Номер провадження №2/263/571/2021
21 січня 2021 року місто Маріуполь
Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі: головуючого судді Шевченко О.А., при секретарі Ковальовій О.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 та стягнення аліментів на користь її опікунів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
На обґрунтування позову зазначено, що відповідачка ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 31.07.2019 року відповідачка покинула дитину в пологовому будинку. Відомості про батька та інших родичів дитини - відсутні. З 15.10.2019 року ОСОБА_4 була влаштована у «маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області». Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 18.10.2019 року ОСОБА_4 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 24.02.2020 року ОСОБА_4 передано під опіку. За цей час відповідачка жодного разу не виявила бажання побачитись з дитиною, прийняти участь у вихованні або матеріальному забезпеченні. Крім того, відповідачка притягалась до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, характеризується негативно за місцем мешкання. Враховуючи викладене, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою від 20.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 26.11.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, на задоволені позову у повному обсязі наполягала, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, заяви чи клопотання про перенос справи суду не надала. Про причини неявки суд не повідомила.
Треті особи в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи були сповіщені, причини не суду не відомі.
У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.
Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.
У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України «Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 08 жовтня 2019 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьки: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , актовий запис №689.
Згідно довідки Лівобережного районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області №16.4-3-2016 від 14.08.2019 року, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актових записів про шлюб та розірванню шлюбу на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виявлено.
Відповідно до акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 31.07.2019 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 о 12-45 в пологовому будинку була покинута дитина жіночої статі, матір - ОСОБА_1 .
Згідно наказу №88 від 09 жовтня 2019 року Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, малолітню ОСОБА_4 взято на первинний облік, як дитину, позбавлену батьківського піклування.
Згідно витягу з рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №47 від 18.10.2019 року, ОСОБА_4 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.
Згідно витягу з рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №79 від 24.02.2020 року, вирішено встановити опіку над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 її опікунами.
Відповідно до повідомлення начальника відділу превенції Центрального ВП ГУНП в Донецькій області Безрукова Д., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у 2020 році було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185 КК України.
Згідно довідки-характеристики дільничного офіцера поліції Центрального ВП ГУНП в Донецькій області на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання характеризується негативно за місцем мешкання.
Відповідно до повідомлення в.о. директора дитячого будинку «Центр опіки» Н.В.Лащевської, ОСОБА_1 за час перебування ОСОБА_4 у закладі жодного разу її не відвідала, станом здоров`я не цікавилась, участі у вихованні не приймала.
Згідно витягу з протоколу №22 від 22.09.2020 року п.36 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради, вирішено вважати за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України".
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неповнолітньою.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці».
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім`ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.
Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України «Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.
В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.
Відповідачі не виявляють щодо дитини батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків.
Відповідно до ч.2 ст. 143 Сімейного кодексу України, мати, яка не перебуває у шлюбі, зобов`язана забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я.
Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме:
- батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;
- батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;
- батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Так, п.1, п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважних причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, а також у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.
Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.
Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачами своїх обов`язків, позивачем доведено факт ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, а саме суду надані належні та достовірні докази щодо того, що відповідачка не піклується про свою дитину, не здійснила дій щодо покращення санітарного стану житла, та не цікавиться її долею.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками та її небажання змінити своє ставлення до дитини.
Проаналізувавши обставини ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків у своїй сукупності, беручи до уваги, що ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків має триваючий характер, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.
У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав відповідачки якимось чином вплине на інтереси дитини, яка не отримує від матері необхідної уваги та догляду.
З огляду на ці обставини суд вважає доцільним позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, оскільки це сприятиме інтересам дитини, тому позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.
Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно із ст. 169 СК України, відповідачі не позбавлені права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав.
Відповідно до частин 2,3 статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Згідно частин 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.ч. 2,3 ;ст. 181 СК України).
Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно.
Згідно вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Також з урахуванням вимог ч.2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі.
На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідачів підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 06.10.2020 року до досягнення дитиною повноліття.
Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Органу опіки і піклування Маріупольської міської ради про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору.
Керуючись ст. ст. 12-13, 76 -79, 81,141, 259, 263 - 265, 280-283 ЦПК України, ст. ст. 164, 166, 180, 181,182 СК України, Конвенцією про права дитини, суд, -
Позовну заяву Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання її малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј усіх видів її заробітку до її повноліття, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць - підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою:http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.А.Шевченко