Справа № 408/807/20-ц
Провадження № 2/408/653/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Є.О.,

при секретареві Савенко Т.А.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) осіб справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів, в якому зазначив таке.

Між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (далі за текстом Банк) та ОСОБА_1 (далі за текстом Відповідач 1) 21 березня 2014 року було укладено кредитний договір № 1/1884790, згідно якого позивач надав кредит Відповідачу-1 у розмірі 286800,00 грн. на купівлю транспортного засобу HONDA CR-V для особистих потреб строком користування з 21.03.2014 по 20.03.2017.

В якості забезпечення виконання Відповідачем 1 своїх зобов`язань за кредитним договором між позивачем, Відповідачем 1 та ОСОБА_2 (далі за текстом Відповідач 2) був укладений договір поруки № Р1/1884791 від 21.03.2014. Згідно договору поруки Відповідач 2 поручався перед кредитором відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Відповідачем 1 за кредитним договором.

30 жовтня 2015 року між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» (далі за текстом ТОВ «ФК «ПОЗИКА») було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 10-ІV, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 1/1884790 від 21 березня 2014 року перейшло до ТОВ «ФК «ПОЗИКА».

Згідно Реєстру боржників від 02.11.2015, що є Додатком № 1 до Договору відступлення права вимоги № 10-ІV, позивач просить стягнути з відповідачів як з солідарних боржників заборгованість у розмірі 311407,57 грн., яка складається з: боргу за кредитом 261374,91 грн.; відсотків, нарахованих на суму боргу 50032,66 грн., оскільки всупереч умов кредитного договору, відповідачі не вживають заходів щодо погашення заборгованості.

Ухвалою суду від 05 серпня 2020 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачам надати суду та позивачу відзив на позовну заяву, а позивачеві протягом п`яти днів після отримання відзиву надати відповідь на відзив.

До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання, в якому він просив розглянути справу за відсутності їх представника, позов підтримав.

Протягом встановленого строку відповідачі відзивів на позовну заяву до суду не надали, про відкриття провадження були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином в строки встановлені договором або законом. У разі невиконання, або неналежного виконання зобов`язань в односторонньому порядку, сторона винна в порушенні зобов`язання, крім обов`язку виконати взяті зобов`язання, повинна нести цивільну відповідальність відповідно умов договору або закону.

Судом встановлено, що між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 21 березня 2014 року було укладено кредитний договір № 1/1884790, згідно якого позивач надав кредит Відповідачу-1 у розмірі 286800,00 грн. на купівлю транспортного засобу HONDA CR-V для особистих потреб строком користування з 21.03.2014 по 20.03.2017.

Згідно з п.п. 1.1.2. кредитного договору відповідач повертає кожну частину грошових коштів за кредитною лінією окремими частинами траншами, щомісячно в термін до 26-го числа місяця, наступного за розрахунковим, впродовж наступних 10 місяців та до повного погашення, згідно графіку погашення заборгованості.

Також, відповідно до умов укладеного кредитного договору (див. п. 1.3. договору) позичальник зобов`язувався сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно, починаючи з дня видачі кредитних коштів з позичкового рахунку, до моменту повного погашення заборгованості за кредитом в розмірі 14% річних за користування кредитом (див. п.п. 1.1.1 договору) та 22% за користування кредитною лінією (див. п.п. 1.1.2. договору).

30 жовтня 2015 року між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 10-ІV, відповідно до якого право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1/1884790 від 21 березня 2014 року перейшло до ТОВ «ФК «ПОЗИКА».

Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 02 листопада 2015 року, який є додатком до договору про відступлення права вимоги № 10-ІV від 30 жовтня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 перестав повертати кредит та сплачувати проценти за його використання, що свідчить про порушення умов договору боржником та виникнення заборгованості за кредитом.

Згідно частини другої статті 1050 ЦК України у разі порушення позичальником умов кредитного договору, де встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами в разі прострочення повернення чергової частини боргу позикодавець вправі вимагати дострокового повернення позики, що залишилася зі сплатою процентів, а також вимагати розірвання цього договору.

Виходячи з наведеної норми закону та наведених умов кредитного договору, перевіривши розрахунок заборгованості за кредитом, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 основного боргу за кредитом в сумі 2613374,91 грн.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведені норми закону свідчать також про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 залишку за тілом кредиту в сумі 135433,27 грн.; за прострочення сплати кредиту в сумі 125941,64 грн.; нараховані відсотки за тілом кредиту в сумі 1203,04 грн.; відсотки за прострочення сплати кредиту в сумі 48829,62 грн.

Таким чином, у суду не виникає сумнів щодо доведеності позову відносно ОСОБА_1 , тому з нього слід стягнути заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 311407,57 грн.

Проте, що стосується вимог про стягнення цієї заборгованості з другого відповідача ОСОБА_2 як солідарного боржника на підставі договору поруки, суд вважає необхідним зазначити таке.

Судом встановлено, що того ж дня, коли було укладено кредитний договір, між ОСОБА_2 , ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № Р1/1884791, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язувалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язання боржника за кредитним договором № 1/1884790 від 21 жовтня 2014 року (див. п. 1.2. договору). Даним договором не встановлено строку дії поруки, а лише зазначено у яких випадках вона припиняється. Зокрема в договорі вказано, що порука припиняється з моменту повного виконання забезпеченого ним зобов`язання (п. 4.1. договору), що за своєю сутністю відповідає вимогам частини першої статті 559 ЦК України, а також якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя (п. 4.2 договору), що за своєю сутністю відповідає вимогам частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час укладення договору) та інше.

Так, згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час укладення договору) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Отже, зобов`язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов`язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час укладення договору).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу (в редакції, що діяла на час укладення договору) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час укладення договору), є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час укладення договору), зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З наведеного йдеться, що порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Даний правовий висновок був висловлений Верховним Судом України 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662 цс 15.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , згідно реєстру прав вимоги № 1, який є додатком до договору про відступлення права вимоги № 10-ІV від 30 жовтня 2015 року, станом на 02 листопада 2015 року має загальний борг в сумі 311407,57 грн.

В даному випадку відповідно до вимог п. 4.1 договору поруки позивач повинен був звернутись з позовом до ОСОБА_2 протягом шести місяців починаючи з 02 листопада 2015 року, тобто до 02 травня 2016 року включно. В іншому випадку договір поруки припиняє свою дію з 03 травня 2016 року.

Вимога, адресована ОСОБА_2 свідчить про те, що позивач до поручителя з позовом до суду у зазначений строк не звертався, тому дія договору поруки припинилась ще 03 травня 2016 року, а отже позивач втратив суб`єктивне право вимагати повернення боргу від другого відповідача у справі, тому у задоволенні позову щодо ОСОБА_2 слід відмовити.

Оскільки позов відносно першого відповідача задоволений в повному обсязі, відповідно до вимог статті 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем слід стягнути саме з ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-233 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ПОЗИКА» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «ПОЗИКА» заборгованість за кредитним договором № 1/1884790 від 21.03.2014 в загальній сумі 311407,57 грн., та судовий збір в розмірі 4671,12 грн., а всього 316078,69 грн.

В частині позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити за необґрунтованістю.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 273 ЦПК України, та може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання.

Головуючий: Є.О. Соболєв