ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання поновленим договору оренди землі,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2019 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання поновленим договору оренди землі.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання поновленим договору оренди землі -відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року по справі №200/10627/19 та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві Дніпровська міська рада на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.03.2014 року між сторонами було укладено договори оренди земельних ділянок строком на п`ять років, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастрові номери: :04:064:00496, :04:064:0047.

Підставами для передачі земельних ділянок в оренду стало рішення міської ради від 30.10.2013 року № 148/42.

10 січня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровської міської ради із листом-повідомленням та проектами відповідних додаткових угод про поновлення Договорів оренди землі від 20 березня 2014 року.

Також судом першої інстанції було встановлено, що листом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 12.02.2019 року Вих. № 8/13-635 позивачку було повідомлено про необхідність доопрацювання пакету документів, необхідного для підготовки відповідного проекту рішення міської ради про поновлення договорів оренди.

Частинами 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Отже, для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою ОСОБА_1 не було надано до Дніпровської міської ради правовстановлюючих документів на нерухоме майно за зазначеною адресою, документів на підтвердження відсутності заборгованості з орендної плати за користування земельними ділянками, витяг із Державного земельного кадастру тощо, що унеможливлює підготовку відповідного проекту рішення міської ради. Як наслідок, додаткові угоди до договорів оренди земельних ділянок про їх поновлення не укладено сторонами у місячний строк, у зв`язку з чим договори оренди землі між сторонами не поновлено та вони припинили свою дію відповідно до положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі».

Згідно ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків.

Разом з тим, визнання договору оренди землі поновленим на той самий строк і на тих самих умовах не передбачено положеннями Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі».

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту, який не передбачений чинним законодавством.

Отже, чинним законодавством передбачено, що поновлення договору оренди землі здійснюється на підставі рішення міської ради шляхом укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

Рішення міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки приймається у порядку, встановленому приписами Закону України «Про оренду землі».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі визначається як засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 вказаного Закону договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства України.

Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельної ділянки в оренду та поновлення договору оренди земельної ділянки) вирішується на пленарному засіданні ради сесії.

Таким чином, законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесії.

Отже, Дніпровська міська рада, як розпорядник земель, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» має виключне право приймати відповідні рішення стосовно поновлення дії договорів оренди земельних ділянок та внесення змін до договорів. Внесення змін до договору оренди без відповідного рішення ради є порушенням прав, передбачених нормами чинного законодавства України щодо розпорядження землями в межах міста.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачкою заявлені вимоги не підтверджені будь-якими належними і допустимими доказами.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволення позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова