ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 2-348/10
Номер провадження: №22-ц/819/327/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Давиденко І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 липня 2020 рокуу складі судді Прохоренко В.В. у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 , Дніпровський районний відділ ДВС у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа Європейська факторингова компанія розвитку», про заміну сторони у виконавчому провадженні,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчих листах, виданих Дніпровським районним судом м.Херсона на виконання заочного рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 22.06.2010 року (справа № 2-348/10).

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 22.06.2010 року по справі №2-348/10 з ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого у подальшому став ПАТ «Дельта Банк») стягнута заборгованість за договором №0 від 06 листопада 2006 року в сумі 125132,34 грн та судові витрати.

11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа Європейська факторингова компанія розвитку» за результатами торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону №UА-ЕА-2019-03-26-000011-b від 17.04.2019 року, укладено Договір №1370/К про відступлення права вимоги, згідно з яким 11.05.2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення Банком права вимоги за кредитним договором №0, укладеним 06.11.2006 року між Банком та ОСОБА_2 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.01.2020 року замінено стягувача ПАТ «Укрсиббанк» у виконавчих листах №2-348/10, виданих Дніпровським районним судом м.Херсона, на його правонаступника Фінансову установу «Європейська факторингова компанія розвитку».

В подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа Європейська факторингова компанія розвитку» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав вимоги №В-03-1/20 від 24.04.2020 року, за умовами якого сторони здійснили заміну кредитора у зобов`язанні шляхом продажу кредитором своїх прав Новому кредитору за правочином відступлення права вимоги, про що внесені відомості до реєстру обтяжень рухомого майна, а факт оплати ціни договору підтверджено квитанцією №26366980 від 24.04.2020 року.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просив суд змінити стягувача у виконавчих листах, виданих Дніпровським районним судом м.Херсона на виконання заочного рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 22.06.2010 року з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа Європейська факторингова компанія розвитку» на нього.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 липня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчих листах відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та неврахування при ухваленні судового рішення правової позиції Верховного Суду у спірних правовідносинах, просив ухвалу суду скасувати, прийняти нове судове рішення, яким його заяву задовольнити.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор банк або інша фінансова установа.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 22.06.2010 року по справі №2-348/10 з ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» стягнута заборгованість за договором №0 від 06 листопада 2006 року в сумі 125 132,34 грн. та судові витрати (а.с.43-44).

08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, зокрема і за кредитною заборгованістю за договором №0 від 06 листопада 2006 року (а.с.52-88).

11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова установа Європейська факторингова компанія розвитку» укладено Договір №1370/К про відступлення права вимоги, згідно з яким відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення Банком прав вимоги за кредитним договором №0, укладеним 06.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (117-118)

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.01.2020 року замінено стягувача ПАТ «Укрсиббанк» у виконавчому листі №2-348/10, виданому Дніпровським районним судом м.Херсона на його правонаступника Фінансову установу «Європейська факторингова компанія розвитку».

В подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа Європейська факторингова компанія розвитку» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав вимоги №В-03-1/20 від 24.04.2020 року, за умовами якого ТОВ «Фінансова установа Європейська факторингова компанія розвитку» відступило ОСОБА_1 право вимоги за кредитним договором №0, укладеним 06.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (з усіма змінами та доповненнями) (а.с.105-107).

Відповідно до квитанції №26366980 від 24.04.2020 року ОСОБА_1 сплачено 39 000,00 гривень на користь ТОВ «Фінансова установа Європейська факторингова компанія розвитку» на виконання умов договору відступлення права вимоги №В-03-1/20 від 24.04.2020 року (а.с.122).

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрації змін) 27.04.2020 року змінено обтяжувача ТОВ «Фінансова установа Європейська факторингова компанія розвитку» на ОСОБА_1 на підставі договору відступлення права вимоги №В-03-1/20 від 24.04.2020 року (а.с.116).

Згідно з ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За приписами ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Приймаючи до уваги, що процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником), для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 55 ЦПК України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження та припиняється її статус як сторони виконавчого провадження.

Заміна такої особи належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.442 ЦПК України за заявою, зокрема, заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Таким чином, передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договором цесії) є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 липня 2019 у справі № 905/1976/16.

Звертаючись з заявою про заміну стягувача у виконавчих листах, ОСОБА_1 посилався на те, що він набув права кредитора за кредитним договором №0 від 06.11.2006 року на підставі договору відступлення права вимоги.

Підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.

Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

При цьому Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16 резюмував, що факторинг є правочином, який характеризується тим, що:

а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором);

б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги);

в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника;

г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату;

д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо;

е) вимоги до форми такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Разом з цим, як зазначено у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги.

Водночас, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

Отже, враховуючи наведене та зважаючи на зміст договору №В-03-1/20 від 24.04.2020 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа Європейська факторингова компанія розвитку» та ОСОБА_1 , а також приймаючи до уваги відсутність доказів його нікчемності та визнання недійсним у встановленому законом порядку, колегія суддів приходить до висновку про те, що цей правочин є договором відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, а не договором факторингу.

Такий висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на правовій позиції, викладеній об`єднаною палатою Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги заявника є обґрунтованими, відмова суду першої інстанції в заміні стягувача у виконавчих листах є помилков, тому ухвала суду підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчих листах по справі № 2-348/10, виданих Дніпровським районним судом м.Херсона на виконання заочного рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 22.06.2010 року підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 липня 2020 рокускасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

Замінити стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа Європейська факторингова компанія розвитку» на правонаступника ОСОБА_1 у виконавчих листах по справі № 2-348/10, виданих Дніпровським районним судом міста Херсона на виконання заочного рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 22.06.2010 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний тескт постанови виготовлено 27.05.2021 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В. Орловська