Справа № 946/4095/20
Провадження № 2/946/146/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Адамов А.С.,

за участю секретаря - Тюміної О.А.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , відповідача - ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, що вона є двоюрідною бабусею та хрещеною ОСОБА_6 . Майже з народження дитини, саме вона повністю займається його вихованням. Після того, як батьки ОСОБА_6 перестали проживати разом, дитина стала проживати з нею та її чоловіком, та перебуває до теперішнього часу на повному їх забезпечені, саме вони надають дитині належне фізичне, моральне виховання. Мати дитини, ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , там і проживає, у неї є інша родина, у якій зростає її донька, якій 9 років - ОСОБА_8 . Батько - ОСОБА_9 , теж мешкає окремо від дитини. Батьки залишили ОСОБА_6 на позивачку з березня 2007 року. Мати тривалий час не приходила, не телефонувала, не надавала будь-якої допомоги, навіть не вітала з днем народження сина. Згідно характеристики від 29.05.2015 року вихованням ОСОБА_6 займається саме позивачка, ОСОБА_1 , яка регулярно відвідувала батьківські збори та очолювала батьківський комітет, проте мати ОСОБА_3 за всі роки навчання сина в початкової школі не з`являлась та шкільним життям ОСОБА_6 не цікавилась. На теперішній час дитина добре розвивається, відвідує ЗОШ № 9. Згідно характеристики від 18 червня 2020 року вихованням ОСОБА_6 займається ОСОБА_11 , а мати ОСОБА_3 за період навчання з 5 по 9 класи сина не відвідувала жодного разу у школі та не цікавилась його шкільним життям. ОСОБА_1 проявляє активну позицію у житті шкільного закладу, відвідує батьківські збори, цікавиться проблемами дитини. Дитина з листопада 2018 року займається в Ізмаїльський дитячої юнацькій спортивній школі. Згідно характеристики від 19.06.2020 року №01/178 ОСОБА_6 виховують ОСОБА_1 та ОСОБА_13 (бабуся та дідусь), які постійно тримають зв`язок з тренером, цікавляться успіхами онука, здійснюють оплату за заняття боксом та усі витрати щодо змагань. Батьки хлопчика участі у його вихованні не приймають. Більш 13 років саме вона з її чоловік займаються утриманням, лікуванням, вихованням та розвитком дитини. Коли ОСОБА_6 у дитинстві хворів, за час лікування дитини ніхто з батьків жодного разу не навідував дитину, ніхто з них не запропонував будь-яку допомогу. Згідно характеристики, виданої класним керівником 9-В ЗОШ № 9, на ОСОБА_6 , бабуся ОСОБА_1 приділяє належну увагу навчанню та вихованню онука, та допомагає у громадському житті школи та класу. Мати ОСОБА_3 участі у вихованні ОСОБА_6 не приймає. Таким чином, відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по його вихованню, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не піклується їм у необхідному обсязі для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Тривалий час, та до теперішнього часу мати жодного разу не приходила до нього, не надавала коштів в добровільному порядку, повністю відсторонилася від виховання та утримання дитини.

Згідно відзиву ОСОБА_3 на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідачка з позовними вимогами не згодна, заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. У справі відсутні докази застосування до неї, відповідачки, заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органів опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не встановлено, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Доказів підтвердження зловживання нею спиртними напоями або наркотичними засобами, або факти її аморальної поведінки, які б перешкоджали нормальному розвиткові дитини, і відповідно участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною не встановлено. Вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 у будинку своєї матері. Для виховання дитини є усі необхідні умови. Дитина знаходилась весь цей час з ОСОБА_1 в наслідок того, що вона виїжджала у друге місто на заробітки, задля того, щоб якимось чином підтримати дитину, тобто не самоусунулась від виховання та утримання своєї дитини. При цьому, роботу їй знаходила саме позивачка, у якості допомоги, в обмін на те, що дитина буде з нею проживати. Згодом вона вдруге уклала шлюб та народила доньку, а син ОСОБА_6 так і залишався проживати з бабусею. Вона не наполягала на тому, щоб син переїжджав жити до неї, оскільки вважала, що дитина звикла та прив`язалась до ОСОБА_1 та ОСОБА_13 . В останнє вони разом проводили час на дні народженні її доньки. Вона відкрита для спілкування з сином, та ні в якому разі не згодна на позбавлення її батьківських прав. Вона виявляє бажання спілкування з дитиною. Так, їй зрозуміло, що сина в сім`ю вона вже може й не поверне, так як стосунки у нього з позивачем усталені, проте вона намагається встановити стосунки з сином. Вона не є байдужа до своєї дитини і бажає налагодити з нею контакт, який був втрачений. На теперішний час вона працевлаштована, але не офіційно, працює за наймом.

Згідно відповіді на відзив ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не згодна з позицією відповідачки. Так, відповідачка у відзиві зазначила, що дитина проживала разом з ОСОБА_1 , оскільки вона виїжджала на заробітки, але відповідачка не вказує на який час вона виїжджала на заробітки. Вважає, що ця обставина важлива, так як дитина проживає у неї 14 років, а залишила його відповідачка у віці 1,8 років, проте на заробітки відповідачка дійсно виїжджала на 2 місяця. Сама відповідачка стверджує, що зрозуміла, що дитина звикла та прив`язалася до позивачки, та їй зрозуміло, що сина в сім`ю вона вже не поверне. Ствердження про те, що відповідачка намагалася встановити стосунки с дитиною нічим не обґрунтовані, та суду не надані відповідні докази. Вважає, всі доводи відповідачки не відповідають фактичним обставинам справи, не підтвердженні з боку відповідача будь-якими доказами, що суперечить вимогам ст.83 ч.3 ЦПК України. При цьому також відповідачем не було дотримано і вимог ст.ст.76,77,78,80,81 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності, достатності доказів та обов`язку доказування і подання доказів. Усі 14 років повністю утримує ОСОБА_6 саме вона, ОСОБА_1 , та її чоловік, а мати дитини, ОСОБА_3 , жодної допомоги матеріального характеру не надавала, свої батьківські обов`язки, які передбачені ст. 150 Сімейного кодексу, не виконувала, свідомо нехтувала ними. Вважає, що ОСОБА_3 можливо позбавити батьківських прав у відношенні її сина ОСОБА_6 , оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина з жовтня 2007 року, до теперішнього часу відповідачка не виявляє батьківської турботи і опіки, не приймає участі в вихованні, оздоровленні, утриманні дитини, аліменти на утримання дитини в добровільному порядку не сплачує. Всі питання, щодо виховання та лікування дитини вирішує позивач та її чоловік. Можливо зробити висновок, що мати ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток ОСОБА_6 , зокрема - не забезпечує необхідного харчування; медичного догляду, лікування.

Згідно заперечень ОСОБА_3 на відповідь на відзив ОСОБА_1 , відповідачка з позовними вимогами, з відповіддю на відзив не згодна, заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначила, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем відзиву свідчить про його інтерес до дитини. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що мати дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, і що відсутні правові підстави для позбавлення її батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення від батьківських прав стосовно неповнолітнього сина не є обов`язковим для суду (частини 5,6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Виникнення між дитиною і матір`ю конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення батьківських прав.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Позивачка суду пояснила, що вона є двоюрідною бабусею та хрещеною дитини ОСОБА_6 . Батьки залишили ОСОБА_6 на неї з березня 2007 року. Дитина проживає з нею та її чоловіком більше 13 років, перебуває до теперішнього часу на повному їх забезпечені та саме вони надають дитині належне фізичне, моральне виховання, займаються його лікуванням, розвитком, вихованням. Батьки хлопчика участі у його вихованні не приймають. Дитина за місцем навчання та зайняття спортом характеризується позитивно. Мати дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню ОСОБА_6 , не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не піклується їм у необхідному обсязі для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Тривалий час, та до теперішнього часу мати жодного разу не приходила до нього, не надавала коштів в добровільному порядку, повністю відсторонилася від виховання та утримання дитини. Орган опіки склав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та з висновком вони згодні. Також позивачка зазначила, що у неї ворожі стосунки зі свідком ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (сестрою). Дитина залишилися у неї, так як її залишили, її ніхто у матері не відбирав. Коли дитина хворіла, все лікування завжди вона сплачувала. Дитина з віку 1 рік 8 місяців завжди знаходилася повністю на її утриманні. Після народження другої дитини, відповідачка ОСОБА_6 все одно не забрала. До суду звернутися з позовом та позбавити відповідачку батьківських прав захотів саме ОСОБА_6 . Особисто у неї нема будь-яких корисних мотивів. Також, представниця позивачки зазначила, що чотирнадцять років дитина проживає у позивачці, а не зі своєю матір`ю, при цьому матері ніхто не заважав забрати дитину, а на зараз дитині вже шістнадцять років.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги та обставини позову не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що вона цікавиться життям ОСОБА_6 . Позбавлення батьківських прав є не доцільним, це крайній захід впливу. До неї не застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органів опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, тощо. Вона не зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, не веде аморальний образ життя. Не заперечує, що дитину залишила у ОСОБА_1 , оскільки їй потрібно було виїхати на заробітки. На теперішній час у неї є чоловік та інша дитина. З дитиною вона спілкується останній час та налагоджує з нею контакт. Більшість викладених у позові обставин та показів свідків не відповідають дійсності. Просить не позбавляти її батьківських прав, свої обов`язки по вихованню сина, забезпечення йому необхідних умов життя, навчання буде виконувати у повному обсязі. Також, відповідачка вказала на те, що у 2011 році вона кожний день приходила до дитини, вона хотіла зблизити двох своїх дітей. Однак, позивачка весь час казала їй, що вона не справиться. Зазначила, що не відповідають дійсності твердження певних свідків, що вони ніколи відповідачку не бачили. Так, до двох років вона приходила до свідка ОСОБА_17 на щеплення. Зі свідком ОСОБА_18 , вихователькою у школі, у неї був конфлікт, оскільки остання замахувалася на ОСОБА_6 , а отже їх покази, що вони перший раз її бачать - не відповідають дійсності. Також, відповідачка зазначила, що вину свою визнає, вважає, що даремно вона сина віддала позивачці, вона не очікувала, що все так обернеться. Від сина вона ніколи не відхрещувалась, брала участь у його змаганнях та святах, коли мала змогу. До садку вона водила сина поки не поїхала до м. Одеси працювати. В Одесу вона не забрала сина з собою, так як він ходив в Ізмаїлі до садку, а в Одесі складніше було б доглядати сина. У той час вони будували будинок в м. Ізмаїлі та позивачка запропонувала свою допомогу у догляді за її сином. Вона була присутня на першому вересні, коли дитина пішла у перший клас. Потім вона народила другу дитину - дочку і позивачка запропонувала їй доглядати за ОСОБА_6 , так як їй було важко з немовлям. Вона погоджується, що син правильно злиться на неї, але ж вона ніколи не відмовлялася від сина, винувата перед ним, але ж бажає з ним спілкуватися. Син заблокував її у телефоні. До суду вони нормально спілкувалися. Просить відмовити у задоволенні позову, не хоче, щоб її син був сиротою.

Представниця відповідачки у судовому засіданні зазначила, що позбавлення батьківських прав це вже крайній захід, коли поведінку батьків вже неможливо змінити, є свідоме нехтування батьківськими обов`язками, послалася на висновки постанови Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі №331/5427/17 (провадження № 61-12023св18). Між родинами сторін існує тісний зв`язок усі роки. До суду всі між собою спілкувалися та існували нормальні взаємовідносини. Дитина не бажає повертатися до матері, але мати не проти повернення дитини, вона готова змінити своє ставлення до сина. Заперечувала проти задоволення позову, вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачку є недоцільним. Відповідачка не притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, стосовно неї не було впливу та зауважень з боку органу опіки та піклування. Мати бажає брати участь у вихованні дитини.

Представник третьої особи в судове засідання від 19.05.2021 не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також висновок органу опіки та піклування виконкому Ізмаїльської міської ради №01/21-1316 від 17.09.2020р. про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_6 .

В судовому засіданні 26.11.2021р. був допитаний неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зазначив, що він є ініціатором позбавлення батьківських прав своєї матері ОСОБА_3 . Він називає її за ім`ям та по батькові. З ОСОБА_1 мешкає з 1,8 років. До дит.садка його записувала мати, але відвозила його та забирала хрещена ОСОБА_1 та тітка ОСОБА_19 . До матері ходив тільки на свята. Однак у нього ніколи не було бажання ходити на свята до матері. Інколи зустрічався з нею. Його дні народження завжди влаштовували йому дядько та тітка, хрещена. Мати до нього на дні народження не приходила. Мати проживає з прабабкою та бабусею. До матері він ходив тільки разом з хрещеною. У травні 2020 року він забрав паспорт та свідоцтво про народження, які знаходилися у матері для оформлення материнських виплат. До матері він відноситься холодно, як до чужої людини. Він упевнений, що він матері не потрібен. Усе спілкування здійснюється за примушенням хрещеної. Мати ображається на нього, що він холодно ставиться до неї. Він так до неї відноситься, оскільки вона ніколи не виконувала свої материнські обов`язки. Дні народження вона влаштовувала тільки для молодшій сестри. У поїздки до моря вона його не брала. Він на неї ображений. Вона голосно при людях сказала, що готова від нього відмовитися. Також, вона казала, що коли він виучиться, вона подасть на аліменти. Він не хоче у майбутньому фінансово допомагати матері, яка йому у житті нічого не дала та нічим не забезпечила. Йому дуже боляче, тяжко та прикро, що ніякої допомоги він від матері не може чекати. Вона ніколи його навчанням, справами не цікавилася. Один раз її попросили забрати його із садка і вона його забрала у 21:00 годину. Батько допомагає йому фінансово.

У судовому засіданні були допитані у якості свідків: ОСОБА_19 (невістка позивачки), ОСОБА_20 (батько дитини), ОСОБА_17 (медична сестра), ОСОБА_15 (колишня родичка - колишня дружина небожа позивачки ОСОБА_1 ), ОСОБА_21 (тітка відповідачки) ОСОБА_3 (рідна сестра позивачки та матері відповідачки), ОСОБА_22 (молодша сестра позивачки та мати відповідачки), ОСОБА_18 (вихователька у садку), ОСОБА_23 (класний керівник ОСОБА_6 ), ОСОБА_13 (чоловік позивачки).

