Провадження № 2/522/3402/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі судового засідання Пейкова О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі матеріали за позовною заявою Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю третьої особи ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з місця реєстрації та виселення,

В С Т А Н О В И В:

18 червня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю третьої особи ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з місця реєстрації та виселення.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що 30 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та громадянином України ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 014/0044/82/80784, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі: 121 890 доларів США 00 центів строком до 30.08.2017 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 13,50 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 31 серпня 2007 року між Банком та громадянином України ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., зареєстрований в реєстрі за номером 3755, предметом якого є трьох кімнатна квартира, загальною площею: 73,6 кв. м., житловою: 51,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Банк виконав взяті на себе договірні зобов`язання, надавиш останньому кредитні кошти на умовах його забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування. Сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по Договору здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому відсоткова ставка за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п. 3.3. Кредитного договору). Отже, з укладенням Кредитного договору у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості, у разі прострочення якого Кредитор має право кредитом та відсотками.

Проте, всупереч вимогам п. 3.3., п. 5.1. Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим за ним виникла кредитна заборгованість. Відповідно до п.3.1.5. Договору іпотеки, в рахунок виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором та з метою врегулювання кредитної заборгованості, згідно застереження, яке міститься в Договорі іпотеки № 3755 від 31.08.2007 року про можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, Банк на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33125525 від 23.12.2016 року набув право власності на вищезазначену квартиру.

Згідно Довідки від 22.06.2015 року № 777 Банк дізнався, що в житловій квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на даний час незаконно зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , що в свою чергу позбавляє права АТ «Райффайзен Банк Аваль» розпоряджатися своїм майном у відповідності до норм чинного в Україні законодавства. Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин, АТ «Райффайзен Банк Аваль» має право на захист свого інтересу у передбачений законом спосіб та звернувся до суду із зазначеним позовом.

За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Чернявській Л.М.

02 липня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та встановлено загальний порядок розгляду справи.

20 листопада 2018 року ОСОБА_1 до суду подано відзив на позовну в якому просила відмовити АТ «Райффайзен Банк Аваль» у задоволенні позову про виселення ОСОБА_1 без надання іншого жилого приміщення, посилаючись на те, що вона вимог про які зазначено у позові не отримувала і підтверджень про вручення повідомлень позивачем до суду не надано. Виселення ОСОБА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку, можливе лише в разі одночасного надання іншого постійного жилого приміщення, а вказана квартира є єдиним її житлом.

22 листопада 2018 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву яка обґрунтувала його аналогічними підставами, що і відповідач ОСОБА_1 .

В свою чергу, ОСОБА_3 22 листопада 2018 року також подав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилався на те, що позивач у позові зазначає, що на адресу були направлені вимоги з повідомленнями про звільнення квартири у порядку ст. 109 ЖК УРСР з попередженням про те, що у разі невиконання ними цієї Вимоги у тридцяти денний термін, банк буде вимушений звернутися до суду з вимогою про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з місця реєстрації та виселення. Проте вказаних вимог він не отримував і підтверджень про вручення повідомлень про вручення поштового відправлення позивачем до суду не надано. Належність ОСОБА_4 на праві власності нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , також було встановлено сторонами під час укладення іпотечного договору від 31 серпня 2007 року р№ 3755 де в п. 1.2 зазначено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору дарування, посвідченого Шостою Одеською державною нотаріальною конторою 13.08.1993 року за р№ 1-7442 зареєстрованого в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 10.06.1994 року в книзі № 82доп, на сторінці № 194, за реєстровим №341. Спірна квартира була придбана іпотекодавцем в 1993 році, тоді як кредитний договір з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений в 2007 році, відповідачі проживають в квартирі як члени сім`ї колишнього власника, отже виселення ОСОБА_3 зі зняттям з реєстраційного обліку, можливо лише в разі одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Вказана квартира є єдиним житлом. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» набуло право власності на спірне домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, і з цих підстав просить виселити членів сім`ї іпотекодавця, який передав в іпотеку домоволодіння, придбане не за рахунок кредитних коштів, без надання іншого постійного житла, відповідач вважає, що суд повинен відмовити Акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з місця реєстрації та виселення ОСОБА_1 із нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 .

18 січня 2019 року з боку відповідача ОСОБА_1 були надані письмові пояснення, в яких вона заперечувала щодо задоволення позову, посилаючись на ті ж підстави, що і відповідач ОСОБА_3 у своєму відзиві.

09 січня 2019 року відповідачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.07.2018 року.

11 липня 2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.07.2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав поданий позов, наполягаючи на його задоволенні в повному обсязі та пояснив, що між позивачем та відповідачами виникли правовідносини не з підстав іпотечного договору, а з підстав власника майна та членів сім`ї минулого власник, тому вони підлягають виселенню без надання іншого житла.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Данилюк А.Б. заперечував проти задоволення позову, посилаючись на відсутність підстав, оскільки право власності на квартиру набуто на підставі договору дарування, а потім укладено іпотечний договір, тому вони не можуть бути виселені без надання іншого житла.

Інші учасники справи будучи сповіщеними у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін по суті спору і підстави звернення до суду, дослідивши представлені суду докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виниклим між сторонами по справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 30 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» , діючим як Кредитор та громадянином України ОСОБА_4 , як Позичальником було укладено Кредитний договір № 014/0044/82/80784, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі: 121 890 доларів США 00 центів строком до 30.08.2017 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 13,50 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 31 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та громадянином України ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за номером 3755 предметом якого є трьох кімнатна квартира, загальною площею: 73,6 кв. м., житловою: 51,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що додатково підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, що міститься в матеріалах справи. Згідно п. 3.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування. Відповідно до умов п. 3.2. Кредитного договору надання кредитних коштів проводилося, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника.

Як встановлено судом, позивач виконав взяті на себе договірні зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти на умовах його забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування, що також не заперечується відповідачем.

В судовому засіданні з`ясовано, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по Договору здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому відсоткова ставка за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п. 3.3. Кредитного договору).

Відповідно до умов п. 5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості безготівковими платежами або готівкою, в касу Кредитора: щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. цього договору та остаточне погашення кредиту отриманого кредиту до 30.08.2017 року (включно) на рахунок, визначений п. 4.1. Кредитного договору; щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному Погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, визначений Кредитним договором.

Отже, з укладенням Кредитного договору у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості, у разі прострочення якого Кредитор має право стягувати заборгованість за кредитом та відсотками.

Проте, всупереч вимогам п. 3.3., п. 5.1. Кредитного договору Позичальник ОСОБА_4 не виконав добровільно взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим у нього виникла кредитна заборгованість.

У відповідності до п.3.1.5. Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право у разі невиконання Іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором вимагати дострокового виконання зобов`язань за Кредитним договором забезпеченого іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена - звернути стягнення на Предмет іпотеки.

Так, в рахунок виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором та з метою врегулювання кредитної заборгованості, згідно застереження, яке міститься в Договорі іпотеки № 3755 від 31.08.2007 року про можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, позивач на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33125525 від 23.12.2016 року набув право власності на вищезазначену квартиру.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, позивач, будучи іпотеко держателем Предмета іпотеки у відповідності до вимоги ст.37 Закону України «Про іпотеку» та умов п. 5.2, п.5.3. Договору іпотеки став його власником.

Згідно Довідки (витягу з домової книги про склад сім`ї та прописки) від 22.06.2015 року № 777 в житловій квартирі АДРЕСА_2 , на даний час проживають та зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (а.с. 25).

Зазначена довідка підтверджує проживання вказаних осіб, позбавляючи таким чином права АТ «Райффайзен Банк Аваль» розпоряджатися предметом іпотеки у відповідності до норм чинного законодавства України.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УPCP громадянам, яких висиляють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку висиляють повинне бути зазначене в рішенні суду.

Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільнять жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Так, на виконання вимог п. 3 ст. 109 ЖК УРСР на адресу відповідачів були направлені вимоги з повідомленням про звільнення квартири у порядку ст. 109 ЖК УРСР з попередженням про те, що у разі невиконання ними цієї Вимоги в тридцятиденний термін Банк буде змушений на свій розсуд звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з місця реєстрації та виселення.

Пунктом 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» передбачено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно із ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК Української PCP, статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому, суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в іншій погоджений сторонами строк.

13 березня 2018 року на адресу відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 представником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Черненко Ю.О. направлено відповідні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю Банку (а.с. 26-33).

Надсилання вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю Банку № 114/5-115328 від 13.03.2018 року (а. с. 26); вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю Банку № 114/5-115331 від 13.03.2018 року (а. с. 29); вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю Банку № 114/5-115332 від 13.03.2018 року (а. с. 32), підтверджується доказами направлення (рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, фіскальним чеком).

Проте, вказані вимоги надіслані позивачем, відповідачі не виконали, не звільнили у добровільному порядку вищезазначену квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. (п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав).

Відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 р. Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав).

Водночас, суд не може прийняти до уваги, твердження представника відповідача про те, що відносини між позивачем та відповідачами є такими, що не підпадають під визначення Закону України «Про іпотеку», оскільки Позичальником був ОСОБА_4 , яким було укладено Кредитний договір та в рахунок забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки, за яким ним було передано трьох кімнатну квартиру, загальною площею: 73,6 кв. м., житловою: 51,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якій, наразі, зареєстровані та проживають відповідачі.

Отже відповідачі не є власниками спірної квартири, яка з грудня 2016 року належить на праві власності позивачу, а тому втратили право користування спірною квартирою та мають бути виселені, оскільки власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд вважає вимоги позивача законними й обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України та згідно Закону України "Про судовий збір", з відповідачів в солідарному порядку підлягають стягненню на користь позивача 5 286 грн. 00 коп. понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з місця реєстрації та виселення задовольнити шляхом визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - громадянку України ОСОБА_1 , 1962 р.н., громадянку України ОСОБА_2 , 1983 р.н., громадянина України ОСОБА_3 , 1989 р.н.

Виселити з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення - громадянку України ОСОБА_1 , 1962 р.н., громадянку України ОСОБА_2 , 1983 р.н., громадянина України ОСОБА_3 , 1989 р.н.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору у сумі - 5 286 грн. 00 коп., а саме по 1762 грн. 00 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22 січня 2021 року.

Суддя Л.М. Чернявська