П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року

м. Рівне

Справа № 566/531/18

Провадження № 22-ц/4815/490/21

Головуючий у Млинівському районному суді

Рівненської області: суддя Феськов П.В.

Час, дата і місце постановлення ухвали суду:

09 год. 33 хв. 13 січня 2021 року в смт. Млинів

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 22 січня 2021 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

позивача адвокат Овдійчук Оксана Олександрівна;

відповідача адвокат Добродій Оксана Михайлівна;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 13 січня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року в суд звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних. Мотивуючи свої вимоги, покликалась на рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 04 березня 2009 року у справі №22-251/2009 рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2008 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 676 139,01 гривень та 461 937 гривень відсотків за користування грошовими коштами, а всього 1 352 740 гривень. Пояснювала, що на виконання вказаного рішення 02 квітня 2009 року видано два виконавчі листи. Згодом ухвалами Млинівського районного суду Рівненської області було замінено сторін у виконавчих провадженнях по примусовому виконанню виконавчих листів, виданих на виконання рішення суду, а саме стягувача ОСОБА_3 замінено на його правонаступника ОСОБА_1 . Проте досі жодних коштів ОСОБА_2 на виконання рішення суду не сплатила, що є підставою для стягнення із відповідача інфляційних втрати та 3 відсотків річних за період з 05 березня 2009 року.

З наведених мотивів і з урахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за прострочення сплати заборгованості в розмірі 1 138 076,01 гривень за період з 05 березня 2009 року по 03 травня 2018 року 313 080,03 гривень відсотків річних та 2 178 277,48 гривень інфляційних втрат за період з 05 березня 2009 року по 31 березня 2018 року відповідно до ст. 625 ЦК України.

У поданому відзиві ОСОБА_2 просила застосувати до заявлених вимог позовну давність та відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 13 січня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за прострочення сплати заборгованості в розмірі 1138076,01 гривень за період з 05 травня 2015 року по 31 березня 2018 року 102 426,83 гривень відсотків річних.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за прострочення сплати заборгованості в розмірі 1138076,01 гривень за період з 05 травня 2015 року по 31 березня 2018 року 434 790,72 гривень інфляційних витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1598,26 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановляючи своє рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2008 року про стягнення заборгованості за договором позики, зміненого рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 04 березня 2009 року, не виконала, заборгованість не сплатила, що спонукає до покладення на неї встановлених ст. 625 ЦК України обов`язків. При цьому суд врахував, що при вирішенні виниклих правовідносин застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, тому через подану відповідачем відповідну заяву дійшов переконання про нарахування 3% річних лише за період з 05 травня 2015 року по 03 травень 2018 року. Також, на думку суду, нарахування інфляційних втрат потрібно було здійснити за період з 05 травня 2015 року по 31 березня 2018 року.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що суд залишив поза увагою те, що договірні відносини між нею та ОСОБА_3 виникли саме на підставі договору позики від 14 травня 2008 року в якому зобов`язання визначені у доларах США. Зі свого боку, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, а тому, з огляду на те, що позичальник взяв на себе зобов`язання повернути грошові кошти в тому ж розмірі, то нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню не підлягає. Також, зважаючи на те, що між заявником та відповідачем виникли саме валютні зобов`язання і сторонами не було обумовлено розмір та порядок сплати процентів, то немає підстав для їхнього стягнення відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, оскільки законодавством не визначено розміру і механізму нарахування відсотків на іноземну валюту. Крім того, суд не врахував, що всупереч вимог ст.ст. 514 - 519 ЦК України новий кредитор не повідомив боржника письмово про перехід до нього прав у спірному зобов`язанні. На думку заявника, суд першої інстанції не мав права в цій частині брати до уваги ухвалу Млинівського районного суду Рівненської області від 27 жовтня 2011 року, якою замінено сторону у виконавчому провадженні, а саме стягувача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 , оскільки, таке рішення суду відносилось до інших спірних відносин. В цій справі позивачем не було доведено того, що вона є правонаступником прав та обов`язків спадкодавця.

З викладених підстав просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, а в решті оскаржуване рішення залишити без змін.

У поданому відзиві позивач просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилалася на те, що рішенням суду з боржника було стягнуто заборгованість саме в гривнях, а не в іноземній валюті, тому оскільки відповідальність за ст. 625 ЦК України настає, зокрема, і за невиконання судового рішення про стягнення грошових коштів у національній валюті, то до такої суми заборгованості застосовується індекс інфляції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Оскільки рішення суду попередньої інстанції оскаржується лише в межах задоволених районним судом позовних вимог, тому в іншій частині воно апеляційним судом не перевіряється.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як було з`ясовано судом, ці обставини сторонами не заперечуються та визнаються, рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2008 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики у сумі 91 000 доларів США, що складає 676 139,01 гривень, а також відсотки за користування грошовими коштами в сумі 62 171 доларів США, що складає 461 937 гривень, а разом - 153 171 долар США, що за курсом Національного банку України становить 1 352 740 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 700 гривень сплаченого судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 30 гривень сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 04 березня 2009 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 та змінено рішення суду першої інстанції.

Викладено його абз. другий резолютивної частини в такій редакції: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 676 139,01 гривень та 461 937 гривень відсотків за користування грошовими коштами, а всього 1 352 740 гривень.

В решті рішення суду попередньої інстанції залишено без змін.

На виконання рішення суду судом першої інстанції 04 березня 2009 року були видані два виконавчих листи, тобто на стягнення боргу за договором позики в сумі 676 139,01 гривень та 461 937 гривень відсотків за користування грошовими коштами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті спадщину прийняла як спадкоємець за законом першої черги його дружина - ОСОБА_1 .

Ухвалою Млинівського районного суду від 27 жовтня 2011 року замінено сторону у виконавчому провадженні, а саме стягувача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1

13 серпня 2015 року постановою начальника Відділу державної виконавчої служби Млинівського районного управління юстиції відкрито виконавчі провадження №48282851 та №48284886 з виконання виконавчих листів № 22-251/09 виданих 02 квітня 2009 року Млинівським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 676 139,01 гривень та 461 937 гривень.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року було виправлено арифметичну помилку, допущену в рішенні Апеляційного суду Рівненської області від 04 березня 2009 року, а саме у вказівці загальної суми боргу зазначено 1 138 076, 01 гривень замість 1 352 740 гривень.

Відповідно до повідомлення Млинівського районного відділу державної виконавчої служби №12810 від 09 грудня 2019 року на виконанні у Відділі перебуває зведене виконавче провадження №48282851, до складу якого входять: виконавчий лист №22-251/09 від 02 квітня 2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 461 937 гривень та виконавчий лист№22-251/09 від 02 квітня 2009 року про стягнення з 676 139,01 гривень.

Станом на 04 грудня 2019 року стягнуто та перераховано на користь стягувача грошові кошти на загальну суму 2438,82 гривень. Заборгованість становить 1 135 637,19 гривень.

Спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку із реалізацією позивачем свого права на пред`явлення до відповідача вимог, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Тому повно і правильно з`ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково, стягнувши відповідно до ст. 625 ЦК України заборгованість з суми 3% річних та інфляційних втратах з урахуванням строку позовної давності.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Ця відповідальність виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Доводи про відсутність правових підстав для покладення на боржника встановленої ч.2 ст.625 ЦК України відповідальності через те, що договірні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникли саме на підставі договору позики від 14 травня 2008 року в якому зобов`язання визначені у доларах США, колегією суддів відхиляються.

Так, виходячи з положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Між тим, цивільні права та обов`язки можуть виникати й із рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або не настання певної події.

Як зазначалось, рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 04 березня 2009 року було змінено рішення суду першої інстанції та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 676 139,01 гривень та 461 937 гривень відсотків за користування грошовими коштами.

Мотивом для зміни рішення суду першої інстанції стало неврахування останнім того, що розрахунки на території України здійснюються в національній валюті, а не в доларах США, як це зазначив суд в резолютивній частині.

Отже, цим рішенням покладено на боржника обов`язок з повернення коштів саме в національній грошовій одиниці України гривні.

Тому позовні вимоги про зобов`язання боржника відшкодувати позивачу коштів у виді 3% річних та інфляційних втрат відповідають вимогам чинного законодавства та є підставою для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за невиконання покладених саме судовим рішенням обов`язків.

Позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України і керуючись цією правовою нормою позивач пред`явив позов, а не у виді стягнення процентів, передбачених положенням абзацу другого ч. 1 ст. 1048 ЦК України, як про це хибно зазначав заявник.

Ухвалою Млинівського районного суду від 27 жовтня 2011 року замінено сторону у виконавчому провадженні, а саме стягувача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 .

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Тому покликання особи, яка подала апеляційну скаргу, на те, що ухвала про заміну сторони у виконавчому провадженні стосується інших правовідносин, на увагу не заслуговують.

Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, відповідач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спонукають до скасування оскаржуваного судового рішення в оскаржуваній частині.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (пункт 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 367-368, 375, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 13 січня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В.Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.С. Шимків