Справа № 523/127/21
Провадження №2/523/461/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"31" травня 2021 р.Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Бузовського В.В.,

при секретарі Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідачки суму інфляційних витрат у розмірі 28 245,37 гривень, три відсотки річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання у розмірі 13 491 гривень 30 копійок та моральну шкоду у розмірі 10% за кожен рік від остаточної суми боргу.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 липня 2014 року у справі №756/17803/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики позов задоволено повністю. З ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 149 763 грн. 20 коп. Позивач вказує про те, що 20.09.2011 року після продажу квартири, ОСОБА_1 віддала у борг ОСОБА_2 гроші в сумі 17 000 доларів США, що станом на момент написання боргової розписки складало 139 000 грн. ОСОБА_2 зобов`язалась повернути ОСОБА_1 кошти до 09.11.2011 року, тобто через два місяці. Кошти ОСОБА_2 не повернула. Внаслідок невиконання нею договору ОСОБА_3 опинилась без коштів і не могла придбати житло. На даний час вона вимушена винаймати кімнату у квартирі в місті Вишгороді, оскільки придбати своє житло чи винайняти окрему квартиру вона не в змозі. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17.07.2014 року набрало законної сили 28 липня 2014 року. Відразу ж ОСОБА_1 звернулась до виконавчої служби, оскільки ОСОБА_2 не виконала рішення суду в добровільному порядку. У зв`язку із тим, що ОСОБА_2 знялась з реєстрації за останнім місцем проживання і більше ніде не реєструвалась, державним виконавцем не вдалося розшукати її або її майно, і 20.06.2016 року виконавчий документ був повернутий ОСОБА_1 без виконання. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 21.12.2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних витрат у розмірі 135 874 гривень 93 копійок, три відсотки річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання у розмірі 13 207 гривень 81 копійок, а всього 149 082 гривень 81 копійок. Станом на сьогоднішній день зобов`язання за договором позики або рішеннями суду ОСОБА_2 не виконала. Виходячи зі встановленого індексу інфляції з 22.12.2017 року по 22.12.2020 року відповідач повинна сплатити на користь позивача інфляційні витрати в розмірі 28 245,37 грн. Крім того, відповідач повинна сплатити позивачу три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за цей же період з 22.12.2017 року по 22.12.2020 року в сумі 13 491,30 грн. Також, позивачка вказує про те, що нею понесена моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 10% за кожен рік від остаточної суми боргу.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив (а.с.54).

Суд ухвалює заочне рішення за відсутності учасників справи відповідно до ст. 280-283 ЦПК України, про що не заперечував позивач.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 липня 2014 року у справі №756/17803/13-ц, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. З ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 149 763 грн. 20 коп. (а.с.11-13). Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 21.12.2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних витрат у розмірі 135 874 гривень 93 копійок, три відсотки річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання у розмірі 13 207 гривень 81 копійок, а всього 149 082 гривень 81 копійок. Станом на сьогоднішній день зобов`язання за договором позики або рішеннями суду ОСОБА_2 не виконала. Відповідно до наданих позивачкою розрахунків, виходячи зі встановленого індексу інфляції з 22.12.2017 року по 22.12.2020 року, інфляційні витрати складають у розмірі 28 245,37 грн., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за цей же період з 22.12.2017 року по 22.12.2020 року складають в сумі 13 491,30 грн.

Статтею 611 ЦК України, передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі № 6-2311цс16, зазначено, що підставою застосування ст. 625 ЦК України є визначення грошового зобовязання саме в договорі, а не в рішенні суду, нарахування індексу інфляції на суму боргу поширюється лише на випадки простроченого грошового зобовязання, а не на випадки невиконання судового рішення.

При таких обставинах, позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача по стягнення моральної шкоди, суд вважає, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Стаття 1167 ЦК України, передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд не приймає до уваги посилання позивача щодо покладення обов`язку на відповідача відшкодувати моральну шкоду, оскільки правила статті 1167 ЦК України на спірні відносини не поширюється, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини.

Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер.

Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/3509/18, провадження № 61-17721св19, зазначено, що за загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

При таких обставинах, відсутні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивачки моральної шкоди, тому у задоволені цих вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

На підставі ст. 1047, 1048, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 95, 141, 263-265, 280-283, 353, 354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) суму інфляційних витрат у розмірі 28 245,37 гривень, три відсотки річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання у розмірі 13 491 гривень 30 копійок, а всього 41 736 (сорок одна тисяча сімсот тридцять шість) гривень 67 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Повне судове рішення складено 31.05.2021 року.

Суддя: