233 № 233/530/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
24 травня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С.,
за участю секретаря судового засідання Штреккер В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват2Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгова2ності за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що 26.10.2012 між ним та відповідачем було укладено договір з отримання відповідачем банківських послуг шляхом підписання заяви приєднання, який складається із самої заяви та запропонованих ПАТ КБ «Приватбанк» «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов та клопотання про розгляд справи за його відсутності не надав.
Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2021 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 було відкрито банківський рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк», яким він користувалася шляхом здійснення банківських операцій за допомогою електронного платіжного засобу - платіжної картки, яка видавалася йому на певний строк. Станом на 20.11.2013 на рахунку ОСОБА_1 була відсутня будь-яка заборгованість.
З 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».
Відповідач користувався банківським рахунком, застосовуючи платіжний засіб - банківську платіжну картку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , строк дії останньої до 31.08.2023, та були видані ОСОБА_1 26.10.2012, 19.09.2016, 29.08.2019.
ОСОБА_1 за період з 21.11.2013 по 02.04.2020 особисто здійснював витрати з рахунку на придбання товарів і послуг, а також зняття готівки, незважаючи на відсутність на ньому власних грошових коштів.
За користування вказаними коштами позивач нараховував проценти, застосовуючи процентну ставку у період з 11.12.2013 по 31.08.2014 30% річних; у період з 01.09.2014 по 31.03.2015 34,8 % річних; у період з 01.04.2015 по 31.05.2015 - 3,6% на місяць, що відповідає 43,2 % річних (3,6 % на місяць * 12); у період з 01.06.2015 по 13.07.2016 2,5 % на місяць (30 % річних); у період з 14.07.2016 по 26.12.2016 - 2,5 % на місяць (34,8 % річних); у період з 24.12.2016 по 31.07.2020 3,6 % на місяць (43,2 % річних); у період з 01.08.2020 по 30.09.2020 (останній день, коли були нараховані проценти) - 3,5 % на місяць, що відповідає 42,00 % річних.
За період з 11.12.2013 по 31.05.2015 позивачем було нараховано проценти в сукупному розмірі 392,92 грн, що є сумою процентів, які були погашені відповідачем у вказаний період в розмірі 308,64 грн та заборгованістю за процентами станом на 31.05.2015 в розмірі 84,28 грн.
Кожного першого числа наступного місяця, починаючи з 01.07.2015, позивач зараховував проценти, які були нараховані ним у попередньому місяці, до тіла кредиту (стовпчик 4 в розрахунках, наданих позивачем), що в сукупному розмірі становило 9127,76 грн.
За період з 01.09.2018 по 01.10.2018 позивачем було нараховано 150 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.
Вказані обставини підтверджуються анкетою заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підписаною відповідачем 26.10.2012, випискою з особового банківського рахунку відповідача щодо платіжних карток № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , банківською довідкою про платіжні картки, видані відповідачу, копії яких були долучені до позову. Вказані обставини відповідають розрахункам, наданим позивачем.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 1069 ЦК України розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.
Судом встановлено, що за період з 11.12.2013 по 05.02.2015 розмір облікової ставки Національного банку України коливався від 6,5% річних до 14 % річних, а отже подвійна облікова ставка Національного банку України (13 % - 28 % річних відповідно) завжди була меншою ніж ставки 30 % річних та 34,8 % річних, які протягом усього часу (з 11.12.2013 по 31.08.2014 та з 01.09.2014 по 05.02.2015 відповідно) використовувалися позивачем для розрахунку процентів.
З 06.02.2015 по 13.07.2016 розмір облікової ставки Національного банку України коливався від 16,5 % річних до 30 % річних, а отже подвійна облікова ставка Національного банку України (33 % - 60 % річних відповідно) завжди була більшою ніж ставки 30% річних, 34,8 % річних та 43,2 % річних, які протягом вказаного часу використовувалися позивачем для розрахунку процентів.
За період з 14.07.2016 по 30.09.2020 розмір облікової ставки Національного банку України коливався від 6% річних до 18 % річних, а отже подвійна облікова ставка Національного банку України (12 % - 38 % річних відповідно) завжди була меншою ніж ставки 34,8 % річних та 43,2 % річних, які протягом відповідного часу використовувалася позивачем для розрахунку процентів.
Крім того, вказаний розмір заборгованості за процентами, який був нарахований позивачем, є необґрунтованим, оскільки позивач з 01.03.2014 нараховував проценти також на заборгованість за раніше нарахованими процентами (вказане підтверджується таким розрахунком: тіло кредиту, зазначене в розрахунку станом на 01.03.2014 в розмірі 3732,16 грн у сукупності з процентами, нарахованими станом на 24.02.2014 в розмірі 89,85 грн, разом складає 3822,01 грн, а отже застосовуючи процентну ставку, вказану в розрахунку в розмірі 30% річних, кількість днів у році 365, кількість днів у періоді, за який здійснюється розрахунок, 20, отримуємо той самий розмір процентів, що і в розрахунку 62,83 грн ((3732,16 + 89,85) * 30 / 100/ 365 * 20 = 62,83).
Крім того, вказаний розмір заборгованості за процентами, який був нарахований позивачем, є необґрунтованим, оскільки позивач з 01.07.2015 нараховував проценти також на заборгованість за раніше нарахованими процентами, а саме: на проценти погашені за рахунок тіла кредиту (стовпчик 4 розрахунку), а з 01.09.2018 по 02.10.2018 також на пеню, а у період з 30.05.2014 по 23.06.2014, з 01.09.2018 по 01.10.2018, 01.04.2020 по 30.09.2020 із застосування подвійного коефіцієнту (стовпчик 9 розрахунків), тобто у вказані періоди заборгованість за процентами вдвічі збільшувалася і знов включалася до «простроченого тіла кредиту», на яке знов нараховувалися проценти.
Проте використання такої формули не відповідає умовам договору, вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 1048 ЦК України, зі змісту яких випливає, що проценти нараховуються лише на суму позики, а також вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 550 ЦК України, відповідно до яких проценти на неустойку не нараховуються.
Посилання позивача про те, що такий метод нарахування процентів (за рахунок капіталізації раніше нарахованих процентів та неустойки, подвоюючи проценти в певні періоди), а також такий розмір процентів, що перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, були передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Суд не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, оскільки позивачем залишилось не доведеним, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву.
Наявність на сайті банку на час розгляду справи електронного документа «Умови та Правила надання банківських послуг» не спростовує висновків суду, оскільки не підтверджує конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг.
Так, в анкеті-заяві, підписаної відповідачем, зазначено, що до вказаної зави має бути додана Пам`ятка клієнта. Позичальник ознайомився та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Пам`ятку клієнту, що містить, в тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування позичальник отримав та ознайомився з її змістом під розпис. Умови і правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язується виконувати Умови і правила надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку.
Проте судом залишилося не встановленим з якими конкретно запропонованими Умовами та правилами банківських послуг ознайомився відповідач, чи були вони ним підписані, та які умови договору були викладені в Пам`ятці клієнта, згаданої в анкеті - заяві.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, відповідно до якої за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Отже, що рішення судів попередніх інстанцій з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, необхідно скасувати в частині стягнення 5 071,87 грн процентів за користування кредитними коштами та пені у розмірі 16 059,00 грн за невиконання умов кредитного договору, відмовивши у задоволенні позовних вимог у цій частині.
Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Також позивач необґрунтовано нарахував відповідачу заборгованість за пенею за період з 01.09.2018 по 01.10.2018 в розмірі 150 грн за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн з таких підстав.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Судом не встановлено наявність умов кредитного договору щодо розміру пені 50 грн і 100 грн на місяць, як зазначено в розрахунку заборгованості, здійсненому позивачем.
Посилання позивача про те, що вказаний розмір передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з підстав, що наведені вище.
Крім того, при нарахуванні відповідачу заборгованості за пенею та штрафом позивачем не враховані положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року та який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП).
Відповідно до ст. 2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 VII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».
02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».
Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».
Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є м. Костянтинівка Донецької області, яке відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Водночас судом встановлено, що платежі, здійсненні відповідачем в розмірі 150 грн, були спрямовані банком на погашення заборгованості за пенею, нарахованої за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у період з 01.09.2018 по 01.10.2018, а отже вказані кошти мають бути спрямовані на погашення заборгованості за тілом кредиту, що відповідає черговості погашення заборгованості, порядок якої передбачено ч. 1 ст. 534 ЦК України.
А отже, в задоволені позовних вимог необхідно відмовити.
Саме лише посилання позивача на наявність в нього права отримувати проценти за користування кредитними коштами за відсутності обґрунтованого розрахунку розміру його майнових вимог не може бути самостійною підставою для задоволення позовних вимог в цій частині з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Своєю чергою позовна заява повинна містити, зокрема, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.
А отже, встановлення судом обставин, що призвели до необґрунтованості розрахунку сум, що стягуються, які мають системний характер, позбавляє суд можливості самостійно внести корегування в такий розрахунок та захистити право позивача на отримання процентів за користування кредитними коштами, яке було порушене відповідачем.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 264 - 265, 273, 279, п.п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,-
В И Р І Ш И В:
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами ЦПК України, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суддя