_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/1/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2021

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., присяжних Каплюченко І.А. та Корінецької Х.М., при секретарі Поведьонкові І.А. розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання осіб безвісно відсутнім, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про визнання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 безвісно відсутніми, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Крім цього вони зареєстровані у цій квартирі. З 1997 року вона їх не бачила, оскільки вони разом зі своєю матір`ю виїхали з квартири. Оскільки вони не проживають у квартирі та не користуються житлово-комунальними послугами, то збільшуються витрати на утримання квартири, які заявниця не в змозі сплачувати. Вважає, що якщо суд визнає їх безвісно відсутніми, то їх знімуть з реєстраційного обліку і це зменшить витрати на житлово-комунальні послуги.

В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали, просили її задовольнити. Крім цього представник посилалася на те, що реєстрація ОСОБА_5 у квартирі не дає заявниці можливості оформити субсидію.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дали свідчення, що проживають у будинку АДРЕСА_2 і що з 1997 року вони не бачили ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , де вони могли бути їм не відомо.

Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, показання свідків, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 14.06.2000 року, квартира належить на праві спільної часткової власності, зокрема, заявниці та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , останні зареєстровані в цій квартирі у встановленому Законом порядку з 2002 та 2004 року відповідно.

Стаття 4 ЦПК України надає кожній особі право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, підставою для захисту прав в судовому порядку є їх порушення, оспорювання чи невизнання іншими особами.

Стаття 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Згідно ч. 1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 ЦК України, порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

У відповідності до ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

гідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Заявниця у заяві зазначає, що визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 безвісно відсутніми необхідно їй для зняття їх з реєстрації у квартирі за для зменшення витрат по утриманню квартири.

Однак у судовому засіданні представник заявника адвокат Селезньова Т.В. так і сама заявниця, дали пояснення, що встановлення цього факту необхідно для отримання заявником субсидії на оплату комунальних послуг.

Більш того, судом встановлено, що до Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області заявник зверталася 07.10.2020р. з заявою про поновлення зв`язків з племінниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки вона має намір продати квартиру, а без них цього зробити не може, і 22.10.2020р., тобто через 15 днів після звернення, перевірка була припинена (а.с.17,40).

Суду стороною заявника надано листок розрахунків з 10/2018 по 10/2020 як доказ підтвердження заборгованості по комунальних послугах, яка нараховується на зазначену квартиру, однак з вказаного листка вбачається, що лицевий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 відкритий на ОСОБА_8 , а не на заявника. На запитання головуючого чи сплачувала заявниця заборгованість за житлово-комунальні послуги за свою частину квартири за цим листком, адвокат відповіла, що заборгованість заявницею не сплачувалася.

Суд відхиляє доводи сторони заявника щодо неможливості отримати субсидію, оскільки суду не надано доказів звернення до відповідної соціальної служби та письмової відмови такої служби саме з підстав реєстрації у квартирі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно ст.4 Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Стаття 18 встановлює, що заява про розшук особи, зниклої безвісти, подається до відповідного територіального органу Національної поліції України.

Суд критично ставиться до доводів заявника щодо того, що заявник зверталася до органів поліції з заявою про розшук ОСОБА_5 , та того, що відділ поліції розшукував ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оскільки ОСОБА_2 подавалася заява не про їх розшук, як передбачено Законом, а про поновленні зв`язків з ними (встановлення місця перебування) (а.с.17,39-40) і 22.10.2020р., тобто через 15 днів!, перевірка по ній була припинена, а за вимогами Закону розшук припиняється тільки після встановлення місця перебування особи, зниклої безвісти, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи з повідомленням про це родичів та заявника, якщо заявник не є родичем.

Більш того суд вважає, що у такий малий термін (15 днів) неможливо вчинити всі передбачені Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» щодо розшуку осіб. Даних щодо заведення розшукової справи та оголошення їх у розшук суду не надано.

Оскільки заявником та її представником не надано суду належних та допустимих письмових доказів, на підтвердження відсутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 понад 1 рік у місті постійного проживання, а пояснення свідків без певних письмових доказів, у сукупності, не можуть оцінюватися судом, як достатні докази встановлення факту безвісті відсутніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , то заявлені вимоги не підлягають задоволенню, як недоведені.

На підстав викладеного, керуючись ст. 4-13,76-89,258-273, 315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду упродовж 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.

Присяжні Каплюченко І.А.

Корінецька Х.М.