РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021р. Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бойко Л.Л.

представника відповідача Шульц В.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району про стягнення індексації грошових доходів та трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

04.11.2020р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2012р. задоволено частково його позов до УПСЗН ЗМР по Хортицькому району, визнано протиправними дії щодо відмови у виплаті йому одноразової допомоги на оздоровлення у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за 2011р., передбаченому ст.48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язано нарахувати та сплатити недоплачену суму щорічної одноразової допомоги на оздоровлення у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за 2011р., передбаченому ст.48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням виплат, які були вже проведені. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2014р. дана постанова була залишена без змін, тобто набрала законної сили. На виконання вищезазначеної постанови УПСЗН ЗМР по Хортицькому району йому була нарахована недоплачена сума щорічної одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі 4920,00 грн., яка до теперішнього часу не виплачена. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання з виплати вказаної суми вона на підставі ст.625 ЦК України підлягає сплаті з урахуванням індексу інфляції за період з 06.05.2014р. по 30.10.2020р. в сумі 7355,91грн. та 3% річних за цей же період в сумі 958,00грн., усього 8313,91грн.

Просить стягнути з відповідача вказану суму.

Ухвалою суду від 05.11.2020р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання.

Ухвалою суду від 16.11.2020р. задоволено клопотання представника відповідача проти розгляду справи в спрощеному порядку та судове засідання з розгляду справи по суті замінено на підготовче судове засідання.

23.11.2020р. до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги не визнала повністю та зазначила, що постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2012р. позовні вимоги ОСОБА_1 до УПСЗН ЗМР по Хортицькому району задоволено частково. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2014р. дана постанова була залишена без змін. Однак особливості виконання рішень судів, боржником за якими є держаний орган, визначені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень №4901-VI від 05.06.2012р., який набрав чинності з 01.01.2013р. З метою реалізації положень вказаного закону постановою КМУ №440 від 03.09.2014р. затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі Порядок №440). Відповідно до цього Порядку для того, щоб рішення суду було виконано, стягував повинен подати до органу державної виконавчої служби заяву з відповідними документами для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів казначейства для погашення заборгованості. Відповідно до п.8 Порядку №440 рішення суду включається до першої черги погашення заборгованості і відповідно до п.9 Порядку №440 вноситься до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, на підтвердження чого стягувачу та боржнику надсилається відповідне повідомлення. Здійснення нарахування коштів, що підлягають виплаті стягувачу, здійснюється Управлінням лише після отримання такого повідомлення. До теперішнього часу Управління такого повідомлення не отримувало, сума коштів позивачу відповідно до постанови Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2012р. не нараховувалась. Управлінням лише здійснено розрахунок недоплаченої суми з метою надання статистичної інформації Департаменту соціального захисту населення за встановленою формою для врахування цих сум при формуванні бюджету за бюджетною програмою для виконання рішень суду. Як з`ясовано, позивач не звертався до органів виконавчої служби із заявою про виконання постанови суду від 13.04.2012р., чим штучно збільшує суму боргу за рахунок інфляційних збитків та 3% річних. Крім того вважає, що розрахунок суми інфляційних збитків та 3% річних є необґрунтованим та незаконним, оскільки здійснений з моменту набрання постановою суду законної сили, в той час, коли виконавчий лист був отриманий позивачем 22.08.2018р. Виконання постанови суду від 13.04.2012р. є добровільним волевиявленням позивача, на яке Управління не може вплинути, тому стягнення з останнього заявлених сум є безпідставним. Також розрахунок суми інфляційних збитків та 3% річних здійснений позивачем поза межами 3-річного строку позовної давності, доказів щодо об`єктивних причин неможливості звернення до суду в такий строк, позивачем не надано. Просить в позові відмовити повністю.

Ухвалою суду від 09.12.2020р. підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Погрібна С.О. в судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують повністю, просять його задовольнити.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та його представника.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

Суд встановив, що постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя №2-а/0825/100/2012 від 13.04.2012р. позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району задоволено частково - визнано протиправними дії УПСЗН ЗМР по Хортицькому району щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової допомоги на оздоровлення у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за 2011р., передбаченої ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано УПСЗН ЗМР по Хортицькому району нарахувати та сплатити ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної одноразової допомоги на оздоровлення у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за 2011р., передбаченої ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням виплат, які були вже проведені (арк..6-7).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2014р. зазначена постанова залишена без змін і відповідно набрала законної сили (арк..8).

Згідно з листом УСЗН ЗМР по Хортицькому району №02-09/7737 від 08.10.2020р. (арк..10) на виконання постанови Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2012р. у справі №2-а/0825/100/2012 щодо недоплаченої суми щорічної одноразової допомоги на оздоровлення у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за 2011р. Управлінням розрахована суму в розмірі 4920,00 грн.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд ухвалює рішення іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст.524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним, що на підставі постанови Хортицького районного суду м.Запоріжжя №2-а/0825/100/2012 від 13.04.2012р. у відповідача УСЗН ЗМР по Хортицькому району з моменту набрання цією постановою законної сили (06.05.2014р) виникло зобов`язання нарахувати та сплатити позивачу ОСОБА_1 недоплачену суму одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2011р. в розмірі, передбаченому ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

УСЗН ЗМР по Хортицькому району на виконання зазначеної постанови суду розрахувало недоплачену суму, розмір якої склав 4920грн., але до теперішнього часу зазначену суму не виплатив, що фактично не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судового рішення, на підставі якого відповідач/боржник зобов`язаний сплатити позивачу/стягувачу певні кошти, має ознаки грошового зобов`язання і на нього поширюються приписи ч.2 ст.625 ЦК України, яка встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання у вигляді сплати інфляційних втрат та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постановах від 11.04.2018р., справа №758/1303/15-ц, від 16.05.2018р., справа №686/21962/15-ц.

З огляду на це, суд вважає, що відповідач УСЗН ЗМР по Хортицькому району порушив грошове зобов`язання, а тому у позивача ОСОБА_1 виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст.625 ЦК України.

При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що відповідальність за невиконання судового рішення, ухваленого на користь позивача ОСОБА_1 покладається на останнього, оскільки до теперішнього часу він не звернувся до органів державної виконавчої служби з приводу виконання постанови суду від 13.04.2012р. відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою КМУ №440 від 03.09.2014р.

В даному випадку суд виходить з того, що будь-яке судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання. Таке рішення повинно бути виконано боржником добровільно чи в примусовому порядку. Примусове виконання рішень судів здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», в межах відповідного виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами та установами.

Так, згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» , та особливості їх виконання.

Виходячи з вказаного, суд вважає, що виконання судового рішення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» з особливостями, встановленими Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», є стадією примусового виконання і не звернення стягувача із заявою щодо примусового виконання судового рішення до уповноваженого органу чи установи, відсутність виконавчого документа на виконанні не є підставою для звільнення боржника від обов`язку виконати це рішення.

Посилання представника відповідача на Порядок №440 суд відхиляє, оскільки цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Зокрема, п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено строк подання до органу державної виконавчої служби та черговість погашення заборгованості за виконавчими документами за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2013р.).

Постанова Хортицького районного суду м.Запоріжжя №2-а/0825/100/2012 хоча і ухвалена 13.04.2012р., але набрала законної сили 06.05.2014р. і саме з цього час підлягає виконанню, у зв`язку з чим положення п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» до неї не застосовуються.

Також суд враховує, що за змістом ч.2 ст.625 ЦК України передбачена нею відповідальність за порушення грошового зобов`язання не залежить від причин невиконання грошового зобов`язання, вини зобов`язаної особи. Вказана відповідальність має компенсаційний, а не штрафний характер.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ч.2 ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних.

Позивачем нараховані вказані виплати за період з 06.05.2014р. по 30.10.2020р. і їх розмір склав: 7355,91грн. - інфляційні втрати, 958,00грн. - 3% річних, усього 8313,91грн.

Разом з тим, представником відповідача в межах даної справи заявлено про застосування строку позовної давності до цих вимог, тому суд враховує, що згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

У зв`язку з цим право на позов про стягнення передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується трьома роками перед зверненням до суду.

Враховуючи вказане, беручи до уваги, що з цим позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 02.11.2020р. (штамп поштового конверту), суд вважає, що в межах 3-річного строку позовної давності ним заявлені вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 02.11.2017р. по 30.10.2020р. (1097 днів).

Інфляційні втрати розраховуються за формулою: Сума боргу х Індекс інфляції / 100% - Сума боргу, де Індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

Отже, інфляційні втрати на борг в сумі 4920,00грн. за вказаний період прострочки становлять: 4920,00грн. х (100,9х101,0х101,5х100,9х101,1х100,8х100,0х100,0х99,3х100,0х101,9х101,7х101,4х100,8х101,0х100,5х100,9х101,0х100,7х99,5х99,4х99,7х100,7х100,7х100,1х99,8х100,2х99,7х100,8х100,8х100,3х100,2х99,4х99,8х100,5)/100 4920,00грн.= 905,28грн.

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума боргу х 3% х кількість прострочених днів/365 днів у році.

В даному випадку 3% річних становлять: 4920,00грн. /100% х 3% х 1097дн. / 365дн. : 100% = 443,61грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 905,28грн., 3% річних в сумі 443,61грн., усього 1348,89грн., у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 06.05.2014р. по 01.11.2017р. слід відмовити, оскільки вони заявлені поза 3-річним строком позовної давності і поважних причин пропуску цього строку позивачем не зазначено і судом не встановлено.

Згідно з ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору при поданні цього позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

Так, позивач первісно просив стягнути 8313,91грн., суд визначив для стягнення 1348,89грн., що становить 16,25% від первісно заявлених вимог (1348,89грн. х 100% : 8313,91).

У зв`язку з цим, пропорційно задоволеним вимогам підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 136,63грн. (840,80грн х 16,25% : 100%).

Керуючись ст.129,129-1 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.15,16,257,261,267,509,524,533-535,625 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району, ЄРДПОУ 37573817, місце знаходження: м.Запоріжжя, вул.Лахтінська, б.4-б, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , три відсотки річних в сумі 443,61грн., інфляційні втрати в сумі 905,28грн., усього 1348,89грн. (одна тисяча триста сорок вісім гривень 89 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району, ЄРДПОУ 37573817, місце знаходження: м.Запоріжжя, вул.Лахтінська, б.4-б, на користь держави(рахунок - UA0026001, Банк - Казначейство України (ЕАП), отримувач - ГУК у м. Києві/м.Київ/, код класифікації доходів бюджету 22030106, код отримувача (ЄРДПОУ) 37993783) судовий збір в сумі 136,63грн.(сто тридцять шість гривень 63 копійки).

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.01.2021р.

Суддя Н.А.Мурашова

18.01.2021