Номер провадження: 22-ц/813/2373/21
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

20.05.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/19128/14-ц

Провадження номер: 22-ц/813/2373/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

-позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

-відповідачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

розгляну у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт» про залучення до участі у справі правонаступника під час розгляду цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Сегеди О.М. 27 жовтня 2016 року,

встановив:

У жовтні 2014р. Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - Банк) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 січня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 від 17 січня 2008 року (далі - Кредитний договір), згідно умов якого останній був наданий кредит в розмірі 100 000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі - 12,40 % річних, з кінцевим терміном погашення кредиту - 17 січня 2029 року.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №173362 від 17 січня 2008 року, за умовами якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_1 , що виникають з умов вищевказаного кредитного договору.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Оскільки відповідачі ухиляються від належного виконання своїх зобов`язань виникла заборгованість за кредитним договором. Уточнивши позовні вимоги, позивач остаточно просить суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором № 0 від 17 січня 2008 року станом на 21 жовтня 2014 року в розмірі 1 520 039,89грн., а також стягнути з відповідачів в рівних частках судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654,00 грн. (Т. 1, а. с. 1 - 4).

12 березня 2015 року, не визнавши первісний позово Банку, ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним зустрічним позовом про визнання договору поруки недійсним, посилаючись на те, що договір поруки №173362 від 17 січня 2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» не укладався та ним не підписувався. Тому, за його думкою він є недійсним. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просить суд визнати недійсним договір поруки №173362 від 17 січня 2008 року, укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк» (Т. 1, а. с. 97 - 99).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 17 січня 2008 року станом на 21 жовтня 2014 року в сумі 117 367 (сто сімнадцять тисяч триста шістдесят сім) доларів США 03 цента, що за курсом НБУ станом на 21 жовтня 2014 року становить 1 520 039,89 грн., з яких: - кредитна заборгованість 92 811,10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21 жовтня 2014 року становить 1 202 011,96 грн.; - заборгованість по процентам 24 555,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21 жовтня 2014 року становить 318 027,93 грн.; - заборгованість по сплаті пені за порушення терміні повернення кредиту та сплату процентів за кредит 48 949,96 грн..

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовій збір в сумі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. 00 коп..

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки недійсним залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що через невиконання відповідачами зобов`язань за кредитним договором від 17 січня 2008 року, станом на 21 жовтня 2014 року, виникла заявлена банком заборгованість, яку необхідно стягнути на користь банку з боржника та поручителя в солідарному порядку.

Доводи зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про те, що він не підписував спірний договір поруки є недоведеними (Т. 2, а. с. 110 - 113).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в солідарному порядку і судових витрат, відмови у зустрічному позові.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір поруки від 17 січня 2008 року № 173362 між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ) і ОСОБА_2 ..

Відмовлено у позові ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 17 січня 2008 року № 0 і договором поруки від 17 січня 2008 року № 173362.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, на підставі частини четвертої статті 61 ЦПК України (у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), преюдиційних обставин, встановлених постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року, прийнятою в кримінальній справі №1522/22026/12 щодо працівників АКІБ «УкрСиббанк».

Взявши до уваги обставини, встановлені у вказаній постанові, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 при оформленні і видачі кредиту на ім`я ОСОБА_1 у січні 2008 року у відділені банку присутнім не був і відповідно своєї згоди на оформлення та видачу кредиту саме на ім`я ОСОБА_1 як поручитель не давав. Тому, спірний договір не відповідає його внутрішній волі (Т. 2, а. с. 169 - 172).

Постановою Верховного суду від 02.10.2019 року касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 23.03.2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного суду обґрунтована тим, що апеляційний суд, пославшись на обставини, встановлені постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року, прийнятою в кримінальній справі №1522/22026/12, як на преюдиційні, не звернув уваги на те, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України 2004 року такими могли бути тільки обставини, встановлені саме у вироку або постанові суду у справі про адміністративне правопорушення. Інші прийняті у рамках кримінальної справи судові рішення (як у даному випадку постанова про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням стоків давності) повинні були оцінюватися судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК України 2004 року, тобто у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

Проте, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове в частині вимог до поручителя та його зустрічного позову, апеляційний суд взяв до уваги виключно встановлені вказаним судовим рішенням у кримінальній справі обставини та не досліджував жодних інших доказів.

