ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2979/19 Номер провадження 22-ц/814/98/21Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

12 січня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів Дряниці Ю.В., Бондаревської С.М.

за участю секретаря Ткаченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мамась Максима Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 червня 2019 року, ухвалене суддею Чувановою А.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 21.02.2019 року у розмірі 40 631 344,50 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.02.2019 року між ним в особі представника ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір позики з кінцевим строком повернення позики до 06.03.2019 року включно.

Відповідно до п.1 вказаного договору, позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 40 631 344,50 гривень, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день укладення цього Договору (1 долар США = 27.087563 гривень), складає еквівалент 1 500 000 доларів США, а позичальник прийняв позику.

Позичальник в строк, обумовлений сторонами, не повернув суму позики у розмірі 40 631 344,50 гривень, що підтверджується відсутністю нотаріальної заяви позикодавця, а також тим, що примірник договору, належний позикодавцеві, не був повернутий позичальнику.

Отже, вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу вищевказану суму заборгованості за договором позики.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 червня 2019 року позов ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 21.02.2019 року у розмірі 40 631 344,50 гривень. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що вказаним рішенням суду порушено його права.

У поданій апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на незаконність, необгрунтованість рішення внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, прохав скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким залишити вказаний позов без розгляду.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що рішення суду прийняте за відсутності достатньої доказової бази, а сам позов подано у спорі, який очевидно є штучним, отже вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду.

Своє право на апеляційне оскарження ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що у період з 1999 по 2006 роки він набув у власність 11 квартир по АДРЕСА_1 . Він безпосередньо зареєстрований і проживає з сім`єю в вищезгаданих квартирах. Наприкінці грудня 2019 року, намагаючись передати в іпотеку одну із квартир, йому випадково стало відомо, що вказані квартири зареєстровані за позивачем у справі.

Вказує, що 27.12.2018 року державним реєстратором Подолякою І.П. було зареєстровано право власності на 11 квартир належних ОСОБА_1 за ОСОБА_4 на підставі рішення Керченського міського суду АРК від 10 січня 2008 року у справі №2-709/2007, яке, на думку апелянта, є підробленим документом.

Посилається на те, що з роздруківки ЄДРСР вбачається, що в цьому реєстрі відсутня будь-яка інформація про вищевказане рішення та про будь-які інші процесуальні рішення цього суду в справі з таким номером.

Вказує, що державний реєстратор не перевірив факт наявності вказаного рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тому вважає, що дії реєстратора були неправомірними, так як рішення суду з окупованого півострова Крим (Керченського міського суду) та ще й датоване 2008 роком є сфабрикованим документом і не може слугувати законною підставою для проведення на його підставі реєстрації права власності.

Стосовно вищевказаних фактів, а саме шахрайства з метою заволодіння чужим майном, а також стосовно неправомірних дій уповноважених осіб держави тривають два досудових розслідування.

Тому, вважає, що майно ОСОБА_1 без належної правової підстави вибуло з його володіння шляхом вчинення шахрайських дій.

На підставі оскаржуваного рішення суду належне йому майно було переведено на позивача з метою ускладнення процедури його витребування та приховування слідів злочину.

Метою оскарження рішення суду першої інстанції є вжиття заходів щодо повернення належного йому майна та можливості користування ним.

17.07.2020 р. на електронну адресу апеляційного суду, а 21.07.2020 р. у паперовому вигляді від представника позивача адвоката Скирди В.Є надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній прохає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Крім цього, представником позивача - адвокатом Скирдою В.Є. заявлено клопотання про закриття апеляційного провадження, яке мотивоване тим, що оскаржуване рішення суду не порушує жодних прав чи інтересів апелянта. Тому вважає, що звернення з апеляційною скаргою на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03.06.2019 року у справі №554/2979/19 є безпідставним.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Скирди В.Є. про закриття апеляційного провадження - залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого апеляційну скаргу подано його представником - адвокатом Мамась М.О. - задоволено частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 червня 2019 року скасовнао.

Постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року касаційну скаргу, разом із та доповненнями до неї, ОСОБА_2 , які підписані представником ОСОБА_6 , задоволено частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2020 року скасовано.

Передано справу № 554/2979/19 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зазанчено, що з моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2020 року втрачає законну силу.

17.11.2020 року ця цивільна справа надійшла до Полтавського апеляційного суду та ухвалою суду від 19.11.2020 року прийнята до провадження та призначена до апеляційного розгляду з повідомленням учасників справи.

04.12.2020 р. до апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_7 - адвоката Скирди В.Є. про закриття апеляційного провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, яке мотивоване тим, що оскаржуване рішення суду не порушує жодних прав чи інтересів апелянта ОСОБА_1 , так як спірні правовідносини мають виключно цивільно-правовий характер та стосуються вчиненого між позивачем та відповідачем правочину - договору позики, а рішенням суду не вирішувалися питання щодо скаржника. ОСОБА_1 не є стороною вказаного правочину. Майно, яке належить йому, не є предметом спору у цій справі.

09.12.2020 року на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотанян відповідача ОСОБА_4 з проханням розглядати справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Мамась М.О. в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи належним чином повідомлялися.

12.01.2021 р. на адресу апеляційного суду надійло клопотання від адвоката Мамась М.О. з проханням відкласти розгляд справи в зв`язку з неможливістю прибути дло суду апеляційної інстанції оскільки він зайнятий в іншому судовому процесі в Дарницькому районному суді м. Києва.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного вище клопотання та відкладення розгляду справи з наступних підстав.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 5 статті 13 ЦПК України встановлено, що вручення повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З матеріалів справи вбачається, що справа за апеляційною скаргою адвоката Мамась Максима Олександровича в інтересах ОСОБА_1 неодноразово призначалась до апеляційного розгляду, проте її слухання відкладалось в зв`язку з неявкою скаржника та його представника.

Приймаючи до уваги те, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи, скаржник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а також те, що надання представником скаржника - адвокатом Мамась М.О. переваги участі у розгляді іншої справи не є поважною причиною неявки до суду апеляційної інстанції, колегія судді вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача - адвоката Скирду В.Є., перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Відповідно до ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України встановленно, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 1 статті 17 та частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Аналізуючи зміст зазначених норм процесуального права, слід дійти висновку, що необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участь у справі, права на апеляційне оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків, що може виражатися у несприятливих для нею наслідках.

Так, у постанові Верховного Суду у складі коленії суддів Касаційного господарського суду від 11 липня 2018 року у справі 911/2635/17 вказано, що:

«відповідно до ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Отже вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таких, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки такіх осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом витання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інетес та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду».

Схожі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01 липня 2020 року у справі № 904/257/18, від 05 грудня 2019 року у справі № 916/3455/16, від 12 грудня 2019 року у справі № 905/944/18, а також у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати Касаційного цивільного суду від 26.02.2020 року, від 28 жовтня 2019 року у справі 2-8/11.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, предметом розгляду у даній справі є вимога про стягнення боргу за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 ..

При цьому ОСОБА_1 , який подав апеляційну скаргу на рішення суду, ухвалене за результатами розгляду даної справи, не є стороною договору позики від 21.02.2019 року, укладеного між вказаними вище особами. Майно, яке належить ОСОБА_1 , не було предметом спору у цій справі, питання щодо права власності на нього даним рішенням не вирішувалось.

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку що права заявника ОСОБА_1 судовим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03.06.2019 року не порушені і питання про його права та обов`язки стосовно сторін у вказаній справі судом першої інстанції не вирішувались. За таких обставин, клопотання представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Скирди В.Є. підлягає задоволенню, а апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Мамась М.О. в інтересах ОСОБА_1 - закриттю.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Клопотання представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Скирди Владислава Євгеновича про закриття апеляційного провадження задовольнити.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Мамась Максима Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

С.М.Бондаревська