22-ц/804/360/21
237/5711/18

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 237/5711/18

Номер провадження 22-ц/804/360/21

28 січня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Биліни Т.І., Принцевської В.П.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Сенаторова В.А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі: АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного 30 травня 2012 року між Приватним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачкою договору, остання отримала кредит у розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування кредитною карткою, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http:// privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у Анкеті-заяві від 30 травня 2012 року. Свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним ОСОБА_1 належним чином не виконувала, у зв`язку з чим в неї утворилась заборгованість, яка станом на 31 липня 2018 року становить 98 182,74 грн та складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 4 499,08 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 92283,66 грн, пені та комісії в сумі 1400 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь зазначену заборгованість та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 листопада 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж за кредитним договором, укладеним між сторонами, був зроблений відповідачкою 25 червня 2014 року і оскільки банк з вимогами до ОСОБА_1 щодо повернення кредитного боргу з вказаного часу протягом загального строку позовної давності не звертався, тому пропустив строк позовної давності, клопотань щодо його поновлення не заявляв.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення заборгованості є помилковим, оскільки за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. З огляду на те, що за кредитним договором, укладеним між сторонами, строк дії останньої перевипущеної платіжної картки до 07/2017 року, звертаючись до суду з позовом 13 листопада 2018 року, банком загальний строк позовної давності не пропущений.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява від 30 травня 2012 року разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування кредитною карткою, та Тарифами банку, складає між нею та банком договір. Після отримання платіжної картки за умовами укладеного кредитного договору ОСОБА_1 здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, а також отримала кредитні кошти. Крім того, надана банком банківська виписка свідчить про те, що відповідачка користувалась також і останньою перевипущеною карткою. На думку позивача, все вказане дає підстави для зобов`язання ОСОБА_1 повернути банку суму отриманих кредитних коштів.

Доводи і заперечення інших учасників справи.

Своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 не скористалась.

Мотивувальна частина.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч.13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи.

30 травня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений договір б/н, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договірні зобов`язання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підтверджуються Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 30 травня 2012 року (а.с.6).

Згідно з розрахунком, відповідачка станом на 31 липня 2018 року має перед АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 98 182,74 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 4 499,08 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 92283,66 грн, пені та комісії в сумі 1400 грн (а.с.4-5)

11 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із заявою про застосування до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» позовної давності (а.с. 81).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

За змістом укладеного між сторонами договору від 30 травня 2012 року, умови якого зафіксовані лише у підписаній відповідачкою Анкеті-заяві, він не містить строку повернення кредиту (користування ним), тому у ОСОБА_1 до пред`явлення банком цього позову до суду не виникло зобов`язання з повернення отриманих коштів, оскільки початок перебігу позовної давності у такому випадку визначається відповідно до частини другої статті 530 ЦК України.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском банком строку позовної давності є помилковим.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі 342/180/17 ( провадження (№ 14-131цс19)

Приймаючи до уваги те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, отже, суд першої інстанції не звернув увагу на наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 4499,08 грн, оскільки відповідачкою не заперечувалось отримання кредиту та не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 4499,08 грн.

Разом з тим вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та комісії за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, комісій не містять підпису позичальника ОСОБА_1 , а отже, позивачем не доведено, що відповідачка, підписуючи Анкету-заяву, погодилася на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачка розуміла саме ці умови та погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому такі вимоги банку не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення по даній справі необхідно враховувати висновки Верховного Суду, які викладені в постанові від 08 липня 2019 року в справі № 923/760/18, у постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 642/5533/15-ц, у постанові 19 вересня 2019 року в справі № 127/7543/17, у постанові від 23 грудня 2010 року в справі № 375/250/18, є необґрунтованими, оскільки у наведених скаржником рішеннях суду касаційної інстанції та оскарженому судовому рішенні установлено різні фактичні обставини у справах на підставі наданих доказів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на допущення судом першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості за тілом кредиту. Інші вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із їх безпідставністю.

Розподіл судових витрат.

Зі змісту статті 382 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у справі, що розглядається, позов задоволено частково, тому в порядку частини першої статті 141 ЦПК Уураїни, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 81,05 грн, виходячи з розрахунку: 1762,00 (сплачений судовий збір) грн х 4,6 % ( частина задоволених позовних вимог) : 100% і за подання апеляційної скарги в сумі 121,58 грн, виходячи з розрахунку 2643,00 грн (сплачений судовий збір) х 4,6 % ( частина задоволених позовних вимог) : 100%.

Керуючись ст. ст. 367, 374,376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 листопада 2020 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 30 травня 2012 року в сумі 4 499,08 грн (чотири тисячі чотириста дев`яносто дев`ять гривень 08 копійок), яка складається з тіла кредиту.

В решті позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 81,05 грн і за подання апеляційної скарги в сумі 121,58 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її прийняття.

Судді:

Повний текст постанови складено 28 січня 2021 року.

Суддя: