Справа № 486/1261/20
Провадження № 2/486/88/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Савіна О.І.

при секретарі - Коршак О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку користування приміщеннями квартири,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку користування приміщеннями квартири.

Позовні вимоги мотивує тим, що в липні 2020 року її донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті свого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , успадкувала Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 . Інша Ѕ частка даної квартири належить колишній дружині ОСОБА_5 - відповідачу ОСОБА_3 .. ОСОБА_4 позбавлена можливості проживати у спірній квартирі, так як відповідач змінила замки та не дає позивачу ключі. ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживає, здає дане житло в оренду. Вищевказана квартира складається з двох житлових кімнат площею 20,7 кв.м та 9,7 кв.м, комори площею 2,8 кв.м, лоджії площею 3,51 кв.м, вбудованої шафу 2,8 кв.м, коридорів площею 2,0 кв.м та 3,0 кв.м, кухні площею 31,5 кв.м, ванни площею 7,0 кв.м. Враховуючи неповнолітній вік ОСОБА_4 , яка має проживати з матір`ю, просить суд зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її матері (законному представнику) - ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 ; встановити порядок користування даною квартирою, виділивши в користування ОСОБА_4 житлову кімнату площею 20,7 кв.м (№ 5 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), комору площею 2,8 кв.м (№ 6 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), а в користування ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 9,7 кв. м (№ 8 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), лоджію біля даної житлової кімнати площею 3,51 кв.м, вбудовану шафу 2,8 кв.м (№ 3 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), коридори площею 2,0 кв.м та 3,0 кв.м (№ 1 та № 4 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), кухню площею 31,5 кв.м (№ 2 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру) без лоджії біля житлової кімнати (№ 8 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), ванну площею 7,0 кв.м (№ 7 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру) залишити в спільному користуванні співвласників; стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги повністю та просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, мотивуючи тим, що квартира, яка є предметом спору має невизначені характеристики, тобто відповідно до свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно ССВ № 601512 від 15.01.2007 р. вона вказана як власник трикімнатної квартири, відповідно до технічного паспорту на квартиру від 2006 року загальна площа квартири складала 74,2 кв.м, з них 43,7 кв.м - житлової площі, що також було зазначено і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а в наданому позивачем свідоцтві на право на спадщину за заповітом зазначено що спірна квартира є двокімнатною, загальною площею 79,5 кв.м, з них 30,4 кв.м - житлова площа, а тому вважає неможливим вирішення в суді питання про встановлення порядку користування квартирою до впорядкування вказаної інформації. Крім того, запропонований розподіл використання квартири є дискримінаційним відносно неї, оскільки відокремлене приміщення для позивача майже вдвічі більше. До того ж ОСОБА_1 , діючи в інтересах доньки, також хоче отримати право на проживання в квартирі разом з донькою. Звертаючись з даним позовом до суду, ОСОБА_1 змушує свою доньку проживати в одній квартирі іншою особою, яка не є членом її сім`ї. Щодо перешкоджання проживання в квартирі, зазначила, що позивач, маючи доступ до квартири, викрала в неї побутову техніку, килими, меблі тощо у зв`язку з чим відносно останньої проводиться кримінальне розслідування. Також до участі у справі не залучені діти померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які також є спадкоємцями і можуть заявить свої права на спірну квартиру. Заповіт було складено за декілька днів до смерті спадкодавця, що враховуючи тяжкий стан спадкодавця може свідчити, на її думку, про умисні дії позивача для заволодіння майном. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та передчасними, а тому позовна заява задоволенню не підлягає.

Вислухавши позивача та її представника, відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд прийшов до наступного.

Під час розгляду справи по суті встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 23 квітня 2019 року Виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а. с. № 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (а. с. № 10).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.07.2020 р. на підставі заповіту, посвідченого Южноукраїнською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 06.07.2019 р., спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_5 , 1960 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видано дане свідоцтво, складається з Ѕ частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 30,4 кв.м, загальною площею 79,5 кв.м (а. с. № 11).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.07.2020 р. за ОСОБА_4 зареєстроване право власності на Ѕ частку у праві спільної часткової власності на вищевказану квартиру (а. с. № 12).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру, видане 06.12.2006 р. органом приватизації житла Южноураїнського міськвиконкому, та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане КП «Бюро технічної інвентаризації м. Южноукраїнськ», ОСОБА_3 є співвласником квартиру АДРЕСА_1 , її частка у праві спільної часткової власності на дану квартиру становить - 1/2 (а. с. № 15, 16).

Згідно з технічним паспортом, виготовленим КП «Бюро технічної інвентаризації міста Южноукраїнська» станом на 30.01.2020 р., спірна квартира є двокімнатною, загальною площею квартири - 79,5 кв.м, житловою площею - 30,4 кв.м, допоміжною (підсобною) площею - 49,1 кв.м. Дана квартира складається з: двох житлових кімнат площею 20,7 кв.м та 9,7 кв. м., коридорів площею 2,0 кв.м та 3,0 кв.м, кухні площею 31,5 кв.м, вбудованої шафи площею 2,8 кв.м, комори площею 2,8 кв.м, ванної площею 7,0 кв.м (а.с. № 17-18).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрована у спірній квартирі.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності також закріплена в ст. 321 ЦК України.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. 3 ст. 358 ЦК України).

Дана норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 р. у справі № 639/2184/16-ц.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Як стверджує позивач, відповідач чинить ОСОБА_4 перешкоди у користувані спірною квартирою, ОСОБА_4 позбавлена можливості проживати у даній квартирі, так як відповідач змінила замки та не дає ключі.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , кожному з них на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частці даної квартири.

Позивач просить суд встановити порядок користування вищевказаною квартирою, виділивши в користування ОСОБА_4 житлову кімнату площею 20,7 кв.м, комору площею 2,8 кв.м, а в користування ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 9,7 кв. м, лоджію біля даної житлової кімнати площею 3,51 кв.м, вбудовану шафу 2,8 кв.м; коридори кухню без лоджії біля житлової кімнати (№ 8 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру) та ванну залишити в спільному користуванні співвласників.

В свою чергу відповідач не погоджується з таким порядком користування спірною квартирою, вважаючи його дискримінаційним відносно себе, оскільки приміщення, яке позивач просить виділити для користування ОСОБА_4 майже вдвічі більше.

Натомість ОСОБА_1 мотивуючи позовні вимоги в цій частині, зазначила, що, враховуючи те, що ОСОБА_4 14 років є необхідність проживання з нею її матері у зв`язку з чим вважає можливим визначити саме такий порядок користування спірною квартирою.

Погодитись з вищевказаною позицією відповідача суд не може, оскільки виділити кожному із сторін кімнату, яка б відповідала ідеальній частці неможливо, так як квартира має лише дві кімнати, які є різними за площею (20,7 кв. м та 9,7 кв.м). Враховуючи те, що в даному випадку вирішується спір не про поділ майна, а саме про користування квартирою, яка є спільною частковою власністю сторін, а також те, що позивач і відповідач мають право використовувати спірну квартиру для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї, приймаючи до уваги неповнолітній вік ОСОБА_4 , з якою має проживати її мати ОСОБА_1 , суд вважає доцільним виділити у користування ОСОБА_4 житлову кімнату площею 20,7 кв.м, а відповідачу - 9,7 кв.м.

До того ж, відповідач, не погоджуючись з запропонованим позивачем у позовній заяві порядком користування спірною квартирою, не запропонувала іншого, альтернативного варіанту порядку користування нею.

Суд звертає увагу сторін на те, що встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на таке майно, а тому виділені у користування приміщення можуть не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам. Критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.02.2016 р. у справі № 6-1500цс15.

В ст. 47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод, пов`язаних з володінням, розпорядженням і використанням власністю.

Як стверджує позивач, відповідач змінила замки вхідних дверей спірної квартири, ключі їй не надає у зв`язку з чим ОСОБА_4 позбавлена можливості проживати у спірній квартирі.

Факт перешкоджання відповідачем ОСОБА_4 здійснювати право власності щодо спірної квартири підтверджується копією листа Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області за № 7514/71-2020 від 11.08.2020 р., копією довідки від 30.01.2020 р., виданої вказаним відділенням поліції, а також показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ..

Відповідач даний факт пояснює тим, що позивач, маючи доступ до квартири, викрала в неї побутову техніку, килими, меблі тощо у зв`язку з чим відносно останньої проводиться кримінальне розслідування та надала суду копію ухвали слідчого судді Южноукураїнського міського суду Миколаївської області від 11.02.2020 р. про скасування постанови від 30.09.2019 р. старшого слідчого СВ Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області Лисиці І.М. про закриття кримінального провадження за ст. 356 КК України. Однак даний документ не встановлює вину ОСОБА_1 у вчиненні нею кримінального правопорушення відносно ОСОБА_3 , а тому дані доводи останньої в обґрунтування невизнання нею позовних вимог є безпідставними.

Обґрунтовуючи невизнання позову, відповідач посилається на розбіжність у зазначенні в документах загальної та житлової площі спірної квартири, що на її думку є перешкодою для вирішення в суді питання про встановлення порядку користування квартирою до впорядкування вказаної інформації. Однак прийняти такі доводи відповідача суд не може, оскільки остання посилається на документи датовані 2006-2007 роками, коли спірна квартира була трикімнатною. Як встановлено в судовому засіданні, під час проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у спірній квартирі ними було здійснено переобладнання даної квартири з трикімнатної на двокімнатну шляхом збільшення площі кухні за рахунок іншої житлової кімнати, два балкони були об`єднанні з житловими приміщеннями квартири. Відповідно до технічного паспорта, виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації міста Южноукраїнська» станом на 30.01.2020 р., спірна квартира є двокімнатною, загальною площею квартири - 79,5 кв.м, житловою площею - 30,4 кв.м, допоміжною (підсобною) площею - 49,1 кв.м (а. с. № 17-18).

Що стосується тверджень відповідача про те, що до участі у справі не залучені інші діти померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які також є спадкоємцями і можуть заявить свої права на спірну квартиру, то вони не можуть бути прийняті судом, оскільки має місце спір щодо порядку користування спірною квартою співвласниками, а не спір про спадкування майна. На день розгляду справи співвласниками вищевказаної квартири є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .. Будь-яких доказів про те, що право власності ОСОБА_4 оспорюється відповідачем суду не надано.

Посилання ОСОБА_3 щодо складання ОСОБА_5 заповіту за декілька днів до його смерті, також не можуть бути прийняті судом, оскільки відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті і положеннями ЦК України не встановлені строки його складання. Посилання відповідача на те, що враховуючи тяжкий стан спадкодавця на час складання заповіту може свідчити про умисні дії позивача для заволодіння майном, то суд розцінює дане твердження як припущення відповідача, яке не доведено суду відповідними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд вважає можливим поновити порушене право ОСОБА_4 на користування спірною квартирою шляхом зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4 та її матері (законному представнику) - ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , а також шляхом визначення порядку користування даною квартирою, виділивши в користування ОСОБА_4 житлову кімнату площею 20,7 кв.м, комору площею 2,8 кв.м, а в користування ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 9,7 кв. м, лоджію біля даної житлової кімнати площею 3,51 кв.м, вбудовану шафу 2,8 кв.м; коридори, кухню без лоджії біля житлової кімнати (№ 8 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру) та ванну залишити в спільному користуванні співвласників. Таке рішення, на думку суду, буде відповідати інтересам сторін та не порушуватиме їх права на користування належною їм квартирою.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при звернені до суду з даною позовною заявою було сплачено судовий збір в розмірі 1 681,60 гривень (а. с. № 1).

За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1 681,60 гривень.

Керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку користування приміщеннями квартири,задовольнити в повному обсязі.

Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її матері (законному представнику) - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_4 житлову кімнату площею 20,7 кв.м (№ 5 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), комору площею 2,8 кв.м (№ 6 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), а в користування ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 9,7 кв. м (№ 8 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), лоджію біля даної житлової кімнати площею 3,51 кв.м, вбудовану шафу 2,8 кв.м (№ 3 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру).

Коридори площею 2,0 кв.м та 3,0 кв.м (№ 1 та № 4 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), кухню площею 31,5 кв.м (№ 2 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру) без лоджії біля житлової кімнати (№ 8 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), ванну площею 7,0 кв.м (№ 7 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру) залишити в спільному користуванні співвласників.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , судовий збір в розмірі 1 681,60 гривень (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня шістдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр Іванович Савін

Повне рішення складено 31 травня 2021 року.