Так, свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні від 27.01.2021 року показала, що позивачка ОСОБА_1 є її свекрухою, а відповідачка - двоюрідна сестра її чоловіка. Вона проживає разом зі сім`єю свекрухи в одному будинку. З 2007 року у сім`ї знаходиться і ОСОБА_6 . Вони всі разом з позивачкою виховували все життя дитину відповідачки, яка являється племінницею позивачки. Дитину віддали тому, що відповідачці потрібно було працювати та влаштовувати особисте життя. Мати дитини не приймала участі у вихованні дитини. Регулярно вона, ОСОБА_19 , забирала дитину із школи. Відповідачка самоусунилася від дитини, ніколи не цікавилася його життям. Навіть могла не привітати сина з днем народження по телефону. Ніколи у школу до дитини мати не ходила. Усіма проблемами дитини ділилися зі свідком. Дні народження вона йому влаштовувала. Дитина часто скаржилася їй, що матері він не потрібний. Мати сама казала, що відмовиться він нього, так як він не хоче з нею спілкуватися, про що казала позивачці. Особисто сам ОСОБА_6 почав дізнаватися про процедуру позбавлення батьківських прав. Саме він був ініціатором. Забезпечує, доглядає за ним позивачка зі своєю сім`єю. За десять років школи ніхто не бачив мати у школі. Вдома її завжди чекали та не проганяли. Один раз мати пообіцяла забрати його у чотири роки з дитячого садка, однак вона забула і тільки коли вже стало темно, то зателефонувала до садка. Біологічний батько дитини спочатку давав відповідачці гроші на дитину, проте відповідачка нічого не давала для дитини. Зараз батько іноді дає дитині гроші. Спочатку батько давав гроші матері, так як іноді мати брала дитину на прогулянку (коли дитина ще маленька була), зустрічалася вона і з батьком дитини та брала у нього гроші. Один раз мама була на заняттях карате, проте оплачувати заняття відмовилася. Лікуванням дитини все життя займалися позивачка зі своїм чоловіком. ОСОБА_6 дуже образився, коли мати поїхала зі своєю другою дитиною та сусідською на море, при цьому його не покликала. Дитина знаходиться у позивачки з 1,8 років. На заробітки мати виїжджала на один місяць, вже після того як син два роки жив з позивачкою. Новий цивільний чоловік відповідачки був проти її сина ОСОБА_6 . За вісім місяців з травня 2020 року мати жодного разу не приходила до сина. Відповідачка отримувала гроші як мати-одиначка, але вона не давала ці гроші на дитину, за усі чотирнадцять років максимум 6-7 місяців вона перераховувала ці гроші (приблизно тисяч десять гривень). Дитина вважала, що вона гроші з соціальних виплат збирала на його навчання, але мати сказала, що грошей немає та ОСОБА_6 дуже засмутився. Він ходив на дні народження другої дитини відповідачки останні 5 років, так як його примушували позивачка та вона, свідок. Свідок хрестила другу дитину відповідачки. Відповідачка не робила спроб забрати дитину у позивачки. Раніше свідок з відповідачкою були у гарних стосунках (до того як ОСОБА_6 підняв питання про позбавлення батьківських прав). ОСОБА_6 увесь час каже, що мати його не любить та він їй не потрібний. Відповідачка приходила на свята родини. Її кликали та вона приходила раз на місяць чи 2 - 4 місяців. Але просто так до ОСОБА_6 вона не приходила. У 2011 році, коли у відповідачки народилася друга дитина, то відповідачка приходила протягам року частіше, декілька разів на місяць та частіше, поки була маленькою друга дитина. Проте спроб забрати ОСОБА_6 не було.

Свідок ОСОБА_20 (батько ОСОБА_6 ) у судовому засіданні від 02.02.2021 року показав, що він є колишнім чоловіком відповідачки. ОСОБА_6 з періоду відвідування дитячого садочку проживав з позивачкою, яка його повністю утримує, забезпечує усім необхідним, виховує. Позивачка є хрещеною ОСОБА_6 . Разів 5-7 відповідачка приходила до сина. Пару раз він бачився з дитиною у позивачки. Мати перешкоджала бачитися дитині з батьком. Інколи він брав у матері дитину, а відповідачка викликала поліцію з приводу того, що дитину вкрали. Перешкод у спілкуванні матері з дитиною не було. Робота теж не була перешкодою у спілкуванні. Вона виїжджала на роботу на тиждень у 2007 році. І все. Відповідачка гуляла по барам, дискотекам, у зв`язку з чим і не забирала дитину. Вчителька у школі жодного разу не бачила мати дитини. Він регулярно спілкувався з сином. Син займається спортом. За рахунок позивачки та свідка був на змаганнях, проте матері там не було. Йому здається, що може за весь час мати брала сина на море в Приморське. Він не чув, щоб мати фінансово допомагала сину. До репетиторів син ходить за рахунок позивачки та свідка. Дитина записана на прізвище ОСОБА_6 , а не на його прізвище - ОСОБА_20 , так як цього хотіла відповідачка, щоб отримувати соціальну допомогу. Вони жили у цивільному шлюбі. Батьківство окремо не встановлювалося. У період з 07.11.2015р. по березень 2019р. він знаходився у СІЗО.

Свідок ОСОБА_17 (медсестра) у судовому засіданні від 02.02.2021 року показала, що з сім`єю позивачки вона сусідка, добре знає цю сім`ю, у них дружні відносини. Завжди вона вважала, що ОСОБА_6 це син позивачки. Дитину вона часто обслуговувала як медична сестра. Регулярно бачила з дитиною позивачку. Чоловіка позивачки дитина називає батьком. Дитина дуже хороша, їм займаються позивачка зі своїм чоловіком. Відповідачку вона не знає, ніколи її не бачила. З двох років лікувати дитину водила позивачка. На свята вона теж не бачила відповідачку. Родина дуже дружня. Вона не пам`ятає, чи приводила на щеплення мати дитини, багато завжди клієнтів та не знає чи водила відповідачка дитину до лікарів.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні від 02.02.2021 року показала, що вона знає всю сім`ю з 1991 року, спілкується. Вона колишня родичка - колишня дружина племінника позивачки та двоюрідного брата відповідачки. Відповідачка виконувала свої обов`язки, настільки на скільки позволяла їй позивачка. Позивачка хотіла відібрати дитину у відповідачки. Позивачка змусила не оформлювати дитину на біологічного батька. Позивачка вмішувалася у особисте життя відповідачки з чоловіком. Позивачка прийшла до відповідачки та сказала, що знайшла їй роботу, а дитину запропонувала забрати до себе, що так буде краще дитині. Відповідачка намагалася забрати дитину, але її потім знову забирали (погрозами, проханнями). Тому, одного разу відповідачка сказала, щоб не травмувати дитину, не буде її забирати, а буде тільки приходити. Свідок була на загальних днях народження, на яких була і ОСОБА_3. Часто, коли відповідачка хотіла узяти дитину, позивачка придумувала якійсь причини, яких не було, щоб не давати дитину. ОСОБА_3 увозила дитину в м.Одеса, але приїхав чоловік позивачки та забрав дитину, про це їй розповідала відповідачка. З відповідачкою не радилися по життю дитини. Після повернення з м. Одеса, відповідачка забрала дитину та водила її до дитячого садка (чи може це до від`їзду до м. Одеса). ОСОБА_6 повідомив відповідачку, що йому потрібно позбавити її батьківських прав, щоб йому легше було вступити до ВУЗу - ОНМА. Він почав погрожувати матері якщо вона відмовиться. Свідок чула, що дитину настроювали проти мати. До садку вона ходила, в школу ходила, подарунки дарувала. Вважає, що конфлікт у них із-за грошей. З позивачкою свідок не спілкується, у гості не ходить, до 2009 вона була вхожа до їхнього дому, потім перестала. Свідок бачила, що відповідачка приводила дитину до дитячого садка. Відповідачка не зверталася до правоохоронних органів, так як не хотіла травмувати дитину та вважала, що дитині краще у ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні 17.02.2021 року показала, що вона є тіткою відповідачки ОСОБА_3 та рідною старшою сестрою матері відповідачки та позивачки ОСОБА_1 , а також хрещеною відповідачки. Зазначила, що вона проти того, щоб відповідачку позбавили батьківських прав. У відповідачки була складна життєва ситуація. Позивачка сама запропонувала взяти дитину до себе поки ОСОБА_3 буде влаштовувати своє життя, шукати роботу. ОСОБА_3 періодично забирала дитину. Позивачка періодично була проти цього, висловлювалася, що хвилюється за дитину та їм погано без неї. Іноді казала, що дитина зайнята у школі, на спортивному тренуванні тощо. Позивачка була проти побачення дитини з батьком. Вважає, що підставою цього позову є фінанси та бажання навчання дитини. Зі слів відповідачки, їй відомо, що відповідачка забирала дитину до себе в м. Одесу, але приїхав чоловік позивачка та забрав дитину назад. Періодично усі збиралися на спільні свята - і дитина і мати. Вона бачила відео (2 роки тому на дні народження онуки позивачки) зі свята, на якому син танцював з матір`ю. Особисто свідку невідомо, чи допомагала мати. На свята багато разів у позивачки була відповідачка. Були випадки, що відповідачка була у позивачки і не тільки на свята, приходила до сина. Особисто вона не бачила заборони з боку позивачки бачитися відповідачці з дитиною.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні від 17.02.2021 року показала, що вона є матір`ю відповідачки ОСОБА_3 та рідною молодшою сестрою позивачки ОСОБА_1 . Вважає, що конфлікт у сторін виник із-за грошей (дитячих виплат). Після пологів позивачка взялася допомагати відповідачці, все було гарно. Десь рік ОСОБА_3 , її чоловік та дитина проживали у матері. Потім вони переїхали до матері батька дитини. Коли дитині було півтора року, відповідачка повернулася до свідка та проживала у неї з дитиною. Позивачка запропонувала забрати дитину до себе, щоб допомогти відповідачці. Коли дитину забрала позивачка, у відповідачки були спроби повернути дитину. Вона просила про це позивачку. Проте позивачка сама її відмовляла, казала що так краще для дитини і все було спокійно та мирно до пред`явлення позову до суду. Онук просив свідка, щоб вона умовила мати відмовиться від нього, для того, щоб він поступив до ВУЗу, для отримання пільгової допомоги при вступу до навчання до ВУЗу. Батько дитини бив відповідачку, тому вона уїхала в м. Одеса. Після двох років дитина проживає у позивачки. Свідок проживає разом з відповідачкою. Увесь час вони звали ОСОБА_6 до них, проте він казав, що зайнятий. Картка з грошима на дитину знаходиться у позивачки. Контракт за навчання складає 38000 грн. Свідок іноді допомагала фінансово дитині. Відповідачка просила забрати дитину, але позивачка її увесь час її відмовляла і сама дитина теж була проти жити у матері, казав, що звик проживати у позивачки.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні від 20.04.2021 року показала, що вона є вихователем у школі. У 2007 році вона бачила мати дитини лише два рази і все. Завжди приводили та забирали дитину ОСОБА_1 та її чоловік. Вона вважала, що саме позивачка є матір`ю дитини. Відповідачка не цікавилася життям дитини. Внески до школи завжди надавала позивачка. У період часу з 2007-2010р.р. вона була вихователем у ОСОБА_6 . Свідок не пам`ятає, чи була відповідачка на дитячих святах. На цих святах не бачила листівок на ім`я відповідачки, а на ім`я позивачки дитина писала.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні від 20.04.2021 року показала, що вона є вчителькою у школі. З 2015-2020р.р. була класним керівником у ОСОБА_6 . Знає бабусю ОСОБА_6 (позивачку), яка була головою батьківського комітету, завжди допомагала класу, дитині. Мати бачить на суді вперше. Не бачила її жодного разу. Відповідачка не цікавилася життям дитини. Усе для дитини робила позивачка. Тема батьків для ОСОБА_6 була болючою, він завжди переводив спілкування на іншу тему. Зазначила, що ОСОБА_6 дуже хороший, чуйний, добрий хлопець.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні 19.05.2021 року показав, що він є чоловіком позивачки, проживають разом. Відповідачка часто гуляла по барам, було, що і до ранку, разом з дитиною у колясці. До дитячого садку дитину влаштувала мати, але його сама не водила. Дитину вона сама привезла позивачці. Потім мати дитину забрала та відала прабабці на один місяць. Потім знову повернула дитину позивачці та з одного року та вісім місяців дитина у весь час проживала в будинку позивачки. Участі у вихованні дитини мати не приймала. Майже ніколи не працювала. У дитячому садку була за весь час один-два рази. До школи теж не ходила. Дитина навчається успішно, займається спортом. Останній час мати не вітала сина з днями народження та новим роком. Речі йому не купляла. До дитячого садку майже завжди він відвозив дитину. Спроб забрати дитину у відповідачки не було. З дитиною бачитися, навідувати її, відповідачці ніхто ніколи не забороняв. Він разом з позивачкою сплачували всі витрати за дитячий садок та школу та і зараз оплачують школу, заняття спортом, репетиторів. Після пологового будинку вони забрали відповідачку з дитиною та відвезли їх до будинку відповідачки. Дитина проживала разом з відповідачкою до 1,8 років. Вона забирала якось дитину з собою до м. Одеси, але ж потім віддала дитину назад їм. Інколи вона приходила до них у гості, приходила зі своєю другою дитиною. Років 3-5 назад відповідачка приходила на загальні сімейні заходи до бабусі у будинок позивачки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши позивачки та її представника, відповідачки та її представника, пояснення свідків, сторін, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.04.2005р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Ізмаїльським РВ ГУДМС України в Одеській області 12.10.2016 року, в якому є штамп про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_29 , ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка ОСОБА_1 являється рідною тіткою відповідачки, мати відповідачки є сестрою позивачки.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого повторно у квітні 2005, ОСОБА_1 знаходиться у шлюбі з ОСОБА_13 .

