Ухвала

Іменем України

19 травня 2021 року

м. Київ

справа № 759/2921/19

провадження № 61-15540св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,Погрібного С. О., Яремка В. В.

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо»,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест», ОСОБА_1 ,

треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року у складі судді Бабич Н. Д., додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року у складі судді Бабич Н. Д. та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Ящук Т. І., та касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року у складі судді Бабич Н. Д. та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо» (далі - ТОВ «ФК «Локо») звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» (далі - ТОВ «Форум-Інвест»), ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик»), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 , про визнання договору резервування квартири недійсним.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «Локо» зазначало, що ПАТ «КБ «Хрещатик» та ТОВ «ФК «Локо» 18 грудня 2017 року уклали договір № 2017/14-Ю про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором від 19 квітня 2011 року № 01?47/1-11, що був укладений між ПАТ «КБ «Хрещатик» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Проект К» (далі - ТОВ «Проект К»), і договір № 2017/8-Ф-І про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за договором іпотеки від 19 квітня 2011 року № 01-47/1-11/1, що був укладений між ПАТ «КБ «Хрещатик» і ТОВ «Проект К». Відповідно до вказаних договорів ТОВ «ФК «Локо» добросовісно набуло право вимоги на квартиру АДРЕСА_1 , на момент вчинення правочину ТОВ «ФК «Локо» пересвідчилося у тому, що право вимоги за кредитним договором від 19 квітня 2011 року № 01-47/1-11 було забезпечено майновим правом на 3 (три) квартири за адресою: АДРЕСА_2 (у тому числі майновим правом на квартиру АДРЕСА_3 ). В подальшому право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ТОВ «ФК «Локо» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на законних підставах, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 грудня 2017 року, номер запису про право власності № 24093924. На наступний день після реєстрації права власності ТОВ «ФК «Локо» був укладений договір з утримання (управління) будинків і споруд та прибудинкових територій з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробут»(далі - ОСББ «Добробут») від 22 грудня 2017 року, сплачені борги за комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_1 і розпочата її експлуатація. Однак у квітні 2018 року позивачу стало відомо про відкриття провадження у цивільній справі № 759/1534/18. У вказаному позові ОСОБА_1 посилалася на те, що 27 березня 2008 року між нею та ТОВ «Форум-Інвест» укладений договір № К19/89 резервування квартири, за умовами якого за нею як власником облігацій резервується квартира АДРЕСА_1 , а тому вона є власником зазначеної квартири.

З огляду на зазначене, ТОВ «ФК «Локо» просило суд визнати вказаний договір № К19/89 резервування квартири від 27 березня 2008 року недійсним, оскільки він порушує публічний порядок, так як на дату його підписання квартира АДРЕСА_1 була передана в іпотеку ПАТ «КБ «Хрещатик».

Проте, під час обтяження іпотекою, ТОВ «Форум-Інвест» уклало договір, за умовами якого передбачена передача квартири АДРЕСА_1 у власність відповідачу ОСОБА_1 . У подальшому, згідно з договором резервування квартири та додаткової угоди від 26 березня 2009 року № 1 до нього, під час обтяження майнових прав на зазначену квартиру іпотекою, відповідач ТОВ «Форум-Інвест» передало майнові права на неї відповідачу ОСОБА_1 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року в задоволенні позову ТОВ «Локо» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «ФК «Локо», суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний правочин підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладенні, сторони під час його укладення мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, даний договір вчинений у формі, встановленій законом, спрямований на реальне настання правових наслідків. Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 не мав законних підстав укладати оспорюваний договір, матеріали справи не містять. Як і не надано доказів про те, що договір резервування порушує публічний порядок, а подальше виконання чи невиконання відповідачами договору резервування не має юридичного значення при вирішенні питання про дійсність цього договору, адже підставою для недійсності правочину є порушення сторонами вимог закону саме в момент його вчинення.

Додатковим рішенням цього ж суду від 10 березня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду в даній справі задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Локо» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 131 563,97 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення про задоволення заяви представника ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що витрати відповідача на правову допомогу у сумі 131 563,97 грн, пов`язані з розглядом даної справи доведені належним чином, їх розмір є обґрунтованим, співмірним зі складністю справи та оплачені відповідачем.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року апеляційні скарги ТОВ «ФК «Локо» та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким позов ТОВ «ФК «Локо» залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Локо» на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року залишено без задоволення.

Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що ТОВ «ФК «Локо» не є стороною договору резервування квартири від 27 березня 2008 року № К19/89, укладеного між ТОВ «Форум-Інвест» і ОСОБА_1 , жодних законних прав чи свобод у разі визнання правочину недійсним в нього не виникне, тому ТОВ «ФК «Локо» не має права вимагати визнання недійсності (нікчемності) цього правочину в контексті того, що він є заінтересованою особою, як це передбачено пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». При цьому суд апеляційної інстанції відхилив доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно недійсності (нікчемності) правочину, оскільки в цю справу він вступив у як третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

У жовтні 2020 року ТОВ «ФК «Локо» засобами поштового зв`язку подало касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року, додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року, постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:

- не звернули увагу на те, що договір резервування квартири, укладений без згоди іпотекодержателя є недійсним у силу закону, а тому розпорядження іпотечним майном без отримання згоди іпотекодержателя напряму порушують права останнього;

- не застосували частину третю статті 9 та статтю 12 Закону України «Про іпотеку», які підлягали обов`язковому застосуванню при розгляді даного спору;

- проігнорували те, що оспорюваний правочин від імені ТОВ «Форум-Інвест» вчинено заступником директора ОСОБА_4 без необхідних на те повноважень, оскільки серед правочинів, які згідно з довіреністю мав право вчиняти ОСОБА_4 , не вказано договорів резервування квартири;

- не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 501/1703/16-ц, постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16.

Крім того, заявник зазначає про порушення судами норм процесуального права в частині вирішення питання про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, оскільки відповідачем не надано доказів реально понесених витрат.

У листопаді 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав із застосуванням засобів поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року у вищевказаній справі, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Локо». Касаційна скарга також містить клопотання провести її розгляд за участі представника заявника.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:

- не звернули увагу на те, що спірний договір резервування квартири, укладений без згоди іпотекодержателя, є недійсним у силу закону, а тому розпорядження іпотекодавцем іпотечним майном без отримання згоди іпотекодержателя напряму порушують права останнього;

- позбавили третю особу без самостійних вимог у доступі до правосуддя;

- проігнорували те, що оспорюваний правочин від імені ТОВ «Форум-Інвест» вчинено заступником директора ОСОБА_4 без необхідних на те повноважень, оскільки серед правочинів, які згідно з довіреністю мав право вчиняти ОСОБА_4 , не вказано договорів резервування квартири;

- не врахували висновків у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 501/1703/16-ц та постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16.

Крім того, заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання можливості третьої особи без самостійних вимог оскаржувати в апеляційному порядку судове рішення про визнання недійсним правочину.

У грудні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав із застосуванням засобів поштового зв`язку до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ТОВ «ФК Локо», у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

У грудні 2020 року до Верховного Суду від ТОВ «ФК «Локо» надійшла заява про залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ТОВ «ФК «Локо», яка має назву «про відмову від позову». Позивач зазначає, що відпала необхідність судового розгляду даної справи, спірний правочин є недійсним у силу закону, та просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, додаткове рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Верховним Судом на адресу заявника було направлено лист із роз`ясненням наслідків закриття провадження у справі.

У квітні 2021 року до Верховного Суду повторно надійшла заява ТОВ «ФК «Локо» про відмову від позову та закриття провадження у справі, у якій заявник підтвердив обізнаність із наслідками таких процесуальних дій.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року касаційну скаргу ТОВ «ФК «Локо» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року, додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 рокупередано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «ФК «Локо» з підстав, визначених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано матеріали цивільної справи № 759/2921/19 зіСвятошинського районного суду міста Києва; надано іншим учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 05 листопада 2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

У грудні 2020 року матеріали справи № 759/2921/19 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою від 29 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Локо» про залишення без розгляду вищезазначеного позовуна підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2021 року (з урахуванням ухвал Верховного Суду від 23 листопада 2020 року та 29 грудня 2020 року про надання строку для усунення недоліків) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , з підстав, визначених пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України; надано іншим учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року справу № 759/2921/19 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження.

Позиція Верховного Суду та її нормативно-правове обґрунтування

Перевіривши доводи заяви ТОВ «ФК «Локо» про відмову від позову, колегія суддів дійшла висновку про їх задоволення з огляду на таке.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає, у тому числі, можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Згідно з частинами першою-третьою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Оскільки прийняття судом відмови позивача від позову передбачає визнання нечинними судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та закриття провадження у справі, то відпала необхідність розгляду касаційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року, а касаційне провадження підлягає закриттю.

Щодо клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про проведення судового засідання за його участю

Згідно з частиною першою 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої цієї статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішує Верховний Суд з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки суд касаційної інстанції не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то у задоволенні клопотання про проведення судового засідання у справі за участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 слід відмовити.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною третьою статті 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Оскільки учасники справи не звертались до суду із заявою про розподіл судових витрат, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 206, 408 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про проведення судового засідання за його участю.

Прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо» від позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест», ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 , про визнання договору резервування квартири недійсним.

Визнати нечинними рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року, додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року.

Закрити провадження у цивільній справі № 759/2921/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест», ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 , про визнання договору резервування квартири недійсним.

Касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року закрити.

З моменту постановлення ухвали судом касаційної інстанції визнані нечинними рішення судів першої та апеляційної інстанцій втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
Г. І. Усик
В. В. Яремко