Також, частиною четвертою статті 61 ЦПК України 2004 року визначено, що вирок у кримінальній справі обов`язковий для суду тільки у разі, якщо він ухвалений щодо конкретної особи та виключно з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У порушення наведеного, апеляційний суд визнав приюдиційними обставини щодо ОСОБА_2 , у той час як вказане судове рішення у кримінальній справі було прийнято щодо інших осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

Крім того, апеляційним судом не було надано належної правової оцінки запереченням банку про те, що судово-почеркознавчою експертизою, проведеною у рамках вказаної кримінальної справи, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 , який здійснений на договорі поруки від 17 січня 2008 року № 173362, розташованоий на сторінці 33 кредитної справи на ім`я ОСОБА_6 , за кредитним договором від 17 січня 2008 року № 0 вірогідно зроблений ОСОБА_2 , а також тому, що сам по собі факт не знаходження останнього у приміщенні банку 17 січня 2008 року, не може достовірно свідчити про те, що він не підписував спірний договір поруки та не мав волевиявлення на його укладення (Т. 2, а. с. 223 - 228).

Під час нового апеляційного розгляду справи з`ясовано, що ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_1 , задовольнити. Визнати недійсним договір поруки №173362 від 17.01.2008 року, укладений між ним та Банком.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскарженій частині рішення суду першої інстанції ухвалене при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд в своєму рішенні посилався на висновок почеркознавчої експертизи, яка була проведена в рамках кримінальної справи, однак даний висновок не дає стверджувальної відповіді на питання чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 в договорі поруки №173362 від 17.01.2008 року саме ОСОБА_2 .. Експерт при вирішенні вказаного питання не зміг дати чітку відповідь, а лише висловив свої припущення, що підпис від імені ОСОБА_2 в договорі поруки був виконаний саме ним; 2) судом не в повній мірі досліджений вирок та постанова Приморського районного суду м. Одеси від 11.09.2014 року по кримінальній справі про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , що призвело до помилкових висновків щодо фактичних обставин справи; 3) при укладені договору поруки №17332 від 17.01.2008 року ОСОБА_2 не був присутній та згоди на оформлення на його ім`я поруки по кредиту на ім`я ОСОБА_1 не надавав; 4) судом не було з`ясовано яким чином квартира, яка є предметом застави та забезпечувала виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, була відчужена на користь третіх осіб, і за яких обставин з вказаної квартири було знято усі обтяження. Якщо банком було реалізовано предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором то на теперішній час здійснюється подвійне стягнення коштів за одним і тим же кредитним договором; 5) позивачем за первісним позовом не було надано жодних доказів того, що грошові кошти за кредитним договором №0 від 17.01.2008 року взагалі були отримані ОСОБА_1 , а не іншими підставними особами. Витребуванні відповідні докази в суді першої інстанції на вимогу суду не були надані (Т. 2, а. с. 120 124).

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апелянт вказує на те, що: 1) за весь час розгляду справи ОСОБА_1 судові повістки не отримувала. Повернення судової повістки за «закінченням терміну зберігання» не є належним сповіщенням. Всі судові рішення були отриманні з Єдиного державного реєстру судових рішень; 2) суд першої інстанції не взяв до уваги вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11.09.2014 року, яким було засуджено ОСОБА_4 за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а ОСОБА_8 по ч. 3 ст. 190 КК України і вказані особи не звільнялись від відповідальності за вчинення цих злочинів у зв`язку зі збігом строку давності; 3) судом не було взято до уваги обставини завдання шкоди винною особою ОСОБА_4 у результаті його злочинних дій, саме - через його незаконні дії і утворилась заборгованість за кредитним договором. Отже, у Банку, як у постраждалої особи, виникло право на відшкодування завданої шкоди у розмірі - 505 000 грн. саме з винної особи ОСОБА_4 .. В рамках кримінального провадження банк звернувся з цивільним позовом до ОСОБА_4 , який було залишено без розгляду. Однак, банк не позбавлений права звернення з позовом до суду в рамках цивільного судочинства; 4) вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11.09.2014 року було встановлено та доведено вину ОСОБА_4 у заволодінні ним кредитними коштами у результаті укладення ним Договору про надання споживчого кредиту №0 від 17.01.2008 року, який суперечить інтересам самого Банку, що спричинило тяжкі наслідки. Вказані обставини є беззаперечним доказом наявності вини вказаної особи в укладенні договору, який порушує публічний порядок. Отже, вказаний договір споживчого кредиту є нікчемним. Банк мав право звернутись до суду з позовною заявою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а не з позовом про стягнення грошових коштів. Тому, банком було обрано невірний спосіб захисту; 5) суд першої інстанції не дослідив обставину того, чи отримувала взагалі ОСОБА_1 кредитні кошти, яким чином були використанні кредитні кошти, адже в самому договорі було зазначено, що кошти надають на придбання квартири. Можливо до кредитного договору було укладено іпотечний договір та Банк можливо скористався правом на звернення стягнення на предмет іпотеки; 6) судом першої інстанції не було з`ясовано та не досліджувалось питання щодо підписання кредитного договору ОСОБА_1 (Т. 3, а. с. 11 - 19).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.10.2019 року матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.10.2016 року, після скасування Верховним Судом рішення апеляційного суду Одеської області від 23.03.2017 року, прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 06.02.2020 року на 15:15 год. (Т. 2, а. с. 231 - 232).

23.01.2020 року надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27.10.2016 року (Т. 3, а. с. 11 - 19).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.01.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху (Т. 3, а. с. 25- 26).

31.01.2021 року надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги від адвоката Лета М.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 (Т. 3, а. с. 28 - 29).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.02.2020 року поновлено ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27.10.2016 року (Т. 3, а. с. 38 - 40).

20.05.2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Украфінанстандарт» надійшла заява про залучення до справи у якості правонаступника позивача - Акціонерного товариства «УкрСиббанк». Вказана заява обгрунтована тим, що 13.02.2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Укрфінанстандарт» було укладено Договір факторингу №104, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 17 січня 2008 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Укфінанстандарт».

У судовому засіданні адвокат Лета М.А., діюча від імені ОСОБА_1 , питання щодо залучення правонаступника віднесла на розсуд суду.

ОСОБА_2 та його адвокат Серек-Басан Ю.В. у судовому засіданні питання щодо залучення правонаступника також віднесли на розсуд суду.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили, заяв та клопотань не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, багаторазове призначення справи до розгляду, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для розгляду питання про залучення правонаступника сторони по справі, колегія суддів вважає можливим розглянути питання про залучення правонаступника за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи клопотання про залучення до участі у справі правонаступника, дослідивши матеріали цивільної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 12, 13, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Законом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно доданих до заяви ТОВ «ФК «Укрфінанстандарт» про залучення до участі у справі правонаступника копії договору факторингу №104 від 13.02.2018 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Укрфінанстандарт», про відступлення права вимоги за кредитним договором №0 від 17 січня 2008 року укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , акту приймання-передачі за договором факторингу прав за кредитним договором №0 від 17 січня 2008 року, ТОВ «ФК «Укрфінанстандарт» набуло права вимоги за укладеним 17.01.2008 р. кредитним договором №0.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

За правилами, передбаченими ст. ст. 510, 512, 513, 514, 515, 516 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншої особою внаслідок, зокрема, передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає заяву ТОВ «ФК «Укрфінанстандарт» про залучення до участі у справі правонаступника обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Виходячи з встановлених на даний час обставин, враховуючи вищевказані положення норм діючого матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає можливим залучити до участі у справі ТОВ «ФК «Укрфінанстандарт» в якості правонаступника АТ «УкрСиббанк».

Частиною 2 ст. 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал, в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала апеляційного суду про залучення до участі у справі правонаступника не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 55, 367, 368, 381, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт» про залучення до участі у справі правонаступника задовольнити.

Залучити Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт» (Україна, 04053, м. Київ, вул. Артема, будинок 37-41 код ЄДРПОУ - 41153878) до участі у справі в якості правонаступника Акціонерного товариства «УкрСиббанк».

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений 27 травня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе