Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4275/15-ц Головуючий у 1-й інст. Васильчук О. В.
Категорія 29 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Борисюка Р.М.

секретаря судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року, ухвалене під головуванням судді Васильчук О.В.

у цивільній справі №285/4275/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за несвоєчасне виконання зобов`язання, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. З урахуванням уточнень позовних вимог просила стягнути на її користь з відповідачки ОСОБА_1 108 607,80 грн. заподіяної їй матеріальної шкоди, внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов`язання, а саме: 71 215,80 грн. суми інфляційних втрат по курсу НБУ станом на 06.09.2016 року, та 37 356,00 грн. - 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, затрачені нею кошти на технічні засоби у зв`язку з невиконанням рішення суду та судові витрати в сумі 13 869,34 грн. В обґрунтування поданого позову зазначала, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15.07.2002 року на її користь з відповідачки ОСОБА_1 стягнуто 3 320 доларів США, або 17 691 грн. 62 коп. та понесені судові витрати у вигляді державного мита в розмірі 176 грн. 91 коп. Присуджені кошти відповідачка протягом 14 років не сплачувала, злісно не виконувала рішення суду, що призвело до значного знецінення суми боргу. У зв`язку з простроченням відповідачкою, як боржником, грошового зобов`язання, остання повинна сплатити 3% річних із простроченої суми та інфляційні втрати. Крім того, у зв`язку зі злісним невиконання рішення суду позивачка вважає, що понесла значні технічні витрати: на конверти та марки на звернення до суду, до правоохоронних органів, відділу ДВС, придбання канцтоварів, телефонні розмови, транспортні засоби та інше, які підтверджує копіями квитанцій та повинні бути відшкодовані відповідачем.

Заочним рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 37 342,00 грн.- 3% річних за прострочку грошового зобов`язання за договором позики.

Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 245,70 грн. та 360,00 грн. витрат пов`язаних з публікацією оголошення у пресі.

Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 29 травня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Радзивіла В.О. про перегляд заочного рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 16.02.2017 року залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що квитанцією від 13.08.2015 року підтверджується факт сплати нею коштів в сумі 18 700,57 грн. на рахунок ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ. В подальшому, згідно платіжного доручення № 3346 від 21.09.2015 року ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ перераховано ОСОБА_2 кошти в сумі 16 753,76 грн. Тому, на думку апелянта, в неї наявні докази, які мають істотне значення для вирішення справи і які не були надані нею через відсутність в судовому засіданні при розгляді справи по суті. Ці докази свідчать про сплату нею боргу ще у 2015 році, а тому стягнення з неї матеріальної шкоди внаслідок неповернення боргу є безпідставним. Крім того, вказує що участі в судових засіданнях суду першої інстанції не приймала, про існування оскаржуваного рішення їй не було відомо.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 15.07.2002 року, за договором позики від 22 серпня 1997 року зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 3320 доларів США, при відсутності доларів США стягнути 17 691,62 грн. (Т-1 а.с.74).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

В даному випадку, із врахуванням змісту договору від 22.08.1997 року позика мала місце в іноземній валюті - в доларах США. Тому суд першої інстанції правильно вважав, що вимоги позивачки про стягнення інфляційних втрат, задоволенню не підлягають, оскільки індекс інфляції це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Ціни в Україні встановлені в національній валюті гривні. Тому норма ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначено договором у гривні.

Рішення суду в цій частині вимог є законним та обгрунтованим і сторонами не оскаржується.

Щодо стягнення 3% річних від простроченої суми, то дану вимогу суд задовольнив частково, виходячи із наступних розрахунків: прострочена сума позики 3320 доларів США х 3% річних (99,6 ) х 14 років (168 місяців) = 1394 доларів 40 центів, що в гривневому еквіваленті відповідно до облікової ставки НБУ на час подачі уточненої позовної заяви позивачем 06.09.2016 року складала 26 грн.78 коп. Х 1394 долари 40 центів або 37 342 гривні.

Проте, як вбачається із доданих відповідачкою до апеляційної скарги доказів, борг повернуто у вересні 2015 року. Тобто, період невиконання рішення суду становить не 14, а 13 років. Шляхом проведення аналогічного розрахунку із врахуванням вказаної обставини 3% річних від простроченої суми буде становити 34674 грн.74 коп.

За наведених обставин та відповідно до положень п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає зміні.

Крім того, згідно з вимогами ст.141 ЦПК пропорційно до розміру задоволених вимог апеляційної скарги (8%), шляхом проведення взаємозаліку підлягає і зміні рішення суду в частині розподілу судових витрат. Зокрема, стягнутий з відповідачки розмір судових витрат слід зменшити на 59,46 грн.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Заочне рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року змінити.

Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за договором позики з 37342 грн. до 34674,74 грн. та судових витрат з 245,7 грн. до 186,24 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: