Постанова

Іменем України

27 травня 2021 року

м. Київ

справа № 570/4629/16-ц

провадження № 61-1995св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2019 року у складі судді Кушнір Н. В. та постанову Рівненського апеляційного суду

від 21 січня 2021 року у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Боймиструк С. В., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що 25 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений договір про іпотечний кредит № ROHMG8, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 142 031,25 грн зі сплатою відсотків у розмірі 15,00 % річних з кінцевим терміном повернення 25 лютого

2028 року.

На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 25 лютого

2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір поруки № ROHMG8.

Згідно з заявою позичальника від 21 липня 2008 року у договір іпотечного кредиту

від 25 лютого 2008 року № ROHMG8 внесено зміни та переведено з валюти гривня у валюту долар США. Розмір заборгованості за кредитним договором після конвертації становив 30 789,27 доларів США.

Станом на 21 липня 2016 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 88 575,48 доларів США, з яких: 29 703,07 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 20 696,69 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 4 121,21 доларів США - комісія за користування кредитом, 34 051,51 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з позичальника та поручителя заборгованість за тілом кредиту у розмірі 29 703,07 доларів США.

Заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто солідарно з

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25 лютого 2008 року № ROHMG8, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 29 703,07 доларів США, що за курсом Національного банку України складає 736 933,17 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2018 року у частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 скасовано. У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 20 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2017 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2019 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25 лютого 2008 року

№ ROHMG8 у розмірі 29 703,07 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 неналежним чином виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 29 703,07 доларів США, яка підлягає стягненню з боржника.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 21 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2019 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У лютому 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 21 січня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц та постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі

№ 757/21343/15-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц.

У квітні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , у якому заявник просить залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що аргументи касаційної скарги не спростовують правильні висновки судів попередніх інстанцій та не містять правових підстав для скасування рішень судів попередніх інстанцій.

Позиція Верховного Суду

Статтею 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановлені судами обставини

25 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір про іпотечний кредит № ROHMG8, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 142 031,25 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 25 лютого 2028 року.

Обставина отримання зазначеної суми грошових коштів позичальником не оспорюється.

На забезпечення виконання зобов`язання за договором про іпотечний кредит

№ ROHМG8 між ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 укладений договір поруки, за яким поручитель зобов`язалася нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати кредиту, відсотків і неустойки.

У липні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до ЗАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про зміну валюти кредитування з гривні на долар США.

11 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит, згідно з якою валюту кредиту переведено з гривні у долар США. Розмір заборгованості за кредитним договором після конвертації визначено сторонами у сумі 30 789,27 доларів США.

Відповідно до пункту 1.1 додаткової угоди банк зобов`язувався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений у пункті 8.1 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені у розділі 8 договору.

Згідно з пунктом 8.1 додаткової угоди банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_1 на строк

із 11 серпня 2008 року по 25 лютого 2028 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 30 789,27 доларів США на наступні цілі: для придбання нерухомості зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 11 серпня 2008 року залишок заборгованості за договором про іпотечний кредит від 25 лютого 2008 року

№ ROHMG8 складає 142 862,19 грн, що еквівалентно 30 789,27 доларів США.

Пунктом 5.5 додаткової угоди сторонами збільшено строк позовної давності до

5 років.

Останній платіж позичальником здійснено 25 червня 2011 року у сумі 76,73 доларів США.

У зв`язку з порушенням позичальником взятих на себе зобов`язань з погашення кредиту банком 27 травня 2013 року направлено вимогу про погашення кредиту у повному обсязі протягом 30 календарних днів, яку ОСОБА_1 не виконала.

Рішенням Рівненський районний суд Рівненської області від 19 лютого 2014 року у справі № 570/3668/13-ц позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 25 лютого 2008 року

№ ROHMG8 у розмірі 47 443,03 доларів США, з яких: 29 703,07 доларів США - заборгованість за кредитом; 8 737,71 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 578,79 доларів США - комісія за користування кредитом; 5 134,47 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина);

2 257,70 доларів США - штраф (процентна ставка), звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Рішення суду не виконане.

Нормативно-правове обґрунтування

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що між банком та ОСОБА_1 укладений договір про іпотечний кредит, у який додатковою угодою внесено зміни щодо валюти кредитування і процентної ставки за користування кредитом та враховуючи існуючу заборгованість, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до правильного висновку про задоволення вимог банку та стягнення заборгованості за тілом кредиту відповідно до вимог статті 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимог ЦК України. Усі розрахунки банку відповідають умовам кредитного договору та додаткової угоди.

У своїй касаційній скарзі заявник стверджує, що судами не враховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц та постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 757/21343/15-ц,

від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц.

У справі № 757/21343/15-ц (провадження № 61-19134св18), зазначеній заявником, як приклад неоднакового застосуванням норм права, Верховний Суд дійшов висновку про те, що оскільки за умовами договору, грошові зобов`язання позичальника виражені у національній валюті України - гривні з визначенням грошового еквівалента - долара США, то і стягненню підлягає передбачена умовами договору позики сума у національній валюті.

Так, за обставинами справи № 629/5364/13-ц зазначеної заявником, як приклад неоднакового застосування судами норм матеріального права, встановлено, що договір позики не укладений, оскільки грошові кошти за ним не передавалися.

У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, а саме ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року

№ 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Проте, у розглядуваній справі № 640/18895/15, встановлено, що сторони додатковою угодою внесли зміни до іпотечного договору щодо валюти кредитування, а саме змінили її з національної валюти України - гривні на іноземну валюту - долари США, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Висновки судів у цій справі, не суперечать наведеному висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому у справі № 373/2054/16-ц, наведеній як приклад неоднакового застосування норм матеріального права щодо стягнення заборгованості у іноземній валюті, адже належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором, укладеним між сторонами.

Підсумовуючи наведене, можна дійти висновку, що у деяких прикладах, наведених заявником, підстави позову не є аналогічними, а також мають різне матеріально-правове регулювання спірних відносин, що дає підстави для висновку, що у цій справі відсутня подібність змісту та матеріально-правового регулювання спірних правовідносин зі справами № 629/5364/13-ц, № 757/21343/15-ц, які наведені заявником як приклад неоднакового застосування норм права судами.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що позивач коштів у сумі

30 789,27 доларів США позичальнику не видавав та не перераховував, тому у боржника є лише обов`язок повернути кошти, які фактично отримані на підставі договору від 25 лютого 2008 року у сумі 142 031,25 грн, є безпідставними, оскільки додаткова угода є невід`ємною частиною договору про іпотечний кредит

№ ROHMG8, укладеного 25 лютого 2008 року, є дійсною, а тому підлягає виконанню.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, з урахуванням неможливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій, Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального чи процесуального права, тому касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 21 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик