КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 758/5754/14-ц Головуючий у І-й інстанції - Сербіна Н.Г.
апеляційне провадження № 22-ц/824/7570/2021 Доповідач Заришняк Г.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі - Діденко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Журавель Тетяни Сергіївни, діючої в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

В червні 2014 року ПАТ «Альфа Банк»звернулося всуд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтуванні позову Товариство вказувало, що 30 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа Банк», нині Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №490049138, відповідно до умов якого позивач надає відповідачу кредит у сумі 11 124,75 доларів США зі сплатою 13,5 відсотків річних та порядком погашення суми основної заборгованості кожного місяця згідно графіку, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 30.10.2013 року, на умовах визначених Договором кредиту.

В забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з договору № 490049138, відповідно до ст. 553 ЦК України 30.10.2007 року Закрите акціонерне товариство «Альфа Банк», нині Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 уклали Договір Поруки № 490049138-П. Відповідно до договору поруки ОСОБА_1 поручається за виконання обов`язків ОСОБА_2 , які виникли на підставі договору або можуть виникнути на підставі його в майбутньому.

Позивач надав ОСОБА_2 кредит, однак взяті на себе зобов`язання ні відповідачкою, ні третьою особою в справі не виконуються. Станом на 10.04.2014 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 259 431,81 грн. Товариство просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 259 431,81 грн., а також відшкодувати сплачений судовий збір.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 259 431,81 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір в сумі 2 594,32 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Журавель Т.С., діюча в інтересах відповідачки ОСОБА_1 ,посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

Учасники справи правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачки підтримала подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивача та третя особа в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ПАТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 30 жовтня 2007 року між ЗАТ «Альфа Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 490049138 (а. с. 5 - 9), за п.п. 1.1, 2.2 якого кредитор надає позичальнику кредит, грошові кошти у сумі 11 124,75 доларів США зі сплатою 13,5 відсотків річних та порядком погашення суми основної заборгованості кожного місяця згідно графіку, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 30.10.2013 року, на умовах визначених Договором кредиту.

Відповідно до умов кредитного договору, п.п. 2.8 платежі за повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до графіків платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг, а саме:

- у разі сплати у валюті кредиту - 30 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 226 доларів США;

- у разі погашення кредиту у національній валюті - 29 числа кожного місяця у сумі, розрахованій у порядку та на умовах договору.

Кредит надавався третій особі ОСОБА_2 на придбання транспортного засобу.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з даного кредитного договору, в той же день, 30.10.2007 року, між ЗАТ «Альфа Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 490049138-П.(а.с. 12), за умовами якого ОСОБА_1 поручається за виконання обов`язків ОСОБА_2 , що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову ( субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до умов Договору поруки боржник та поручитель, відповідають перед позивачем за порушення обов`язків за договором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. У разі невиконання чи неналежного виконання боржником та відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до пункту 2.2 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити вимоги безпосередньо до поручителя, які останній зобов`язаний виконати протягом десяти робочих днів з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом) шляхом переказу/перерахування коштів на вказані кредитором рахунки у розмірі, визначеному пунктом 1.3 договору поруки.

Згідно з пунктом 3.1 договору поруки, він набрав чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

З матеріалів справи також слідує, що на виконання умов договору боржнику та відповідачці була направлена вимога №31694-102 б/б від 15.04.2014 р. про дострокове повернення кредиту, яка останньою була залишена без виконання ( а.с.23).

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року (справа №2-1169/11) умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 2.3 кредитного договору сторони погодили, що датою остаточного повернення кредиту є 30 жовтня 2013 року. Отже, з урахуванням положення ч.4 ст. 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припинилась 30 квітня 2014 року. Банк реалізував право на пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_1 шляхом подання в суд даного позову 21 травня 2014 року, тобто з пропуском визначеного законом шестимісячного строку.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з поручителя ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, в зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні даного позову ПАТ «Альфа Банк».

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Журавель Тетяни Сергіївни, діючої в інтересах ОСОБА_1 , - задовольнити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» - відмовити

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня виготовлення повної постанови.

Повний текст постанови виготовлений 01 червня 2021 року.

Головуючий

Судді: