Номер провадження: 2/225/291/2021
13 травня 2021 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області в складі:
головуючого судді Довженко О.В.,
за участю секретаря судового засідання Петрової С.О.,
Акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом та розірвання кредитного договору.
В свою чергу, 05.02.2021 року позивачем направлено суду письмову заяву про уточнення позовних вимог за вих.№167 від 05.02.2021 року з доказами її направлення відповідачеві, а саме про стягнення з ОСОБА_1 111 327,30 грн. заборгованості за кредитом, з яких 28 880,38 грн. - прострочені відсотки за кредитом; 1 486,31 грн. - поточна заборгованість за відсотками; 50 000,00 грн. - поточна заборгованість за кредитом; 11 720,35 грн. - плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості; 6 259,42 грн. - санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором; 7 980,84 грн. - заборгованість за розрахунково-касове обслуговування; 5 000,00 грн. - заборгованість за щорічну плату; розірвання укладеного між сторонами кредитного договору №60.06.000628 від 08.05.2019 року у зв`язку з істотним порушенням відповідачем умов договору.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26.10.2020 року справа передана за підсудністю до Дзержинського міського суду Донецької області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.
Згідно ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 22.01.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений на 08.04.2021 року. У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи відкладався до 13.05.2021 року.
В судове засідання 13.05.2021 року позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. В письмовому клопотанні від 02.04.2021 року просить долучити до матеріалів справи додаткові докази, а саме, розглянути справу за його відсутності. На позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання 13.05.2021 року також не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений в порядку, визначеному ст.11 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» шляхом опублікування на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про виклик, а також, шляхом направлення поштового повідомлення в адресу офіційної реєстрації як ВПО (а.с.158). Відзив на позов не подав, про причини відсутності не сповістив.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, судом встановлено наступне:
08 травня 2019 року між сторонами був укладений кредитний договір, шляхом надання підписаної позичальником (відповідачем) заяви про приєднання до публічного договору комплексного обслуговування клієнтів - фізичних осіб в АТ «АКБ «Конкорд» № 60.06.000628 та акцептованої банком (надалі - кредитний договір) про надання кредитних коштів шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 50 000,00 (п`ятдесяти тисяч) грн. строком на 24 місяцізі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 35% річних.
Підписавши власноруч заяву про надання кредиту, відповідач приєднався до публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «АКБ «Конкорд»; підтвердив факт ознайомлення та згоду з умовами публічного договору на зазначених в договорі умовах, а також, умовах, розміщених на офіційному сайті позивача; підтвердив факт ознайомлення та згоду з тарифами банку.
На виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №60.06.000628 від 08 травня 2019 року, банк надав відповідачу кредит в межах встановленого ліміту в розмірі 50 000,00 грн. шляхом оплати платіжних документів позичальника, а також здійснення договірного списання грошових коштів з рахунку № НОМЕР_2 .
Тобто, банк свої зобов`язання за кредитним договором належним чином виконав, кредитні кошти відповідачеві (позичальнику) надав.
Згідно п.8.3 Тарифів, процентна ставка за користування кредитним лімітом (овердрафтом) у пільговий період складає 0,01 % річних. Пільговий період розпочинається з моменту виникнення заборгованості за овердрафтом/кредитною лінією та діє до дати, визначеної умовами відповідного Банківського продукту/послуги та Тарифами і розповсюджується на кожну транзакцію окремо.
Отже, з моменту першої транзакції користування кредитним коштами (виникнення заборгованості) розпочинається пільговий період. З наявної в матеріалах справи банківської виписки вбачається, що користування кредитними коштами відповідач розпочав 08.05.2019 року, а отже з цієї дати розпочався пільговий період за кредитним договором, що діяв до 27.06.2019 року.
Нарахування відсотків за пільговою процентною ставкою 0,01% протягом пільгового періоду здійснювалось наступним чином: (сума кредиту) х 0.01% / 365 днів х (на кількість днів).
У випадку якщо станом на останній день пільгового періоду заборгованість за кредитом не погашена повністю або погашена частково, починаючи з наступного календарного дня, що слідує за останнім днем пільгового періоду, на суму заборгованості нараховується базова процентна ставка визначена умовами відповідного банківського продукту/послуги та тарифами.
Таким чином, якщо на останній день пільгового періоду, заборгованість за кредитом не погашено повністю або погашено частково, відсотки перераховуються за стандартною ставкою 35% річних, за період дії пільгового періоду (до 62 днів).
Згідно п. 8.4 Тарифів банку, які є додатком договору, на суму простроченої заборгованості нараховується плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості (від суми заборгованості, відсотків на день) складає 7% на місяць чи 84% річних; санкції за порушення строків погашення заборгованості 84% річних + 10 грн. за кожний день. Формула нарахування плати за супроводження простроченої /несанкціонованої заборгованості виглядає наступним чином: сума простроченої заборгованості х 84% / 365 днів х (1 день).
Банк нараховує проценти за користування кредитом щоденно у валюті кредиту на суму використаного кредиту, за процентною ставкою згідно з тарифами. Базою для нарахування процентів є щоденна заборгованість за кредитом на кінець операційного (робочого) дня (п.6.12.7 публічного договору).
Натомість, відповідач взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного погашення кредитної заборгованості не дотримався, у зв`язку з чим станом на 01.02.2021 року заборгованість за кредитним договором №60.06.000628 від 08 травня 2019 року складає: прострочені відсотки за кредитом - 28 880,38 грн., поточна заборгованість за відсотками - 1 486,31 грн., поточний борг за кредитом - 50 000,00 грн., плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості - 11 720,35 грн., санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором - 6259,42 грн., заборгованість за розрахунково касове обслуговування - 7 980,84 грн., заборгованість за щорічну плату - 5 000,00 грн.
В якості доказів обґрунтованості позовних вимог, окрім заяви №60.06.000628 від 08 травня 2019 року, розрахунку заборгованості, тарифів банку, листа-вимоги №510 від 14.04.2020 року тощо, позивачем суду надано банківську виписку з зазначеного вище рахунку відповідача, яка є первинним документом в розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), згідно з якою виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 17.01.2021 року у справі № 278/2177/15-ц (а.с.48-58).
Докази повного чи/або часткового повернення відповідачем спірної заборгованості за кредитом в матеріалах справи відсутні.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного:
відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).
Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За частиною першою ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
В свою чергу, за змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Отже, як встановлено судом, матеріали справи містить докази укладення між сторонами кредитного договору шляхом підписання заяви №60.06.000628 від 08 травня 2019 року та ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, встановлення та надання відповідачеві кредитного ліміту в розмірі 50 000,00 грн., та, в той же час, не містять доказів повернення відповідачем кредитних коштів та відсотків за користування ними позивачеві.
З огляду на наведене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 50 000,00 грн. поточної заборгованості за кредитом, 1 486,31 грн. поточної заборгованості по відсотках та 28 880,38 грн. простроченої заборгованості по відсотках за кредитом слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Що ж до позовних вимог про стягнення з відповідача плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості в розмірі 11 720,35 грн., заборгованості за розрахунково-касове обслуговування в сумі 7 980,84 грн., а також, заборгованості за щорічну плату в сумі 5 000,00 грн. суд вважає за доцільне зазначити наступне:
відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Крім того, за ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення п.п. 22, 23 ст.ст. 1, 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача витрати на супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості в розмірі 11 720,35 грн., розрахунково-касове обслуговування в сумі 7 980,84 грн., а також, щорічної плати в сумі 5 000,00 грн. (взагалі не уточнено позивачем за що саме плата, який саме перелік послуг надаються тощо), стосуються дій, які банк вчиняє на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або дій, які споживач вчиняє на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Отже, встановлення банком платежів за вчинення зазначених вище дій є неправомірним, що є підставою для відмови в позові в цій частині.
Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 16.11.2016 року у справі №234/169/15-ц.
З приводу позовних вимог в частині стягнення з відповідача санкцій за порушення зобов`язань за кредитним договором в сумі 6 259,42 грн., суд вважає за доцільне зауважити на тому, що позивачем не уточнено який саме вид санкцій, що передбачені чинним законодавством України та кредитним договором, підлягає стягненню з відповідача.
Більш того, згідно зі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Як вбачається з наявних у справі доказів, відповідач офіційно зареєстрований у м. Донецьк та станом на час розгляду справи фактично проживає як внутрішньо переміщена особа у м. Києві.
Відповідно до вказаного вище розпорядження, м. Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція (операція об`єднаних сил), у зв`язку з чим суд вбачає наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Виходячи з наведеного, в позовних вимогах щодо стягнення з відповідача 6 259,42 грн. санкцій слід відмовити, з огляду на їх нарахування позивачем після 14.04.2014 року.
Щодо позовних вимог позивача про розірвання кредитного договору, суд вважає за необхідне зазначити наступне:
так, звертаючись до відповідача з вимогою про розірвання кредитного договору, позивач послався на те, що позичальник (відповідач) допустив істотне порушення умов договору, чим завдав йому шкоди та значною мірою позбавив того, на що він розраховував при укладенні даного правочину.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
При цьому, суд звертає увагу на те, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Разом з цим, враховуючи характер та суть спірних правовідносин (кредитні правовідносини), суд вважає, що в момент укладення договору, принаймні позивач, як кредитор, передбачивши відповідні умови в договорі (підвищену процентну ставку, санкції на випадок порушення позичальником умов договору), виходив з того, що існує вірогідність зміни обставин, а із суті кредитного договору та звичаїв ділового обороту випливає, що ризик зміни обставин (зокрема, неповернення кредиту з будь-яких причин) несе саме заінтересована сторона (в даному випадку банк, позивач).
Подібна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 28.04.2021 року у справі № 335/7306/19.
Окрім того, згідно п.15.2.2 публічного договору комплексного обслуговування фізичних осіб АТ «ФКБ «Конкорд», затвердженого рішенням Правління банку №5 від 09.01.2019 року (діє з 16.01.2019 року), розірвання публічного договору здійснюється в односторонньому порядку за ініціативою банку шляхом письмового повідомлення банком клієнта про розірвання публічного договору за 1 (один) місяць до дати розірвання публічного договору (а.с. 36).
Натомість, матеріали справи доказів наявності такого повідомлення банком (позивачем) клієнта (відповідача) про розірвання публічного договору за 1 (один) місяць до дати його розірвання, а тим більше доказів отримання відповідачем даного повідомлення, не містять.
Наведене, на думку суду, є підставою для відмови в задоволенні позовної вимог про розірвання кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263, 280 ЦПК України,-
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» 80 366 (вісімдесят тисяч триста шістдесят шість) грн. 69 коп., з яких: 50 000,00 грн. поточної заборгованості за кредитом; 1 486,31 грн. поточної заборгованості по відсотках; 28 880,38 грн. прострочених відсотків за кредитом.
В решті позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» 1 638,70 грн. судового збору.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням вимог п. 15.5 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлений 14.05.2021 року.
Суддя О.В. Довженко