Провадження № 2/201/825/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Автокредит плюс про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

10.11.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ТОВ Автокредит плюс про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення грошових коштів (а.с. №3-6).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 16.11.2020р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. №33).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 в позовній заяви посилався на те, що 28.01.2020р. позивачем було підписано Заяву про приєднання до публічного договору №APDN89958 про надання фінансового лізингу, де лізингодавцем виступило ТОВ Автокредит плюс, строк лізингу 60 місяців. Згідно Додатку №2 до договору про надання фінансового лізингу сторонами погоджено Графік та суми платежів за договором №APDN89958. Відповідно до Специфікації та Акту приймання передачі позивачу було передано в лізинг автомобіль марки ВАЗ 21104, 2006р.в., номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 70 000 грн. Додатком №2 до договору лізингу був врегульований графік оплати та його складові, а саме: відшкодування вартості предмета лізингу; відсотки за користування предметом лізингу, комісія лізингової компанії; відшкодування частини вартості страхування предмета лізингу. На виконання умов договору позивачем на рахунок відповідача у період з 27.01.2020р. по 29.09.2020р. було сплачено 12 079 грн. 64коп. в рахунок погашення заборгованості по договору, в тому числі 27.01.2020р. сплачено 17 750 грн. авансового платежу. 04.10.2020р. за Актом приймання-передачі предмет лізингу був вилучений з користування позивача з підстав настання події дефолту за договором, оскільки за підрахунками відповідача позивач мав прострочену заборгованість у розмірі 12 838 грн. 29коп. В подальшому відповідач проінформував позивача про те, що для повернення автомобіля позивач повинен сплатити всю заборгованість за договором та здійснити подальші платежі за півроку наперед, а також сплатити штраф у розмірі 9 000 грн., але оскільки вказані платежі були для позивача занадто великими, останній після ретельного вивчення умов договору виявив, що укладений з відповідачем договір порушує принцип добросовісності, а саме, що при укладенні договору не дотримано положення законодавства щодо обов`язковості його нотаріального посвідчення, а тому позивач вважає, що має захищати свої права в судовому порядку. Так, позивач наголошує, що у зв`язку з недотриманням сторонами вимог щодо нотаріального посвідчення укладеного договору про надання фінансового лізингу від 28.01.2020р. цей договір є нікчемним, що дає підстави для застосування ст.216 ЦК України, оскільки нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається, а відповідач повинен відшкодувати вартість сплачених позивачем коштів. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (публічний договір №APDN89958 про надання фінансового лізингу) та стягнути з ТОВ Автокредит плюс на його користь грошові кошти у розмірі 29 829 грн.64коп., а також сплачений судовий збір.

15.12.2020р. від представника відповідача ТОВ Автокредит плюс Проходи Р.С. (діє на підставі довіреності від 25.11.2020р. - а.с.№60) надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник посилався на те, що з підписанням Заяви про приєднання до публічного договору №APDN89958 від 28.01.2020р., позивач надав свою згоду на приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщені на офіційному веб-сайті відповідача www.planetavto.com.ua. Позивач згідно умов договору лізингу, 29.01.2020р. отримав в лізинг транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ 21104, 2006р.в., номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 70 000 грн., що підтверджується підписом ОСОБА_1 на Специфікації та Акті приймання-передачі від 29.01.2020р. Стосовно застосування наслідків недійсності правочину представник відповідача зазначив, що нікчемний правочин не потребує визнання його недійсним. Щодо розміру заявленої позивачем до стягнення суми грошових коштів 29 829,64грн. представник відповідача заперечував в цій частині, посилаючись на те, що складовою лізингового платежу за договором є плата за користування предметом лізингу, яка за своєю правовою природою є платою за користування наймачем майном, переданого в лізинг. Велика Палата Верховного Суду дійшла таких правових висновків про застосування ч.1 ст.1212 ЦК України до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави у постанові від 23.05.2018р. (справа №14-77цс18) і підстави для відступу від таких висновків відсутні. Отже, при застосуванні наслідків нікчемності договору фінансового лізингу, суд повинен повернути сторони договору в попереднє становище з урахуванням наведених вище роз`яснень. Таким чином, грошові кошти, які були сплачені лізингоодержувачем за користування предметом лізингу, не можуть бути стягнені з лізингодавця при застосуванні положень ст.216 ЦК України. З довідки щодо розрахунку собівартості послуги з користування автомобілем вбачаються, що за період з 01.02.2020р. по 30.10.2020р. за користування автомобілем переданого в лізинг позивач мав сплатити на користь відповідача 10 299 грн.27коп., також з наданої довідки вбачається збитки завдані ТОВ "Автокредит Плюс" протиправними діями ОСОБА_1 при порушенні умов виконання договору лізингу, а саме: збитки за амортизацією вартості авто 9 565 грн.59коп. збитки за неотриманий прибуток 20% рентабельності 1 913 грн.12коп. збитки до сплати ПДВ 21 777 грн.98коп., а разом збитки становлять 26 133грн.57коп. Таким чином, у разі застосуванні наслідків недійсності нікчемного правочину (договору лізингу), сума стягнення грошових коштів з ТОВ "Автокредит Плюс" на користь позивача підлягає зменшенню на суму плати за користування предметом лізингу, амортизації та збитків відповідача, а саме зменшенню до 3 696 грн.07коп. (29 829,64грн. 26 133,57грн. = 3 696,07грн.) (а.с. №37-41).

28.12.2020р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній, окрім вже раніше викладених у позові доводів та правових обґрунтувань позовних вимог, наголошував на тому, що він незгодний із розрахунком відповідача щодо суми стягнення, яка як він вважає підлягає зменшенню до 3 696грн.07коп., оскільки, відповідачем надано суду довідку щодо розрахунку собівартості послуги з користування автомобілем за період з 01.02.2020р. по 30.10.2020р., тоді як предмет лізингу був вилучений примусово 04.10.2020р., а довідка включає період користування до 30.10.2020р. Також наголошував, що збитки за амортизацією автомобіля, збитки за неотриманий прибуток у розмірі 20% рентабельності та збитки до сплати ПДВ не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відшкодування збитків не передбачено умовами договору, а тому відповідач повинен позивачу все, що одержано на виконання правочину, а саме 29 829 грн.64коп. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 22.07.2020р. у справі №671/1812/18 підтримав позицію апеляційного суду про те, що довідка щодо собівартості послуг з користування автомобілем не є належним та допустимим доказом, а тому зменшення стягнутої суми з відповідача за ст.1212 ЦК України є безпідставним і як наслідок правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23.05.2018р. у справі №14-77цс18, на який посилався відповідач застосовано не було, а тому з ТОВ АвтокредитПлюс на підставі нікчемного правочину було стягнуто у повному обсязі всі кошти, що були сплачені позивачем (а.с. №61-67).

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно позову, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України).

28.01.2020р. між ОСОБА_1 та ТОВ "Автокредит Плюс" шляхом підписання Заяви про приєднання до публічного договору №APDN89958 був укладений договір фінансового лізингу, за яким відповідач, як лізингодавець передав лізингоодержувачу за плату у лізинг транспортний засіб згідно Специфікації автомобіль марки ВАЗ 21104, 2006р.в., номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , строк лізингу 60 місяців, розмір авансового платежу 17 750 грн. (а.с. №10).

Відповідно до п.14.2. п.14.1.3. Заяви про приєднання, щомісяця в період сплати лізингоодержувач сплачує загальний лізинговий платіж в розмірі 1690 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору, та які виникли у Лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць. Щомісячні платежі та порядок їх сплати щомісячно, згідно Графіку лізингових платежів включають в себе: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно Додатку 2 (Графік лізингових платежів), відсотки за користування предметом лізингу в розмірі згідно Додатку 2 (Графік лізингових платежів), щомісячна комісія лізингодавця в розмірі згідно Додатку 2 (Графік лізингових платежів). У випадку дострокового погашення зобов`язань за договором, лізингоодержувач сплачує комісію за проведення щомісячного моніторингу предмета лізингу за період фактичного строку лізингу.

Згідно Специфікації та Акту приймання-передачі від 29.01.2020р., який є Додатком №1 до Договору фінансового лізингу №APDN89958, вартість автомобіля ВАЗ 21104, 2006р.в., номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 70 000 грн., автомобіль 29.01.2020р. був переданий лізингоодержувачу (а.с.№25).

Розмір щомісячних платежів за договором лізингу, передбачений сторонами у Додатку №2 (Графік лізингових платежів) до Договору лізингу №APDN89958 включає відшкодування вартості предмета лізингу, відсотки за користування предметом лізингу, комісія лізингової компанії та становить у розмірі 1 690 грн. (а.с. №26)

Згідно повідомлення про подію Дефолт та одностороннє розірвання договору фінансового лізингу №APDN89958 від 02.10.2020р. вих.№02.10.2020-90, ТОВ АвтокредитПлюс було повідомлено позивача, що станом на 02.10.2020р. за договором фінансового лізингу №APDN89958 заборгованість складає 65 621 грн.86коп., з яких прострочена заборгованість 12 838грн.29коп. та складається з: заборгованість по відшкодуванню вартості предмету лізингу - 51 661грн.02коп., прострочена заборгованість по вартості предмету лізингу - 1 477грн.04коп., заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн., за простроченими відсотками - 0,00 грн., за нарахованою комісією - 0,00 грн., за простроченою комісією - 2 354 грн.39коп., прострочений страховий платіж - 6грн.86коп., за нарахованою пенею - 0,00 грн. за нарахованими штрафами - 9 000 грн. Згідно ст.8.2.4 публічного договору лізингу №APDN89958 на підставі події Дефолт у разі несплати простроченого боргу ТОВ Автокредит Плюс розриває в односторонньому порядку договір фінансового лізингу та подальше користування належним товариству майном є незаконним. Згідно до ст.8.2.2 лізингодавець повертає у користування предмет лізингу у разі сплати всієї заборгованості за договором, або за заявою лізингоотримувача, після усунення події Дефолт на внесення платежів спрямованих на зменшення вартості предмету лізингу на шість щомісячних платежів та компенсації вартості послуг вилучення предмету лізингу, нарахованих до штрафних санкцій за договором. Для сплати простроченої заборгованості після повернення предмету лізингу налається 10 календарних днів (а.с. №28).

04.10.2020р. на вимогу ТОВ "Автокредит Плюс" на підставі події Дефолт (згідно до п.8.2.2, 8.2.3. договору фінансового лізингу) предмет лізингу був вилучений у ОСОБА_1 представником лізингодавця ТОВ "Автокредит Плюс", про що складено Акт приймання-передачі предмету лізингу від 04.10.2020р. (а.с. №29).

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, у відзиві на позов представником відповідача не спростовувалися обставини укладення між сторонами договору фінансового лізингу №APDN89958 від 28.01.2020р., передача лізингоодержувачу предмета лізингу, підстави для його вилучення 04.10.2020р. з користування позивача та фактичне його перебування у відповідача після 04.10.2020р.

Згідно з ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 ст.806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України Про фінансовий лізинг відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір про фінансовий лізинг за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 1 ст.220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16.12.2015р.

Отже, у зв`язку з недотриманням сторонами вимог щодо нотаріального посвідчення укладеного між ними договору про надання фінансового лізингу №APDN89958 від 28.01.2020р. цей договір є нікчемним, що дає підстави для застосування ст.216 ЦК України.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі на підставі нікчемного договору фінансового лізингу №APDN89958 від 28.01.2020р. мають певні особливості, а саме: з моменту виникнення між сторонами у справі спірних правовідносин позивач користувався предметом лізингу, який належить на праві власності ТОВ Автокредит Плюс .

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК).

Згідно наданих позивачем письмових доказів: платіжного доручення №832760201 від 27.01.2020р. (а.с. №30) та довідки про залишок заборгованість та рух коштів від 15.10.2020р. (а.с. № 31-32) за нікчемним правочином ОСОБА_1 на користь ТОВ Автокредит Плюс було сплачено грошові кошти у загальному розмірі 29 829 грн.64коп., з яких: авансовий платіж - 17 750 грн. та 12 079 грн.64коп. кошти на погашення заборгованості за договором.

Ця обставина не заперечувалась та не була спростована відповідачем письмовими доказами.

Як зазначає відповідач у відзиві на позов, за період з 01 лютого 2020р. по 30 жовтня 2020р. за користування автомобілем, який є предметом лізингу, позивач на користь ТОВ Автокредит Плюс мав сплатити 10 299 грн.27коп., тобто відповідну суму відповідач визначає, як плата (відсотки) за користування предметом лізингу за період з 01.02.2020р. по 30.10.2020р., та на її підтвердження надав суду довідку щодо розрахунку собівартості послуги з користування автомобілем (а.с. № 44).

Суд дослідивши Додаток 2 (Графік лізингових платежів) до договору фінансового лізингу №APDN89958 від 28.01.2020р. та надану відповідачем довідку щодо розрахунку собівартості послуги з користування автомобілем встановив, що розмір щомісячних платежів визначених позивачем в довідці, як плата за користування предметом лізингу (стовпчик 3), насправді дорівнює розміру щомісячної комісії лізингової компанії визначеної в графі 4 Додатку 2 Графік лізингових платежів, яка не є платою за користування лізингоодержувачем предметом лізингу з додаванням щомісячних відсотків за користування предметом лізингу, визначених в графі 3 Додатку 2.

Отже, розмір відсотків за користування предметом лізингу окремо визначено саме в графі 3 Додатку 2 та становить за лютий 2020р. - 0,03 грн., за березень 2020р. - 0,04 грн., за квітень 2020р. - 0,04 грн., за травень 2020р. - 0,04 грн., за червень 2020р. - 0,04 грн., за липень 2020р. - 0,04 грн., за серпень 2020р. - 0,04 грн., за вересень 2020р. - 0,04 грн.

Таким чином, вказані у довідці щомісячні платежі за користування предметом лізингу не відповідають сумам щомісячних відсотків за користування предметом лізингу, які були визначені в графі 3 Додатку № 2 до договору фінансового лізингу.

Враховуючи, що згідно повідомлення відповідача про подію Дефолт та одностороннє розірвання договору фінансового лізингу №APDN89958 від 02.10.2020р. вих. №02.10.2020-90, станом на 02.10.2020р. позивач не мав заборгованості по відсоткам, загальна сума відсотків, яка була внесена позивачем за період фактичного користування ним предметом лізингу (автомобіль було вилучено 04.10.2020р.), складає 0,31 грн. (31 коп.) (а.с. №26).

Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Крім того, за змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (ч.1 ст.1212 ЦК України).

Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу, на підставі якого відбулося фактичне користування позивачем транспортним засобом відповідача за своїм змістом є кондикційними.

Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави, за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав би заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду дійшла таких правових висновків про застосування ч.1 ст.1212 ЦК України до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави у постанові від 23.05.2018р. (справа № 14-77цс18) і підстави для відступу від таких висновків відсутні.

Отже, при застосуванні наслідків нікчемності договору фінансового лізингу, суд повинен повернути сторони договору в попереднє становище з урахуванням наведених вище роз`яснень (постанова Верховного Суду від 03.10.2018р. у справі №288/383/15-ц (провадження №61-6009св18).

Таким чином, вирішуючи питання щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, суд дійшов висновку, що поверненню позивачеві з боку відповідача підлягають грошові кошти, одержані на виконання нікчемного договору фінансового лізингу №APDN89958 від 28.01.2020р. за виключенням з загальної суми 29 829грн.64коп. плати (відсотки) за користування предметом лізингу за період з 01.02.2020р. по 01.10.2020р. в сумі 0,31 грн. (31 коп.), а тому з ТОВ Автокредит Плюс на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти сплачені ним за нікчемним правочином в сумі 29 829грн. 33коп. (29 829грн.64коп. - 0,31 грн.(31 коп.) = 29 829грн.33коп.).

Посилання відповідача на необхідність відрахування також суми збитків за амортизацію автомобіля та збитків за недотриманий прибуток у розмірі 20% рентабельності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відшкодування вищевказаних збитків не передбачено умовами договору, а одержання відповідачем плати за користування предметом лізингу, яка підлягає відрахуванню від присудженої до стягнення з відповідача суми, спростовує твердження відповідача щодо наявності упущеної вигоди у зв`язку з користування позивачем вказаним вище автомобілем.

Варто зазначити, що ТОВ "Автокредит Плюс" із зустрічним позовом про стягнення завданих йому збитків не зверталось.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 840 грн. 79коп. (29 829грн.33коп. х 840грн.80коп. : 29 829 грн.64коп. = 840грн.79коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 209, 215, 216, 220, 799, 806, 1212 ЦК України, постановою Верховного Суду України від 16.12.2015р. у справі № 6-2766цс15, постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі № 14-77цс18, постановою Верховного Суду від 03.10.2018р. у справі №288/383/15-ц, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Автокредит плюс про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (публічний договір про надання фінансового лізингу №APDN89958 від 28.01.2020р.) та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Автокредит плюс на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 29 829 грн. 33 коп. (двадцять дев`ять тисяч вісімсот двадцять дев`ять грн. 33 коп.)

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Автокредит плюс про стягнення грошових коштів - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Автокредит плюс на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн.79коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.