, а також всі затрати в подальшому, які пов`язані з ремонтом обладнання, до моменту повного розрахунку, вартість якого погоджена сторонами і становить 12 000 доларів США за обладнання та приміщення пекарні, за адресою: АДРЕСА_3 . Придбаного у ОСОБА_1 » (а.с. 68 т. 1).

Проналізувавши зміст вказаного акту прийому та передання обладнання для виробництва хлібобулочних виробів від 15 жовтня 2015 року, значення слів і понять, а також застосовані норми ЦК України, колегія суддів вважає, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку, що між сторонами спору виникли зобов`язальні правовідносини з приводу договору позички, які врегульовані главою 58 Цивільного Кодексу України.

Так, відповідно до ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Відповідно до ст. 828 ЦК України договір позички речі побутового призначення між фізичними особами може укладатися усно.

Позичкодавцем може бути фізична або юридична особа (ст. 829 ЦК України).

Якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею (ст. 831 ЦК України).

Відповідно до ст. 833 ЦК України користувач несе звичайні витрати щодо підтримання належного стану речі, переданої йому в користування.

Користувач зобов`язаний: користуватися річчю за її призначенням або відповідно до мети, визначеної у договорі; користуватися річчю особисто, якщо інше не встановлено договором; повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Право позичкодавця вимагати розірвання договору і повернення речі виникає за наявності обставин, визначених ч. 2 ст. 834 ЦК України (у зв`язку з непередбаченими обставинами річ стала потрібною йому самому; користування річчю не відповідає її призначенню та умовам договору; річ самочинно передана у користування іншій особі; в результаті недбалого поводження з річчю вона може бути знищена або пошкоджена).

Відповідно до ст. 836 ЦК України якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків.

Як вірно встановлено судом, 15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 досягли домовленості щодо тимчасового використання обладнання, зазначеного в акті, для виробництва хлібобулочних виробів, предметом якої є речі, визначені індивідуальними ознаками, які зберігають свій первісний вигляд при кількаразовому використанні (тістоміс на 50 л виробництва Україна; піч для випікання виробництва Ізраїль; дільник округлювач виробництва Німеччина; розкатки виробництва Ізраїль 2 шт.; стійки для формування 2 шт.; столи розділочні нержавіючі 2 шт.; бойлер нагрівач на 80 л 1 шт.), при цьому не встановивши строк користування майном, який в силу ст. 831 ЦК України визначається відповідно до мети використання конкретної речі.

Таким чином, суд попередньої інстанції вірно зауважив, що сторони по справі досягли згоди з усіх істотних умов договору позички і даний договір укладений в простій письмовій формі у виді акта прийому та передачі обладнання для тимчасового використання, що підписаний ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки вказане підтверджується належними і допустимими доказами, які наявні в матеріалах справи.

Як під час розгляду справи в місцевому суді, так і під час перегляду рішення в апеляційному порядку, позивач не довів належними доказами, що між сторонами виникли інші правовідносини, зокрема з приводу договору купівлі-продажу даного обладнання, найму (оренди) з подальшим викупом тощо, що його воля була направлена саме на передачу майна у власність відповідачам за плату, а доводи апеляційної скарги на спростування вказаних обставин є домислами, яким суд попередньої інстанції у рішенні надав належну оцінку .

За таких обставин, місцевий суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди на підставі ст.ст. 1166, 1167, 1192 ЦК України та стягнення з відповідачів на його користь шкоди в сумі 317353,25 грн., встановивши, що обраний позивачем спосіб захисту (для деліктних зобов`язань) не передбачений законом для застосування до договірних правовідносин.

Водночас, ОСОБА_1 в силу ст. 836 ЦК України має право вимагати примусового повернення речі, а також відшкодування завданих збитків, проте останнім вимоги щодо повернення йому речей, які перебували в користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а також про відшкодування збитків в розумінні ст. 22 ЦК України пред`явлені не були.

Належних і допустимих доказів щодо завдання позивачу ОСОБА_1 майнової шкоди у зв`язку з невиконанням умов договору позички або втратою майна саме на суму 12 000 доларів США, останнім до суду першої та/або апеляційної інстанції не надано, як і не міститься таких в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що сума коштів, що зазначена в акті від 15 жовтня 2015 року в розмірі 12000 доларів США є сумою (розрахунком), яку мають передати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_1 в майбутньому за обладнання є лише припущенням, оскільки в зазначеному акті чітко не конкретизовано вказану обставину.

З урахуванням викладеного, не підлягають до задоволення також і позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди в сумі 10000 грн., оскільки такі є похідними від основних вимог, в задоволенні яких було відмовлено

Інші доводи скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, зокрема, з приводу невиконання відповідачами рішення суду, скасування заходів забезпечення у інших справах, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Панасюка Ігоря Івановича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

М.М. Якименко