ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
19 травня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Соловей Г.В.,
з участю секретаря Момот Л.С.,
за участю представника позивача ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,-
16 грудня 2020 року адвокат Русанівська Діна Дмитрівна в інтересах ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 20 травня 2017 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір оренди № 01-20-05-2017 транспортного засобу у фізичної особи, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передає ФОП ОСОБА_1 в строкове платне користування два автомобіля та напівпричіп, в тому числі і автомобіль марки Renault Magnum390.19, 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , видане МРЕВ-3246 12.04.2018, що підтверджено Актом прийому-передачі предмета оренди (транспортних засобів) згідно з договором № 01-20-05-2017 від 20 травня 2017 року. В червні 2017 року до позивача звернувся відповідач з пропозицією надавати свої послуги в якості водія-далекобійника на вантажних автомобілях та вантажних автомобілях з самохвальними напівпричіпами, наголосивши, що він має гарні знання щодо устаткування вантажних автомобілів та має досвід експлуатації самосвальних напівпричепів не менше 2-х років, що є обв`язкою умовою для здійснення послуг перевезення. 15 червня 2018 року між сторонами укладено цивільно-правову угода №1, відповідно до умов якої позивач доручає, а відповідач бере на себе зобов`язання виконати автоперевезення вантажу вищевказаним автомобілем з використанням напівпричіпа по визначеному маршруту.
24 вересня 2018 року, відповідач прийняв від вантажовідправника вантаж для його перевезення в смт. Ружин Житомирської області та 25 вересня 2018 року під час проведення розвантажувальних робіт ОСОБА_2 допустив перекидання напівпричіпу з вантажем, в наслідок чого відбулося його механічне пошкодження.
Також 10 травня 2017 року між позивачем та ТОВ «Альянс будівельників України» було укладено Договір про надання послуг перевезення вантажів автомобільним транспортом. 20 жовтня 2018 року ТОВ «Альянс будівельників України» подано транспортну заявку № 1 на перевезення вантажу на загальна вартість перевезення 110000,00 гривень. Однак в силу пошкодження напівпричепу із урахуванням характеру робіт, що здійснює позивач, останній був позбавлений можливості використовувати його згідно призначення та виконати взяті на себе зобов`язання. Дана обставина спричинила позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 110 000,00 гривень.
Таким чином представник позивач вважає, що діями відповідача позивачеві було завдано майнової шкоди, що складається з 125 797,14 грв - оплата послуг за ремонтні роботі, 60 562,37 грн - купівля гідроциліндра та 110 000,00 грн збитки у вигляді упущеної вигоди, в зв`язку з неможливість здійснення автоперевезення та виконання умов Договору, що сумі складає 296359,51 грн, які він просить стягнути з відповідача.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.03.2021 року підготовче провадження у справі закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
В судове засідання відповідач не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в його відсутність, чи про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
У встановлений строк від відповідача відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З врахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини.
При розгляді справи, судом встановлено, що 20 травня 2017 року між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди №01-20-05-2017 транспортного засобу у фізичної особи, відповідно до умов якого останньому було передано в строкове платне користування два автомобіля та напівпричеп, зокрема, автомобіль RenaultMagnum 390.19, 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , видане МРЕВ-3246, 12.04.2018 та напівпричеп Н/ПР-Самоскид-Е, марка ROFA HKS-F-24-27, 1992 року випуску, державний номер НОМЕР_5 , кузов № НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрації НОМЕР_7 , видане МРЕВ-3244, 20.05.2017 року. Вказаний автомобіль та напівпричеп було передано ФОП ОСОБА_1 згідно акта прийому-передачі від 20.05.2017 року.
15 червня 2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено цивільно-правову угоду № 1, за умов якої ФОП ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: вантажне автоперевезення грузу автомобілем RenaultMagnum державний номер НОМЕР_1 , напівпричеп, державний номер НОМЕР_5 , по маршруту: місто завантаження та місто вивантаження визначається згідно ТТН.
Відповідно до товаро-транспортної накладної від 24 вересня 2018 року № 266732 водій ОСОБА_2 , автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_1 , на автомобілі RenaultMagnum державний номер НОМЕР_1 , напівпричеп, державний номер НОМЕР_5 мав здійснити перевезення вугілля, замовник ТОВ «Ружинська будівельна кераміка», пункт навантаження м. Костянтинівка Донецької області, пункт розвантаження смт. Ружин, Житомирська область.
Як зазначає представник позивача, 25 вересня 2018 року під час проведення розвантажувальних робіт на території складу вантажоотримувача ТОВ «Ружинська будівельна кераміка», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 допустив перекидання напівпричіпу н/пр-самоскид-Е ВОDЕХ КІS ЗВ днз НОМЕР_8 з вантажем, в наслідок чого відбулося механічне пошкодження напівпричепу. На підтвердження зазначеного, представником позивача надано фото з місця події.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування матеріальної шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено устатті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2статті 1166 Цивільного Кодексу України).
Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Згідно зі статтею 1192 Цивільного Кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає: 1) факт спричинення шкоди; 2) протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, 3) причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
Суд констатує, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
На підтвердження факту спричинення шкоди та її розміру представником позивача були надані суду копії фотографій з місця події, копії квитанцій про оплату, копію акта виконаних робіт, копії протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів, копію договору про надання послуг перевезення тощо.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показав, що не бачив самої події перекидання напівпричепу. На місце подій він приїхав через години чотири, коли автомобіль вже стояв на колесах.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона працює завскладом ТОВ «Ружинська будівельна кераміка», з відповідачем не знайома. Водій їй не представився, надав накладну на товар, після чого заїхав в «дорожнік», де знаходився відсів. Вказала, що вони разом сіли в машину і поїхали на зважування, потім заїхали на розвантаження. Водій бігав знімав двері для розвантаження, а вона розмовляла по телефону. Коли водій пішов піднімати причеп, щоб висипати вугілля, він підняв на один штик і причеп впав і перевернувся. Причина перевертання автомобіля не встановлювалась.
Суд критично оцінює покази свідків, оскільки вони фактично підтвердили лише факт перевертання причепу. Будь-яких актів ними не складалося, тобто дані свідки не можуть підтвердити дійсні обставини подій, що мали місце 25.09.2018.
Суд вважає, що позивачем та його представником не було надано і матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт вчинення відповідачем протиправних дій або бездіяльності, а також наявність причинного зв`язку між такими діями/бездіяльністю і наслідками у виді спричинення пошкодження автомобіля.
Клопотання щодо призначення в даній справі судової експертизи з метою з`ясування обставин справи для підтвердження позовних вимог сторонами не заявлялись.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем та його представником не доведено за допомогою належних і допустимих, безспірних та достовірних доказів того, що пошкодження транспортного засобу (перекидання причепу), яке відбулося 25.09.2018 та в результаті якого позивачеві була заподіяно матеріальна шкода, відбулося саме з вини відповідача, оскільки матеріали справи таких доказів не містять, як і не підтверджено належними доказами розмір шкоди, яку просить позивач стягнути з відповідача.
Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Враховуючи вищенаведене суд вражає, що надані позивачем та його представником в судовому засіданні пояснення щодо вини ОСОБА_2 у пошкодження транспортного засобу (перекидання причепу), не підтверджуються належними та допустимими доказами, мають форму припущень, що суперечить вимогам процесуального закону та не відповідає правилам доказування в цивільному процесі.
З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди є необґрунтованим та безпідставним, а тому не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 102, 103, 141, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст. 11, 22, 1166 ЦК України, суд
Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 травня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей