Справа № 509/4448/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Сірман Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь скаргу ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 суб`єкт оскарження Старший державний виконавець Лиманського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Баловнєва Оксана Сергіївна про визнання неправомірними дій державного виконавця розрахунку заборгованості по аліментах та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

29.11.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною скаргою,в якій просила визнати незаконними дії старшого державного виконавця Лиманського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Баловнєвої Оксани Сергіївни, визнати неправомірним розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по аліментам від 11.11.2019 року, складений старшим державним виконавцем Лиманського районного відділу Державної виконавчої служби в Одеській області Баловнєвою Оксаною Сергіївною та затверджений начальником Лиманського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Стонісом Ю.В. від 11.11.2019 року та зобов`язати старшого державного виконавця Лиманського районного відділу Державної виконавчої служби в Одеській області Баловнєву Оксану Сергіївну здійснити розрахунок заборгованості аліментів за виконавчим листом № 509/4448/13 відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

Обгрунтовуючи свої вимоги, заявниця посилалась на ухвалу Овідіопольського районного суду від 16.11.2018 року по справі № 509/4448/13, яким вже визнавались незаконними дії старшого державного виконавця Лиманського районного відділу Державної виконавчої служби в Одеській області Баловнєвої Оксани Сергіївни, розрахунок заборгованості по аліментах ОСОБА_2 від 07.02.2018 року та було зобов`язано здійснити розрахунок у відповідності до ч.4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», однак вказана ухвала не була виконана, а новий розрахунок заборгованості від 11.11.2019 року також є незаконним.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 відзиву на скаргу не надав, в судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином.

На скаргу надано заперечення від 02.03.2020 р. за № 38-3683,підписане начальником Лиманського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Стонісом Ю.В.,в якому доводи скарги він заперечує, в задоволенні скарги просить відмовити в повному обсязі.

В судове засідання представник Лиманського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області не з`явився, надав листа про розгляд справи у його відсутності.

Дослідивши матеріали скарги, цивільної справи № 509/4448/2013, а також копії виконавчого провадження АСВП № 47295660 за виконавчим листом № 2-509/4448/13 від 25.11.2013 р., суд дійшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447-453 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У разі встановлення обґрунтованості скарги - суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Обов`язковість рішення суду, як одна з засад судочинства встановлена нормами Конституції України, які є нормами прямої дії. Недотримання цього принципу порушує правовий порядок, встановлений державою.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на дату виконання рішення суду) - державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна (ч. 1 ст. 20 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним Кодексом України.

Стаття 195 СК України передбачає - заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Згідно із ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» - судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати виходячи з правил ст. 74 Закону N 606-XIV ( 606-14 ), відповідних норм сімейного законодавства, а також постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. № 146 ( 146-93-п ) (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Згідно із п.п. 3,18,23,24 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» - при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12). За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

Як роз`яснив Пленум ВСУ в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» - у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.75 вказаного Закону якщо рішення невиконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом.

Згідно із ст. 447 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За приписами ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги - суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до пунктів 3,4 розділу ХXI «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затверджену Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та зареєстровану в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 - у разі, якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати, квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, виданих стягувачем чи боржником, заяв та (або) розписок стягувача, інформації про середню заробітку плату працівника для цієї місцевості, інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Частина 1 статті 18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Суд встановив, що згідно рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.10.2013 року, яке набрало законної сили 08.11.2013 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для осіб даного віку, щомісячно, починаючи з 09.10.2013 р. до досягнення дитиною повноліття.

Судом з`ясовано, що на примусовому виконанні у Лиманському РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження АСВП № 47295660 з примусового виконання виконавчого листа № 2-509/4448/13 виданого Овідіопольським районним судом Одеської області 25.11.2013 р. про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини, щомісячно, починаючи з 09.10.2013 року та досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, 21.11.2019 року заявник (стягувач) ОСОБА_1 через представника ОСОБА_5 отримала поштою розрахунок заборгованості зі сплати аліментів вих. № 38-15609 від 13.11.2019 року,складений старшим державним виконавцем Баловнєвою О.С. Лиманського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області, згідно якого нарахована заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 станом на 01.11.2019 р. в сумі 4209,12 грн.

В розрахунку від 11.11.2019 року за 2018 рік за вересень,жовтень, листопад та грудень зазначено до сплати суму 583, 20 грн., яка розрахована як 30% від прожиткового мінімуму для дитини віком від 5 до 18 років в 2018 році, що складала суму 1944 грн.

Однак 28.08.2018 року набрав чинності Закон України № 2475-УІІІ від 0307.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», яким було внесено зміни в ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України, а саме зазначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи суму до сплати 583,20 грн. на рівні 30% від прожиткового мінімуму для дитини віком від 5 до 18 років в 2018 році замість 50%, старший державний виконавець Баловнєва О.С. порушила ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України та ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним Кодексом України.

Те ж саме і з розрахунком за 2019 рік, в якому з січня по жовтень 2019 року старший державний виконавець Баловнєва О.С. зазначала суму до сплати на рівні 30% від прожиткового мінімуму для дитини віком від 5 до 18 років в 2018 році замість 50% , від прожиткового мінімуму для дитини віком від 5 до 18 років у зв`язку з чим в колонці «необхідно сплачувати» показано 6325,04 грн. замість 10317 грн. і відповідно замість боргу в сумі 2171,19 грн. показана переплата в сумі 1820,77 грн.

В розрахунку від 11.11.2019 р. зазначена сплата аліментів в сумі 2400 грн. за період з листопада 2013 року по червень 2015 року. Заявниця спростовує отримання цієї суми в цей період. В матеріалах виконавчого провадження АСВП 47295660 є квитанції про приймання поштового переказу № 2-72 та № 8-01 в сумі по 400 грн. кожна на прізвище ОСОБА_7 , однак прізвище стягувача ОСОБА_8 , і вона дійсно не могла отримати цей поштовий переказ. Крім того, оплата аліментів повинна бути розпочата з 09.10.2013 року, а не з листопада 2013 року.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що оспорюваний розрахунок заборгованості по аліментах ОСОБА_2 від 11.11.2019 року старшого державного виконавця Лиманського районного відділу Державної виконавчої служби в Одеській області Баловнєвої Оксани Сергіївни, затверджений начальником Лиманського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Стонісом Ю.В. є неправомірним із зобов`язанням старшого державного виконавця Лиманського районного відділу Державної виконавчої служби в Одеській області Баловнєвої Оксани Сергіївни скласти належний розрахунок заборгованості по сплаті аліментів боржником ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,57-60,169,208-209,218,259,383-387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», «Інструкцією з організації примусового виконання рішень», затверджену Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та зареєстровану в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, Постановою Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу заявника (стягувача) ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи (боржника) ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження старший державний виконавець Лиманського районного відділу Державної виконавчої служби в Одеській області Баловнєва Оксана Сергіївна про визнання незаконними дій державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Лиманського районного відділу Державної виконавчої служби в Одеській області Баловнєвої Оксани Сергіївни щодо складення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 від 11.11.2019 р. станом на 01.11.2019 року в сумі 4209,12 грн.

Визнати неправомірним розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по аліментам від 11.11.2019 року, складений старшим державним виконавцем Лиманського районного відділу Державної виконавчої служби в Одеській області Баловнєвою Оксаною Сергіївною та затверджений начальником Лиманського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Стонісом Ю.В. від 11.11.2019 року

Зобов`язати старшого державного виконавця Лиманського районного відділу Державної виконавчої служби в Одеській області Баловнєву Оксану Сергіївну здійснити розрахунок заборгованості аліментів за виконавчим листом № 509/4448/13 відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, в цей же строк, з дня отримання копії ухвали.

Суддя Бочаров А.І.