Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 936/4/21

Провадження № 2/936/50/2021

24.05.2021 смт Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Софілканич О.А., з участю секретаря судового засідання Балецького С.М., відповідачки ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 , який брав участь у розгляді справи в режимі відеконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та коштів на покриття витрат на лікування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 04.01.2021 звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

Позов мотивовано тим, що позивачка ОСОБА_3 є пенсіонером, тобто особою непрацездатного віку (пенсійне посвідченням серії НОМЕР_1 видане 12.10.2009 р.). Проживає позивачка в будинку АДРЕСА_1 , разом зі своїм сином ОСОБА_4 , 1977 року народження, який будучи сезонним робітником, здійснює витрати на її утримання близько 3000,00 гривень щомісячно. Чоловік позиваки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином, самостійний дохід позивачки, складає розмір її пенсії, який в середньому становить 2 725,22 гривень в місяць. Проте, наявних грошових коштів для нормального існування позивачки, недостатньо. У позові посилається на те, що її дочка ОСОБА_1 (відповідачка) живе окремою сімє`ю та займається підприємницькою діяльністю. Крім того, на підтвердження належної батьківської опіки вказує, що після смерті матері позивачки ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_2 , було успадковано відповідачкою ОСОБА_1 , у зв`язку із тим що інші родичі, в тому числі і вона, відмовились від прийняття спадщини за померлою на користь відповідачки, надавши їй можливість проживати у власному будинку. Відтак, відповідачка має можливість допомагати їй матеріально, проте вона відмовляється у наданні їй матеріальної допомоги, нести фінансові витрати повязані з її життєдіяльністю, необхідним лікуванням. Зазначає те, що розмір коштів, необхідних для нормального її існування протягом місяця складає близько 8500,00 гривень, який потрібен їй для заощадження у майбутні періоди витрат, а також щодо витрат для забезпечення нормального функціонування організму, збереження її здоров`я, набору продуктів харчування, а також середньостатистичного набору непродовольчих товарів та послуг необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб. Крім того, у звязку із похилим віком у позивачки часто виникала необхідність у лікуванні, зокрема в червні 2016 р. їй було діагностовано захворювання - катаракта правого ока, в лютому 2017 року - лівобічна набута вправима коса пахова грижа, а станом на час звернення до суду позивачці діагностовано: кардіосклероз, кризовий перебіг. За платіжними чеками, вартість її лікування склала в цілому 16 477,00 гривень. Із врахуванням наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на її користь аліменти на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 гривень, щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову і стягнути із відповідачки на її користь суму витрат пов`язаних з лікуванням у розмірі 16 477,00 гривень, одноразово, а також судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу.

08.02.2021 р. відповідачка надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що не погоджується з вимогами позивача, вважає їх безпідставними та просить відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання позивачка ОСОБА_3 не з`явилася, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , який діє на підставі ордеру серії АО № 1024898 від 01.03.2021 р., в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили, посилаючись на те, що позивачка отримає пенсію, розмір якої є більшим ніж прожитковий мінімум встановлений для осіб, що втратили працездатність, проживає разом зі своїм сином який є працездатним, а відповідачка у свою чергу проживає зі своїм чоловіком, який є інвалідом ІІІ групи, потребує стороннього догляду, постійного лікування, що тягне за собою значні матеріальні витрати та має на утриманні доньку ОСОБА_7 , яка навчається в університеті на платній основі, у звязку із чим відповідачка сплачує витрати на освітні послуги та додаткові витрати на проживання дитини в гуртожитку, забезпечує її харчування. Доходів відповідачки від підприємницької діяльності які є нестабільними та незначними, не вистачає на забезпечення вказаних витрат, у зв`язку із чим, просять відмовити у задоволенні позову.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка є дочкою відповідачки ОСОБА_1 пояснила, що вони разом із мамою та бабусею ОСОБА_3 вели спільне господарство, у якому вони завжди допомагали бабусі, а син бабусі ОСОБА_4 ніколи не приймав участі у веденні господарства та не надавав їй допомогу. Останнім часом відносини між ними та бабусею значно погіршились через конфлікти у сімї. Зазначила, що довідавшись проте, що бабуся звернулася до суду з цим позовом до її мами, вона зателефонувала їй, під час розмови бабуся повідомила, що гроші їй від ОСОБА_1 не потрібні, нехай її мати відмовиться від своєї частки будинку на користь ОСОБА_4 (сина позивачки) і тоді вона відмовиться від позову.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є особою непрацездатного віку, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 12.10.2009 р. та відповідно до Довідки ГУ ПФУ в Закарпатській області Управління обслуговування громадян за № 472 від 21.12.2020 року отримує пенсію щомісячно, так сума пенсії позивача за період з червня 2020 року по листопад 2020 року складає 16 351,32 гривень.(а.с.9).

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Воловецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дочкою ОСОБА_3 .(а.с.13). Так, після одруження 29.08.1998 року ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_9 » у відповідності до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 виданого 29.08.1998 р.(а.с.112).

Згідно довідки виконкому Воловецької селищної ради Закарпатської області від 22.10.2020 р. за № 1610, встановлено, що ОСОБА_3 , 1954 року народження, мешканка АДРЕСА_1 проживає разом із сином ОСОБА_4 , 1977 року народження.(а.с.10).

Утримання батьків дітьми є відповідною компенсацією за утримання і турботу, надану батьками дитині. В нормальних умовах діти добровільно допомагають своїм непрацездатним батькам і турбуються про них. Однією з основних цілей регулювання сімейних відносин, відповідно до частини другої статті 1 Сімейного кодексу України, є утвердження почуття обов`язку перед батьками.

Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Дана конституційна норма знайшла своє відображення і в Сімейному кодексі України (статті 202-206).

Положенням ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Саме такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного Суду від 05.09.2019 р. у справі № 212/1055/18.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 245770411), вбачається що у позивачки ОСОБА_3 наявне у спільній частковій власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою буд. АДРЕСА_1 ; земельна ділянка за кадастровим номером :01:009:0072 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельна ділянка в урочищі «Загорода» за кадастровим номером :01:009:0071 для ведення особистого селянського господарства. (а.с. 135-138).

Положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України, передбачено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи

Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч. 1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При дослідженні матеріалів справи, судом встановлено, що позивачка отримує пенсію щомісячно близько 2 725,22 гривень, також у неї наявне у спільній частковій власності нерухоме майно - житловий будинок та дві земельні ділянки, які вона може використовувати не лише для власних потреб, але і для отримання додаткового доходу. Окрім того, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_3 заявила тільки до дочки ОСОБА_1 , нею не доведено і не підтверджено належними і допустимими доказами той факт, що її син ОСОБА_4 який також є працездатним, приймає активну участь у витратах на її лікування та догляді за нею, і в тих розмірах в яких стверджує позивачка, а тільки констатовано позивачкою даний факт у позовній заяві.

Також, судом прийнято до уваги матеріальне становище відповідачки, яка є приватним підприємцем і середній її дохід від підприємницької діяльності за 2016 ріку складає 2424,17 гривень на місяць, за 2017 рік 3689,17 гривень, за 2018 рік 6195,83 гривень на місяць, за 2019 рік - 6883,33 гривень на місяць,за 2020 рік становить 5737,50 гривень на місяць, що підтверджено копіями довідок про доходи за період з 2016 р. по 2020 р. (а.с.117-125). Крім того, відповідачка має незадовільний стан здоров`я, що підтверджується медичними виписками, консультаціями, направленнями, обстеженнями (а.с.71-90) і має на утриманні доньку ОСОБА_7 , яка навчається в університеті на платній основі та чоловіка ОСОБА_10 який є інвалідом ІІІ групи і потребує постійного лікування і догляду, що тягне за собою чималі витрати на утримання її сімї.
Таким чином з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_3 , всупереч статтям 76, 81 ЦПК України, не довела та не надала належних і допустимих доказів на підтвердження стану своїх матеріальних витрат та скрутного матеріального становища, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги від відповідачки.
Судом також враховано ту обставину, що під час проведення судового засідання 18.03.2021 р., позивачка ОСОБА_3 висловила позицію проте, що їй аліменти на своє утримання не потрібні, а з позовом вона звернулася до відповідачки ОСОБА_1 з приводу оформлення прав на спадкове майно, що підтверджується із звукозаписом судового засідання від 18.03.2021 р час 10:20-1024, технічний запис судового засідання від 18.03.2021 р. у справі № 936/4/21.

Із огляду на викладене встановлено, що позов подано до суду не через потребу у коштах, а як спробу тиску на відповідачку у сімейних справах, зокрема щодо оформлення прав на житловий будинок, які не стосуються предмету цього позову. Таким чином, встановлена і визнана позивачкою обставина у ході судового засідання, а саме відсутність потреби матеріальної допомоги, що ґрунтується на показах позивачки ОСОБА_3 , є істотною для вирішення справи по суті.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (стаття 13 ЦК України).

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (частина третя статті 16 ЦК України).

Правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові, така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 3 червня 2020 року у справі № 318/89/18 (провадження № 61-128св19).

Враховуючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_3 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 гривень, щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову, слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачки одноразово коштів у розмірі 16477,00 грн на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням, суд зазначає наступне.

Статтею 203 СК України встановлено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Згідно ст. 206 СК України у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними.

Судом з`ясовано, що у червні 2016 року, позивачці ОСОБА_3 було діагностовано захворювання - катаракта правого ока та за наслідками лікування шляхом оперативного втручання, було здійснено імплантацію штучного кришталика на правому оці. Вартість лікування відповідно договору офтальмологічного центру «Visus eksklusive» № 39 від 06.02.2016 р., квитанції до прибуткового касового ордеру № 39 на суму 3800,00 гривень, товарного чеку № 39 на суму 6800 гривень, становить разом 10600,00 гривень.

У лютому 2017 року, у позивачки було діагностовано захворювання - лівобічна набута вправима коса пахова грижа. За наслідками лікування в Мукачівському військовому госпіталі (Військова частина НОМЕР_4 ), виконано операцію алопластика грижових воріт по Ліхтенштейну, згідно Договору про здійснення матеріальної практики суб`єктом господарської діяльності від 06.02.2017 р. Вартість лікування становить суму 2381,48 гривень, згідно фіскального чеку № 00008106 від 01.02.2017 р. на суму 380,00 гривень; фіскального чеку № 00008196 від 06.02.2017 р. на суму 60,00 гривень; фіскального чеку № 00008200 від 06.02.2017 р. на суму 400,00 гривень; фіскального чеку № 00008352 від 10.02.2017 р. на суму 1541,48 гривень.(а.с.19).

Вивчаючи наведені обставини, вбачається, що позивачкою не наведено аргументів суду, чи має вона право на пільги у лікуванні і чи користується будь-якими пільгами при придбанні коштовних ліків, чим обумовлено її лікування у приватних медичних установах та чим такі звернення виправдані, з точки зору також тієї обставини, що позивачка не була позбавлена можливості звернутися до державних бюджетних установ. Разом з тим, позивачкою не надано доказів, які виправдовують потребу її у коштовному лікуванні, обстеженні та консультаціях саме у приватних медичних установах.
Крім того, 25.02.2021 р. відповідачкою заявлено клопотання про застосування до позовних вимог на суму 12 981,48 гривень (стягнення коштів на покриття витрат на лікування) строку позовної давності. (а.с.55-56).

Відповідно до положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України). На підставі положень частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів, як суб`єктів владних повноважень, довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Правило ч.1 ст. 261 ЦКУ містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, за кого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 оплатила кошти за імплантацію штучного кришталика на правому оці 06.02.2016 року в розмірі 10 600,00 гривень (а.с.16) та оплатила кошти за операцію алопластика грижових воріт по Ліхтенштейну згідно фіскальних чеків від 01.02.2017 р., 06.02.2017 р., та 10.02.2017 р. на суму 2381,48 гривень (а.с.19).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналізуючи наведене, встановлено, що позивачем ОСОБА_3 пропущено строк звернення до суду з вимогою до відповідачки про стягнення коштів у розмірі 12 981,48 грн на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням, виходячи з тих обставин, що про порушення свого майнового права позивачу було відомо з моменту оплати коштів за лікування (зокрема, 06.02.2016 р. та 01.02.2017 р., 06.02.2017 р., 10.02.2017 р.), з якого починається перебіг позовної давності. Отже, суд вважає, що строк позовної давності щодо звернення до суду з вимогою в цій частині сплив, оскільки позивачка ж звернулась до суду з позовом аж 04.01.2021 р., тобто поза межами строків позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що в частині позовних вимог щодо стягнення із відповідачки на користь позивача коштів на покриття витрат на лікування на суму 12 981,48 гривень слід відмовити за спливом позовної давності.

Крім того, позивачка посилається на те, що на час звернення до суду їй діагностовано:1) кардіосклероз, кризовий перебіг (запис у медичній книжці, від 05.11.2020 р. та 24.11.2020 р.) та призначено препарати для лікування, плавікс, тріпліксан, міасефт, рокара, нейротропні, кардіоаргінін, летемакс, вартість яких згідно товарного чеку від 05.11.2020 р. становить 1540 гривень та товарного чеку від 24.11.2020 р. 1604 гривень, а разом 3 144.00 гривень; 2) катаракту лівого ока (запис у медичній книжці від 23.12.2020 р.), виписано лікувальні препарати офтан, катахром та кларастін, вартість яких відповідно товарного чеку від 23.12.2020 р. становить 352,00 гривень. Таким чином, вартість зазначених витрат на лікарські препарати всього разом становить в сумі 3496,00 гривень, які позивачка просить стягнути із відповідачки як покриття витрат, пов`язаних з лікуванням.

Конструкція норми ст.206 СК України передбачає дві обов`язкові умови для можливості її застосування: 1) наявність у батька, матері тяжкої хвороби або інвалідності; 2) наявність у дитини достатнього доходу (заробітку). І лише за сукупності цих двох юридичних фактів, у виняткових випадках суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними.

Із огляду на наведене, судом враховується матеріальний стан відповідачки ОСОБА_1 , який виплаває із наступних обставин. Так, копіями довідок про доходи ОСОБА_1 за період з 2016 р. по 2020 р. (а.с.117-125) вбачається, що відповідачка не має стабільного та достатнього заробітку. Також, стан здоров`я відповідачки тривалий час є незадовільним, оскільки вона перебуває на «Д» - обліку в сімейного лікаря д/з: ВСД по гіперкінетичному типу. Алергічний дерматит. Хронічна полінейропатія. Ендемічний зоб І-ІІ ст., що підтверджується копією довідки Воловецької ЦРЛ №55 від 11.02.2021 року, копією довідки Воловецької ЦРЛ № 86 від 24.02.2021 р., консультаційним висновком спеціаліста від 19.02.2021 р. та фіскальними чеками про оплату на витрати медичного обстеження, а також іншими медичними довідками та виписками (а.с.71-90). Через що, відповідачка вимушена проходити лікування та нести витрати на медичні засоби, проведення аналізів та інших обстежень. Також, у відповідачки на її утриманні перебуває донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка навчається в Навчально-науковому інституті права, психології та інноваційної освіти Національного університету «Львівська політехніка» на платній основі, що підтверджується копіями договору про надання освітніх послуг та копіями збережених квитанцій про оплату за навчання (а.с.93-104). Чоловік відповідачки ОСОБА_10 є інвалідом ІІІ групи і не має можливості надавати доньці достатню матеріальну допомогу, а навпаки сам потребує постійного лікування і догляду, що свідчить про додаткові витрати, які відповідачкою забезпечуються щомісячно.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що хоча позивачем і доведено, що вона є непрацездатною матір`ю відповідачки, однак, підстави для стягнення з ОСОБА_1 коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням позивача відсутні, оскільки всупереч ст. 206 СК України, позивачем не надано суду жодних допустимих доказів про наявність достатнього доходу (заробітку) відповідачки. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення коштів із відповідачки на покриття витрат на лікування позивачки на суму 3496,00 гривень задоволенню не підлягають.
У порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи (судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу) покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та коштів на покриття витрат на лікування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з часу його проголошення через Воловецький районний суд Закарпатської області або безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

представник позивача: ОСОБА_11 , місце проживання АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

представник відповідача: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення буде складено 28.05.2021 о 15-00 годині.

Суддя Софілканич О.А.