Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/50/21
Єдиний унікальний №733/1144/20
Рішення

Іменем України

18 січня 2021 року м.Ічня Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого судді Вовченка А.В.

при секретарі Мошенець Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди,завданої смертю потерпілого. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 05 липня 2020 року близько 03 години 45 хвилин ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ-21083», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вулиці Вокзальній в м. Ічня Чернігівської області від центру міста в напрямку вулиці Свято - Преображенська, але на відстані 58 метрів від будинку № 2, розташованого по вул. Вокзальній, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку та перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого виїхав за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя, де здійснив з`їзд у ставок «Самарський» до повного занурення автомобіля у воду.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир вищевказаного автомобіля «ВАЗ-2108» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих ушкоджень та в результаті механічної асфіксії, внаслідок утоплення у воді, загинув на місці події.

05 липня 2020 року відомості про вказану подію були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000177 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.

Цивільно - правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ-21083» д.н.з. НОМЕР_1 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі договору страхування, укладеного з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 березня 2020 року серії АО / 2910696.

Внаслідок загибелі ОСОБА_3 , позивачці, яка є матір`ю останнього, завдано матеріальну та моральну шкоду, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача, а тому просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на її користь страхове відшкодування у вигляді понесених витрат на поховання в розмірі 10 110 гривень 00 копійок, відшкодування витрат по втраті годувальника в розмірі 170 028 гривень 00 копійок, 56 676 гривень 00 копійок моральної шкоди та судові витрати, пов`язані з правничою допомогою .

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила задовольнити його в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивачки підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові, вказавши, що 05 липня 2020 року в м. Ічня відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ-21083» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який не впорався з управлінням, в результаті чого автомобіль з`їхав у ставок до повного занурення, а пасажир ОСОБА_3 помер на місці внаслідок утоплення у воді. Враховуючи наслідки ДТП, позивачці, як матері загиблого ОСОБА_3 , була спричинена матеріальна та моральна шкода. Матеріальна шкода проявилася у всіх витратах, пов`язаних з похованням сина, а також у витратах по втраті годувальника. Моральна шкода проявилася в душевних стражданнях та переживаннях, які ОСОБА_1 зазнала у зв`язку з смертю свого єдиного сина, а також раптовими та суттєвими змінами у звичному укладі життя родини: втрата найріднішої людини, синівської турботи та піклування, підтримки останнього, внаслідок чого позивачка, яка являється пенсіонеркою, змушена самостійно виконувати всю роботу по господарству. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ-21083» д.н.з. НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Українська пожежно-страхова компанія" згідно полісу № АО/291696. Тобто, ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", як страховик, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілою, якою він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, проте ним подано відзив на позовну заяву згідно якого позовні вимоги не визнає, у задоволенні позову просить відмовити та вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказав, що для отримання страхового відшкодування ні позивачка, ні її представник, у встановленому ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку із заявою не зверталися. Відповідно, страховиком не приймалося рішення про здійснення чи відмову у здійсненні позивачці страхового відшкодування. Крім цього, дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачці заподіяна шкода, пов`язана зі смертю сина ОСОБА_3 , розглядається у кримінальному провадженні № 0000177 в апеляційному порядку, з тих підстав вимога про здійснення позивачці страхового відшкодування та його виплат до набрання законної сили рішення у справі є передчасною. Також ОСОБА_1 не надано жодних доказів, що підтверджують перебування останньої на утриманні у свого сина. З метою доведення розміру страхового відшкодування позивачкою не надані докази легального заробітку померлої особи - ОСОБА_3 . До того ж на даний час відсутня інформація про всіх осіб, що перебували на утриманні померлого, та мають право на отримання страхового відшкодування, в зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи та всі докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних

свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно матеріалів справи встановлено, що 05 липня 2020 року сталася дорожно-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ-21083» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого пасажир транспортного засобу ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.71-72) та копією свідоцтва про смерть (а.с.73).

05 липня 2020 року відомості про вказану подію були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000177 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України (а.с.105).

Таким чином, факт вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 05 липня 2020 року, є встановленим та не підлягає доказуванню.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «ВАЗ-21083» державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована на день події у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується копією Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/291696 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260 000 гривень 00 копійок (а.с.149).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_3 (а.с.74-75), яка згідно копії посвідчення № НОМЕР_2 є пенсіонеркою, отримує пенсію по віку (а.с.77,117).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її

заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Частиною першою статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Таким чином, встановивши, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу автомобіля «ВАЗ-21083» державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована на день події у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», експлуатацію якого, як джерела підвищеної небезпеки, здійснював водій ОСОБА_2 , внаслідок якої загинув ОСОБА_3 , є страховим випадком, в зв`язку з чим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини власника чи володільця джерела підвищеної небезпеки.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження настання дорожньо-транспортної пригоди як внаслідок непереборної сили так і внаслідок умислу потерпілого.

У межах справи, що розглядається, підлягає з`ясуванню питання, чи є обов`язковим попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування для задоволення судом вимог про відшкодування шкоди, заявлених таким потерпілим до страховика.

Вирішуючи зазначене питання, суд керується такими міркуваннями.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №

465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 05 липня 2020 року, а позов до суду подано 09 листопада 2020 року, тобто в межах установленого законом трьохрічного строку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 260 000 гривень 00 копійок на одного потерпілого.

Страхові виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Статтею 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що потерпілим є юридична та фізична особа, життю, здоров`ю та/або майну якої заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Вказаною нормою закону встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Із наданих суду письмових доказів - товарного чека ФОП ОСОБА_5 від 05 липня 2020 року вбачається, що позивачка понесла витрати на поховання свого сина

ОСОБА_3 в розмірі 10110 (десять тисяч сто десять) гривень 00 копійок (а.с.79).

Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу про відшкодування вищевказаних витрат в розмірі 10110 грн. 00 коп.

Згідно з п. 27.3 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Також, відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно довідки про склад сім`ї від 13 липня 2020 року № 1592, виданої виконкомом Ічнянської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_3 постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 (а.с.76).

На момент ДТП ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зареєстрованому шлюбі не перебував, актових записів про народження дітей, а також відомостей про розірвання шлюбу згідно інформації, наданої Ічнянським районним відділом ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) № 748/22.6-97 від 12.11.2020 року, не виявлено (а.с.103).

Дорожньо-транспортна пригода трапилась 05 липня 2020 року, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 4 723 гривні 00 копійок. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 56 676 гривень 00 копійок (4 723* 12 = 56676 гривень).

При визначенні моральної шкоди, суд враховує, моральні страждання, які зазнала позивачка, пов`язаних з втратою рідної дитини, тяжкість вимушених змін у житті, похилий вік останньої, та вважає визначений розмір відшкодування моральної шкоди, таким, що відповідає дійсним обставинам справи.

Таким чином суд вважає, що відповідно до вимог п. 27.3 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ОСОБА_1 має право на отримання страхового відшкодування в розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, що становить 56 676 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят шість) гривень 00 копійок.

Норми ч.1 ст. 1200 ЦК України вказують, що у разі смерті потерпілого право на

відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Згідно пункту 27.1, 27.2 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Звертаючись до суду із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, позивачка ОСОБА_1 на підтвердження перебування її на утриманні загиблого ОСОБА_3 надала довідку, видану Ічнянською міською радою Чернігівської області 13 липня 2020 року № 1592 (а.с.27) та акт, підписаний сусідами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яка не має дати складання, належним чином юридично ніким не завірена та документально згідно вимог законодавства вірно не оформлена, а тому суд не може взяти до уваги даний акт як належний та допустимий доказ. Також в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували, що позивачка потребувала постійного стороннього догляду, матеріального та медичного забезпечення з боку сторонніх осіб (тобто сина).

Перебування на пенсії за віком позивачки ОСОБА_1 підтверджується даними пенсійного посвідчення серія НОМЕР_3 (а.с.77), відповідно до якого позивачка є непрацездатною особою в силу закону та отримує пенсійне забезпечення з 2011 року.

Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 17 листопада 2020 року ОСОБА_3 працював з 18 січня 2017 року по 25 серпня 2018 року на фірмі «Універсалмаркет» - дочірнього підприємства ВАТ енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго» (а.с.111-112), що також підтверджується реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_3 ) (а.с.118-119).

Таким чином, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, загиблий ОСОБА_3 офіційно працевлаштований не був.

Спільне проживання теж не являється підставою перебування на утриманні потерпілого.

Встановлені ч.2 ст. 1200 ЦК України умови відшкодування утриманцям шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого не передбачають здійснення розрахунку страхового відшкодування із застосуванням мінімальної заробітної плати у випадку відсутності легальних джерел доходів у потерпілого.

А тому враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, задоволенню не підлягають.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, оцінивши та дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню та стягненню 56 676 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят шість) гривень 00 копійок моральної шкоди, 10110 (десять тисяч сто десять) гривень 00 копійок витрат на поховання загиблого сина ОСОБА_3 , а в задоволенні решті вимог слід відмовити.

На підставі приписів п.2 ч.8 ст. 141 ЦПК України суд, за клопотанням представника позивача, відкладає вирішення питання про судові витрати та призначає судове засідання для вирішення даного питання .

Судовий збір по справі в розмірі 908 гривень відповідно до вимог ст. 141 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 247, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська,40, ) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, в розмірі 56 676 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят шість) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на поховання в розмірі 10110 (десять тисяч сто десять) гривень 00 копійок.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави 908 гривень судового збору.

Судове засідання для вирішення питання про судові витрати призначити на 09 год.00 хв. 28 січня 2021 року в приміщенні Ічнянського районного суду Чернігівської області, зобов`язавши представника позивача, за клопотанням якого буде проводитися вказане судове засідання, в строк до 26 січня 2021 року подати докази щодо розміру понесених судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ічнянський районний суд Чернігівської області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ).

Повний текст рішення виготовлено 18 січня 2021 року.

Суддя А. В. Вовченко