Згідно свідоцтва про право на нерухоме майно № НОМЕР_4 від 11.12.2012р. ОСОБА_1 є власницею житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Згідно характеристики загальноосвітньої школи №9 І-ІІІ ступенів міста Ізмаїл Одеської області від 29.05.2015 року, ОСОБА_6 навчається у ЗОШ № 9 м. Ізмаїла з першого класу. За роки навчання в початковій школі вихованням дитини займалася бабуся, ОСОБА_1 , яка регулярно відвідувала батьківські збори та очолювала батьківський комітет. Мама за всі роки навчання в школі на з`являлась і шкільним життям не цікавилась.

Згідно характеристики Ізмаїльської ДЮСША №01/178 від 19.06.2020, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається в Ізмаїльській дитячо-юнацькій спортивній школі з листопада 2018 року. Виховується ОСОБА_1 та ОСОБА_13 (бабуся та дід), які постійно тримають зв`язок з тренером, цікавляться успіхами онука.

Згідно довідки загальноосвітньої школи №9 І-ІІІ ступенів міста Ізмаїл Одеської області від 18.06.2020 року за №83, ОСОБА_1 дійсно виховує самостійно учня 9-В класу ОСОБА_6 . За період навчання дитини мати, ОСОБА_12 , не відвідувала школу, не брала участь у вихованні дитини, не цікавилася його шкільним життям.

Згідно довідки Ізмаїльського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 3499/61-19 від 30.07.2020, відомості про батька неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Мати ОСОБА_6 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області №44/13-вх4972 від 09.09.2020, ОСОБА_3 у 2020 році була притягнута до адміністративної відповідальності за порушення ПДР. Інша інформація щодо притягнення відповідачки до адмінітсратвиної чи кримінальної відповідальності відсутня.

Згідно довідки КНП Ізмаїльської міської ради «Ізмаїльська міська центральна лікарня» № 03/01-04-1541 від 12.08.2020, ОСОБА_3 у реєстрі пацієнтів поліклінічного відділення та на обліку у лікарів-спеціалістів не перебуває.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 11.08.2020, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проте перебуває у м. Одеса на заробітках. В будинку проживають бабуся ОСОБА_31 , мати ОСОБА_22 та донька ОСОБА_12 . Мати з неповнолітнім сином ОСОБА_6 не проживає з часу, коли ОСОБА_6 було 2 роки.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 07.09.2020 за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_6 проживає з 2007 року з бабусею ОСОБА_1 , дідусем ОСОБА_13 та сином бабусі ОСОБА_32 , його дружиною ОСОБА_19 , їхніми дітьми ОСОБА_33 , ОСОБА_34 . У житловому будинку добрі умови проживання, у дітей є окремі кімнати зі спальними та робочими місцями, одягом, взуттям та навчальними посібниками.

Згідно заяв медичної сестри ОСОБА_17 , вихователя ДНЗ «Дельфінятко» ОСОБА_35 від 23.06.2020, класного керівника дитини ОСОБА_23 від 17.06.2020, вихователя ДНЗ «Дельфінятко» ОСОБА_18 , вихованням дитини займались бабуся ОСОБА_1 та дідусь дитини ОСОБА_13 , брали активну участь у громадському житті дошкільного навчального закладу, школи та класу.

Згідно з протоколом бесіди з ОСОБА_3 , від 01.09.2020, мати у зв`язку із певними життєвими обставинами не проживає з сином, останній рік намагалася спілкуватися з дитиною.

Згідно протоколу бесіди з неповнолітнім ОСОБА_6 від 02.09.2020, ОСОБА_6 з 2 років проживає з бабусею (хрещеною) - ОСОБА_1 . ОСОБА_6 не бажає спілкуватися з матір`ю, протягом багатьох років не має з нею взаєморозуміння. Неповнолітня дитина ОСОБА_6 наполягає на доцільності позбавлення батьківських прав матері - ОСОБА_3 .

Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Ізмаїльської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за №01/21-1316 від 17.09.2020, орган опіки та піклування виконкому Ізмаїльської міської ради дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.

Як вбачається наданих показів, неповнолітній ОСОБА_6 проживає з бабусею ОСОБА_1 за власним бажанням.

Враховуючи викладені обставини та покази свідків, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову з метою захисту прав як дитини так і матері.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України у п.п. 15,16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Доказів наявності таких обставин суду не надано.

За таких обставин, суд вважає, що суду не доведено наявність підстав, визначених ч.1 ст.164 СК України для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Як встановлено судом, мати має бажання спілкуватися та виховувати дитину, пропонувала сину повернутися до дому, передавала сину певні кошти та подарунки. Мати та син перебували на сумісних святах, син, незважаючи на різні місця проживання інколи приходив до дому до матері, а мати до місця проживання сина. З показів свідків вбачається, що вони вели спілкування і шляхом телефонних розмов і смс-повідомлень. Встановлено, що між сином та матір`ю існують напружені відносини та син має образи на поведінку матері та недостатню увагу з її боку. Однак, обставини, на які посилається позивач й зазначають свідки не свідчать про повне невиконання матір`ю своїх батьківських обов`язків, та відповідно про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. Встановлено, що мати не є байдужою до сина, важко переживає розлад у стосунках із дитиною та жалкує, що недостатню увагу приділяла сину.

Так, з показів деяких свідків вбачається, що періодично приходила на свята до будинку позивачки та приходила і просто так туди, де проживає її дитина, приходила до школи. Вона звала сина на дні народження своєї другої доньки, влаштовувала дитину до дитячого садочка, інколи брала дитину до себе до дому. Інколи батько дитини бачився з нею та брав сина у відповідачки. Батько вказував, що йому здається, що відповідачка колись брала сина на море відпочивати. Певні свідки давали покази, що дитина почала проживати з позивачкою саме за вимогою позивачки, та вона постійно умовляла відповідачку не забирати дитину від неї. Мати брала дитину коли їхала до м. Одеси. Свідок ОСОБА_15 бачила, що відповідачка відвідувала дитячий садок, проте позивачка вказала про конфлікт зі свідком.

Таким чином, усе вищенаведене свідчить про те, що відповідачка не повністю самоусунулася від виховання та спілкування з сином, однак здійснює це на недостатньому рівні.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і не буде відповідати його меті - захисту інтересів дитини, та стимулюванню батьків щодо належного виконання ними своїх обов`язків.

Так, судом встановлено, що відповідач дійсно не в повному обсязі виконує свої обов`язки, як того потребує дитина, мало уваги приділяє вихованню дитини, не здійснює за нею належний догляд та контроль, не на належному рівні піклується про її духовний та фізичний розвиток, не в достатньому обсязі цікавиться її здоров`ям та особистим життям, не проявляє до неї батьківську увагу та турботу. Враховуючи викладене суд вбачає наявність підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Факти зловживання відповідачкою спиртними напоями або наркотичними засобами, або факти її аморальної поведінки, які б перешкоджали нормальному розвиткові дітей, судом не встановлено.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 27 лютого 1991 року визначено неможливість розлучення дитини з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків коли таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини.

Пунктами 4,5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування виконкому Ізмаїльської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за №01/21-1316 від 17.09.2020, обґрунтований поясненнями неповнолітньої дитини, які зводяться до її небажання спілкуватися з матір`ю.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини неповнолітній ОСОБА_6 пояснив, що з двох років проживає з бабусею (хрещеною) - ОСОБА_1 . Він не бажає спілкуватися з матір`ю, протягом багатьох років не має з нею взаємопорозуміння.

Поданий третьою особою висновок є частково обґрунтованим, однак не вказані передбачені законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, та невірно визначено, що позбавлення матері батьківських прав буде на користь дитини.

Належними і допустимими доказами в передбаченому законом порядку, які б давали беззаперечні підстави для застосування крайнього заходу до матері, як позбавлення батьківських прав, позивач не довів.

При розгляді матеріалів справи, суд враховує вимоги ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

В зв`язку з тим, що в судовому засіданні відповідач визнала, що не у повному обсязі як хотіла б займається вихованням та утриманням сина належним чином, шкодує про це, але намагається наладити контакт з сином. Вказана позиція відповідача та його дійсне прагнення займатися вихованням і утриманням дитини свідчить про те, що мати не втратила інтерес до дитини, бажає її виховувати і утримувати. З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що в даному випадку, позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 може вплинути на інтереси дитини з негативної сторони.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що відібрання дітей, чи позбавлення батьківських прав відносно дітей за умов недостатності підстав для цього може становити порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Право на повагу до приватного і сімейного життя).

У рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» суд звертає увагу, що для батьків та дитини «бути разом» є елементом сімейного життя, та внутрішні засоби, які їм перешкоджають є елемент втручання в право. «…Там, де є очевидні сімейні зв`язки з дитиною, держава повинна діяти так, щоб ці зв`язки розвивались і дотримувались законні гарантії, які б дозволяли дитині бути частиною сім`ї, навіть якщо батьки не проживають разом…».

Також зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Позивачем не було надано суду переконливих доказів того, що відповідач повністю та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і вирішення даного спору можливе тільки у разі позбавлення його батьківських прав. Надані покази свідків різняться, та свідчать про наявність контакту та відносин між матір`ю та дитиною.

Разом з тим, суд враховує і ту обставину, що мати розуміє свій обов`язок щодо участі у вихованні та утриманні дитини, бажає приймати участь у вихованні та утриманні дитини та зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Більше того, суд також вважає, що обставиною, яка потребує врахуванню при винесенні рішення є те, що відповідачка постійно з`являлась на судові засідання та категорично заперечувала щодо позбавлення батьківських прав.

Також, суд зазначає, що незважаючи на посилання позивача на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, будь-яких матеріалів щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП «Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей» в підтвердження зазначеного не складалося, докази зворотного суду не надано.

З показів дитини, та тверджень позивача вбачається, що має місце дитяча образа на поведінку матері та її недостатню участь у житті та забезпеченні дитини, чим і було обумовлене подання вказаного позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення проти позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її волею.

У даній справі судом встановлено, що ОСОБА_6 проживає з позивачем, спілкуватися з матір`ю не бажає, уникає зустрічей і негативно проти неї налаштований. Проте, ці обставини не свідчать про невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків. Зазначаючи про те, що відповідачка не на належному рівні займається вихованням дитини, піклується про її фізичний і духовний розвиток, суд враховує, що такі обставини настали частково поза волею і без винної поведінки ОСОБА_3 , яка не має можливості спілкуватися з сином через категоричне заперечення останнього щодо цього.

При вирішенні питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

У цій справі судом встановлено обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_3 бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається позивачка, не свідчить про те, що мати дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і матір`ю конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.

Стаття 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо відсутності достатніх обставин, які б свідчили про необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав. Суд вважає, що відповідачка винна в тому, що не приділяє достатньої уваги догляду та вихованню сина, але в зв`язку з тим, що ніхто не застережений від неправильних вчинків, однак кожен при цьому має право на виправлення своїх вчинків, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , та попередити останню про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання сина, передбачені сімейним законодавством в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ), третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, пр.Суворова, 62) про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством.

Покласти на органи опіки та піклування Ізмаїльського виконкому Ізмаїльської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.05.2021р.

Суддя: А.С.Адамов