Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5300/19 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №274/5300/19 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк»

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 вересня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (надалі - АТ «Універсал Банк» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило відповідно до частини другої ст.625 ЦК України стягнути проценти встановленні договором та інфляційні втрати в сумі 34 621,77 грн., із яких: 19 865,14 грн. підвищенні проценти та 14 756,63 грн. інфляційні втрати за період із 12 травня 2010 року по 28 серпня 2018 року. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 10 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №CL54344, згідно з умовами якого останній отримав кредит у сумі 20 000 грн. під процентну ставку 36% річних та з підвищеною процентною ставкою 108% річних. Умови договору відповідач належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 33 528,51 грн., яка стягнута рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 травня 2010 року. Наявність судового рішення про стягнення заборгованості, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст.625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до положень статей 526, 599 ЦК України.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 вересня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь банка інфляційні втрати в сумі 14 485,85 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 803,75 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні підвищених процентів у сумі 19 865,14 грн. та інфляційних втрат у сумі 270,78 грн., АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу у відмовленій частині позовних вимог. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове, яким вимоги про стягнення процентів за процентною ставкою 108% річних, нарахованих на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України та інфляційних втрат задовольнити. Зазначає, що відповідно до умов кредитного договору на прострочену суму основного боргу за користування кредитом понад встановлений строк (прострочення терміну сплати щомісячного платежу) нараховується підвищена процентна ставка, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення. Звернувшись з позовом до суду про дострокове стягнення заборгованості, банк змінив термін повернення кредиту щодо кожного із щомісячних платежів. Тобто, з ухваленням судового рішення має місце прострочення терміну сплати всіх щомісячних платежів за кредитом. За вимогами про стягнення на підставі частини другої ст.625 ЦК України підлягає застосуванню інший розмір процентної ставки, встановлений договором, а саме: 108%, а не 3% річних. Окрім того, вважає, що має право на стягнення інфляційних втрат за весь період до фактичного зарахування боргу на рахунок банку.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Стягуючи інфляційні втрати за час прострочення виконання грошових зобов`язань у сумі 14 485,85 грн., суд першої інстанції виходив із того, що інфляційні втрати банку підлягають стягненню у повному обсязі за період із 12 травня 2010 року по 30 червня 2017 року. Відмовляючи у стягненні в порядку ст.625 ЦК України процентів за відсотковою ставкою 108% річних, суд першої інстанції виходив із того, що процентну ставку, визначену п.2.4 кредитного договору, не можна вважати іншим розміром процентів, встановлених договором. Так, пункт 2.4 кредитного договору чітко визначає, що підвищені проценти (108% річних) стягуються за користування кредитом понад встановлений строк, тобто прострочення терміну сплати щомісячного платежу та нараховуються на прострочену суму основного боргу. Із дня ухвалення судом рішення, яким заборгованість стягнута достроково, у ОСОБА_1 не виникало обов`язку щомісяця вносити платіж за кредитним договором, а ОСОБА_1 зобов`язаний виконати рішення суду про стягнення з нього на користь банка боргу в сумі 33 528,51 грн. Отже, із часу ухвалення судом рішення про дострокове стягнення заборгованості ОСОБА_1 не допускалося прострочення терміну сплати щомісячного платежу за кредитним договором. Окрім того, позову про стягнення 3% річних в порядку ст.625 ЦК України банком не заявлено та відповідного розрахунку до позову не долучено.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції відносно інфляційних втрат, оскільки доводи апеляційної скарги їх не спростовують, але не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції щодо процентів, які банк просить стягнути у порядку, передбаченому ст.625 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що між сторонами 10 червня 2008 року укладений кредитний договір № CL54344, за умовами якого банк зобов`язався надати кредитні кошти на 36 місяців із 10 червня 2008 року по 20 травня 2013 року в розмірі 20 000 грн під 36 процентів річних за користування кредитом станом на день укладення договору та під 108 процентів річних за користування кредитом в разі прострочення відповідного платежу, а ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно повертати кредит та сплачувати проценти за користування кредитом (а.с.19-27).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 травня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь банка прострочене тіло кредиту в сумі 7 970,48 грн., дострокове тіло кредиту в сумі 11 325,75 грн., проценти за користування кредитом у сумі 8 745,30 грн. та підвищені проценти за користування кредитом у сумі 5 486,98 грн., тобто 33 528,51 грн. достроково заборгованості за кредитними зобов`язаннями, а також 335,28 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.13-15).

Постановою Бердичівського міськрайонного відділу ДВС від 26 липня 2017 року закінчено виконавче провадження №21056945 з примусового виконання виконавчого листа №2-1096, виданого 11 червня 2010 року Бердичівським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал банк», правонаступником якого є позивач, заборгованості на суму 33 983,79 грн. (а.с.34). Як зазначено у постанові виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження стало те, що борг в сумі 33 983,79 грн. боржником сплачено у повному обсязі, оскільки відрахування здійснювалося із заробітної плати боржника із 2011 року по червень 2017 року.

Отже, присуджена судом заборгованість за кредитним договором, яка рішенням суду стягнута достроково, оскільки банк змінив строк виконання основного зобов`язання (33 528,51+335,28+120), погашена боржником у червні 2017 року в повному обсязі, а тому відповідач, як боржник, прострочив виконання грошового зобов`язання за період із 13 травня 2010 року (рішення суду про стягнення суми 12 травня 2010 року) по 30 червня 2017 року (останні відрахування здійснені у червні 2017 року).

За таких обставин, вимоги банка щодо відповідальності позивача за період із 01 липня 2017 року по 28 серпня 2018 року суперечать обставинам справи, оскільки своєчасність перерахування коштів виконавчою службою банку не має бути мірою відповідальності ОСОБА_1 , приймаючи до уваги ту обставину, що божник свої грошові зобов`язання перед банком виконав на час надходження відповідних коштів на депозитний рахунок виконавчої служби.

Відповідно до частини другої ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув інфляційні втрати за весь період із 13 травня 2010 року по 30 червня 2017 року прострочення грошового зобов`язання у сумі 33 528,51 грн. та задовольнив позовні вимоги щодо інфляційних втрат частково у сумі 14 485,85 грн., обґрунтовано відмовивши у стягненні 270,78 грн. інфляційних втрат, а тому рішення суду в цій частині колегія суддів апеляційного суду залишає без змін, оскільки доводи апеляційної скарги щодо перенесення строку виконання основного зобов`язання та дострокового стягнення кредитної заборгованості у судовому порядку не змінюються висновків суду першої інстанції, а навпаки їх підтримують.

Відповідно до частини другої ст.625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Разом із тим, пункт 2.4 вищевказаного кредитного договору передбачає, що за користування кредитом понад встановлений строк (прострочення терміну сплати щомісячного платежу) встановлюється підвищена процентна ставка, що вказана в додатку 1 до договору. Так, у додатку 1 до кредитного договору прописано, що підвищена процентна ставка (в разі прострочення платежу) 108%.

Отже, виходячи із змісту пункту 2.4 кредитного договору та додатку 1 до нього не вбачається, що процентна ставка 108% відноситься до іншого розміру процентів, встановлених договором, у розумінні частини другої ст.625 ЦК України, а висновки суду першої інстанції з цього приводу є законними та обґрунтованими і додаткового обговорення не потребують.

Однак, апеляційний суд не може погодитися із заключенням суду першої інстанції про те, що банк не заявляв вимог щодо процентів за порушення грошового зобов`язання в порядку ст.625 ЦК України, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу заслуговують на увагу.

Так, боржник має нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання за період 13 травня 2010 року по 30 червень 2017 року у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми 33 528,51 грн., оскільки інший розмір процентів умовами кредитного договору не встановлений та банком такі вимоги у порядку ст.625 ЦК України заявлені. Виходячи із простого математичного підрахунку, майнова відповідальність у вигляді трьох процентів річних за порушення грошового зобов`язання становить 7 181,53 грн., яку належить стягнути з відповідача на користь банка (33 528,51 грн. х 3 х 2606 дн.:365:100 = 7 181,53 грн.).

Оскільки суд першої інстанції в частини трьох процентів річних порушив норми процесуального права щодо диспозитивності цивільного судочинства та неправильно застосував положення ст.625 ЦК України, то відповідно до приписів ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів скасовується, а у цій частині ухвалюється нове, яким стягуються з відповідача на користь банка три проценти річних у сумі 7 181,53 грн., а у стягненні решти процентів у сумі 12 683,61 грн. відмовляється за безпідставністю цих вимог.

Згідно зі ст.141 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині судового збору змінюється шляхом збільшення суми з 803,75 грн. до 3 005,40 грн. пропорційно до задоволених вимог та з урахуванням витрат, які понесені позивачем за подання апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 частини ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 вересня 2020 року в частині відмови у стягненні процентів, передбачених ст.625 ЦК України, скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) три проценти річних у сумі 7 181,53 грн.

У стягненні решти процентів відмовити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 вересня 2020 року в частині відмови у стягненні решти інфляційних втрат залишити без змін.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 вересня 2020 року в частині судового збору змінити, збільшивши суму судового збору з 803 грн.75 коп. до 3 005 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: