ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2234/21 Справа № 183/2375/20 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюакціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитором боргу спадкодавця, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 03 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем, після смерті позичальника ОСОБА_2 є ОСОБА_1 . За життя позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 7 798,01 грн.

На виконання положень частини другої статті 1281 Цивільного кодексу України банком була направлена претензія кредитора до Новомосковської державної нотаріальної контори, та в подальшому отримано відповідь із нотаріальної контори, у якій зазначено, що спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , є ОСОБА_1 .

Позивачем до ОСОБА_1 , як до спадкоємця після смерті ОСОБА_2 було направлено лист-претензію, але ніяких дій не було виконано. Оскільки відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, банк просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вищевказаним кредитним договором.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позичальник користувався кредитними коштами, але за життя борг не сплатив. Після смерті боржника на виконання вимог ст. 1281 ЦК України шляхом подачі претензії до нотаріальної контори було пред`явлено вимогу до спадкоємців щодо погашення заборгованості, яка залишилася невиконаною. Суд безпідставно дійшов висновку, що права кредитора не підлягають захисту в обраний позивачем спосіб та необґрунтовано вважав, що кредитора необхідно звернутися з позовом про звернення стягнення на майно.

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 03 березня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг - кредиту. Кредитний договір складають заява, підписана ОСОБА_2 , Умови надання і Правила банківських послуг та Тарифи Банку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. (а.с.17).

На момент його смерті, за кредитним договором існувала заборгованість по кредиту та процентам, нарахованим та несплаченим до дня смерті позичальника у розмірі 7 798,01 грн., з яких 6 800 грн. - заборгованість по кредиту та 998,01 грн. - проценти.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 квітня 2015 року ОСОБА_1 є спадкоємцем квартири за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2

29 серпня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу Новомосковської державної нотаріальної контори надіслав претензію кредитора. (а.с.125)

Згідно відповідні від 17 липня 2019 року, приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко О.М. повідомив банк про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , містить претензію кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» від 29 серпня 2015 року. Крім того, зазначив, що спадкоємцем померлого ОСОБА_2 є його донька ОСОБА_1 , яка оформила свої спадкові права на майно спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.127).

01 жовтня 2019 року до ОСОБА_1 , як до спадкоємця після смерті ОСОБА_2 , банком направлено лист-претензію (а.с.21)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, оскільки судовий спосіб захисту порушеного права кредитора у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про звернення стягнення на майно.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з огляду на таке.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.

Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Наведене дає підстави для висновку, що у Кодексі визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців.

Відповідно до усталеної судової практики судами традиційно визнавались за кредиторами спадкодавця права на вимогу до спадкоємців щодо виконання зобов`язань попереднього боржника, спадкодавця.

Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.

Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Зокрема, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим.

Верховний Суд зробив висновок, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі.

Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.

Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Тобто, оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Із копії спадкової справи вбачається, що 30 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши, що на день його смерті залишилося спадкове майно - квартира за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 116).

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

АТ КБ ПриватБанк надано копію анкети-заяви ОСОБА_2 від 03 березня 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої відповідач виявляє бажання оформити на своє ім`я банківську карту з бажаним кредитним лімітом 4 000 грн. (а.с. 9).

Долучені до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, якими передбачено, зокрема, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, та інші умови, - позичальником не підписані (а.с. 10-15).

Анкета-заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

Звертаючись до суду з позовом, банком зазначено про те, що станом на день смерті ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, в тому числі за простроченим тілом кредиту становить 6 800,00 грн. та за процентами в сумі 998,01 грн, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, як невід`ємну частину кредитного договору.

Умовами та Правилами надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог визначено, в тому числі: порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату процентів нарахованих за період користування кредитом процентів, визначено права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання особою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом кредитор мав можливість додати до позовної заяви Умови та Правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані особі Умови та Правила банківських послуг, надані банком заява позичальника та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) суд зазначає, що наявність у справах неоднакових редакцій та положень Умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - колегія приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання обов`язку позичальника з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, в межах кредитного ліміту.

Про факт видачі ОСОБА_2 кредитних карток за договором № б/н від 03 березня 2010 року року свідчить надана позивачем довідка, згідно якої ОСОБА_2 видавались кредитні картки № НОМЕР_1 з датою відкриття 03 березня 2010 року, № НОМЕР_2 з датою відкриття 10 грудня 2013 року з терміном дії до липня 2017 року (а.с.92). Згідно довідки про зміну умов кредитування, 31 липня 2013 року кредитний ліміт за кредитною карткою ОСОБА_2 збільшувався до 6 800,00 грн. (а.с.91).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судом).

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи (а.с. 87-90), є належним доказом заборгованості за кредитним договором.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для покладення обов`язку щодо повернення боргу позичальника у розмірі 6 800,00 грн. на спадкоємця ОСОБА_1 .

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року скасувати і ухвалити нове.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитором боргу спадкодавця задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 березня 2010 року у розмірі 6 800, 00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова