Головуючий суду 1 інстанції - Суський О.І.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 433/2536/18
Провадження № 22-ц/810/836/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Пономарьової В.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Олександрович, Троїцький відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційними скаргами Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Троїцького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 27 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Суського О.І. в смт Троїцьке Луганської області,

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Олександровича, Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Олександровича, Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що 15 серпня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Олександровичем вчинено виконавчий напис № 3266 про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», який є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № LGBOAK06381260 від 03 липня 2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 29 червня 2016 року грошових коштів в сумі 650065,03 грн.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 17 травня 2018 року виконавчий напис, вчинений 15 серпня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 3266, про стягнення невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №LGBOAK06381260 від 03 липня 2007 року грошових коштів з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в сумі 650065,03 грн визнано таким, що не підлягає виконанню.

Незважаючи на численні порушення законодавства з боку нотаріуса, Троїцьким відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області було відкрито виконавче провадження № 52700537 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 3266, виданого 15 серпня 2016 року та здійснювалося стягнення, як вважає позивач, шляхом незаконного арешту 100% його заробітної плати та пенсії, незважаючи на відсутність правових підстав за виконавчим написом, який рішенням суду визнаний таким, що не підлягає виконанню, однако стягнувши з позивача на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 23141,72 грн, шляхом відрахувань з його заробітної плати в сумі 13951,72 грн та пенсії в сумі 9240,42 грн, при цьому закривши виконавче провадження лише 26 вересня 2018 року.

Також Троїцьким відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області неправомірно стягнуто з позивача 2627,87 грн на користь державної виконавчої служби.

Позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на його користь безпідставно набуті кошти у розмірі 23192,14 грн, штрафні санкції у сумі 18127,94 грн, 3 % річних у сумі 1758 грн та інфляційні витрати у сумі 4964,01 грн; стягнути з Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області суму неправомірно стягнутих коштів згідно меморіального ордера від 21 березня 2017 року у розмірі 2627,87 грн та солідарно стягнути з відповідачів завдану моральну шкоду у розмірі 37851,82 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 25 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Олександровича, Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та завданої моральної шкоди задоволено. Суд стягнув з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 23192, 14 грн, штрафні санкції в сумі 9811,87 грн, 3% річних в сумі 1016 грн, інфляційні втрати в сумі 3831,01 грн. Стягнуто солідарно з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Олександровича, Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 37851, 82 грн та стягнуто з Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області на користь ОСОБА_1 неправомірно стягнуті грошові кошти у розмірі 2627,87 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 18 грудня 2019 року заяву Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 25 вересня 2019 року скасовано.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 27 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Олександровича, Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та завданої моральної шкоди задоволено. Суд стягнув з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 23192,14 грн, штрафні санкції в сумі 18127, 94 грн, 3% річних в сумі 1758 грн, інфляційні втрати в сумі 4964,01 грн. Стягнуто солідарно з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Олександровича, Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 37851, 82 грн та стягнуто з Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області на користь ОСОБА_1 неправомірно стягнуті грошові кошти у розмірі 2627,87 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Суд першої інстанції, обґрунтував рішення тим, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 17 травня 2018 року виконавчий напис, вчинений 15 серпня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за №3266, про стягнення невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №LGBOAK06381260 від 03 липня 2007 року грошових коштів з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в сумі 650065,03 грн визнано таким, що не підлягає виконанню.

Кошти, які були отримані Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та Троїцьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області під час знаходження виконавчого напису приватного нотаріуса на виконанні у виконавчій службі, в добровільному порядку позивачу не повернуто, тому суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заявлених вимоги в цій частині.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки Троїцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, виконуючи незаконний виконавчий напис нотаріуса, в порушення вимог чинного законодавства, наклав арешт на 100% пенсії та заробітної плати ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивач та його родина були позбавлені засобів існування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати рішення Троїцького районного суду Луганської області від 27 серпня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог та вирішити питання про судові витрати, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі Троїцький відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) просить скасувати рішення Троїцького районного суду Луганської області від 27 серпня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» скарга мотивована тим, що позивач має невиконані зобов`язання за кредитним договором №LGBОAK06381260 від 03 липня 2007 року, який не оскаржував, тому не можна вважати, що стягнуті з позивача на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, на підставі виконавчого напису нотаріуса, який в подальшому хоча й було скасовано, є безпідставно отриманими у розумінні ст. 1212 ЦК України.

Суд першої інстанції не врахував, що між сторонами існують договірні правовідносини, які не передбачають умов щодо компенсації моральної шкоди, а тому відсутні підстави для застосування приписів статей 23, 1167 ЦК України.

Апеляційна скарга Троїцького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) мотивована тим, що посилання позивача про стягнення 100% заробітної плати та пенсії є безпідставним, оскільки 27 липня 2017 року відповідно до ст.ст. 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження» винесені постанови згідно яких відрахування із доходів боржника здійснювалось у розмірі 20% суми, що залишалася після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Щодо стягнення моральної шкоди, то Троїцький відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)зазначив, що з урахуванням п.10 ч. 2 ст.16, ст. 21, 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади відшкодовується лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи осіб незаконними.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 27 серпня 2020 року.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року ОСОБА_1 , приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Завалієву Артему Олександровичу, Троїцькому районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте від Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, приватного нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Олександровича відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Копію ухвали Луганського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року про відкриття апеляційного провадження у справі та апеляційну скаргу Троїцький відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) отримав 12 листопада 2020 року, Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Олександрович отримав 16 листопада 2020 року, ОСОБА_1 отримав 13 листопада 2020 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи судом встановлено порушення прав позивача, оскільки рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 17 травня 2018 року виконавчий напис, вчинений 15 серпня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 3266, про стягнення невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №LGBOAK06381260 від 03 липня 2007 року грошових коштів з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в сумі 650065,03 грн визнано таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, позивач зазначає, що кошти, які були отримані Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та Троїцьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, в добровільному порядку позивачу не повернуті.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції, на думку позивача, правомірно та обґрунтовано дійшов висновку, що оскільки дана ситуація призвела до проблематизації життя позивача та внесла значні складнощі, які полягають в тому, що позивач та його родина були позбавлені засобів існування, оскільки Троїцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, виконуючи незаконний виконавчий напис нотаріуса, в порушення вимог чинного законодавства, наклав арешт на 100% його пенсії та заробітної плати.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Троїцького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 27 серпня 2020 року.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року ОСОБА_1 , приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Завалієву Артему Олександровичу, Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Копію ухвали Луганського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року про відкриття апеляційного провадження у справі та апеляційну скаргу Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» отримало 04 грудня 2020 року, ОСОБА_1 отримав 04 грудня 2020 року, Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Олександрович отримав 07 грудня 2020 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Олександровича рішення суду не оскаржується, а відповідачем Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк»не надано суду доказів наявності повноважень стосовно права оскарження рішення суду і в частині іншого відповідача приватного нотаріуса, тому рішення суду в частині стягнення з приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Олександровича моральної шкоди не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" № 12 від 24 жовтня 2008 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 17 травня 2018 року виконавчий напис, вчинений 15 серпня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 3266, про стягнення невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №LGBOAK06381260 від 03 липня 2007 року грошових коштів з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в сумі 650065,03 грн визнано таким, що не підлягає виконанню.

При цьому кошти, які були отримані Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та Троїцьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області під час знаходження виконавчого напису приватного нотаріуса на виконанні у виконавчій службі, в добровільному порядку позивачу не повернуто, тому суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заявлених вимог в цій частині.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2015 року у справі № 433/476/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави та рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 12 жовтня 2017 року у справі № 433/301/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили, встановлено, що 03 липня 2007 року між КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №LGBOAK06381260, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 110 943,02 грн на придбання автомобіля зі сплатою 9% на рік на суму залишку заборгованості.

Із тексту рішення Апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 приймав участь у розгляді справи № 433/476/14-ц, а тому під час розгляду цієї справи ним не можуть оспорюватися обставини, які були встановлені рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2015 року.

15 серпня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № LGBOAK06381260 від 03 липня 2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 29 червня 2016 року грошових коштів в сумі 650 065 грн 03 коп., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту - 84 352,99 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 112 101,88 грн; заборгованості з комісії - 15 067,19 грн; заборгованості з пені - 438 542,98 грн. Стягнення здійснено за період з 03 липня 2007 року по 29 червня 2016 року.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Виконавчий напис є способом захисту прав банку в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 17 травня 2018 року виконавчий напис, вчинений 15 серпня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 3266, про стягнення невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №LGBOAK06381260 від 03 липня 2007 року грошових коштів з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в сумі 650 065,03 грн 02 коп., визнано таким, що не підлягає виконанню.

Обгрунтовуючи підстави позовуОСОБА_1 посилався на те, щоТроїцьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області відкрито виконавче провадження № 52700537 з примусового виконання виконавчого напису № 3266 та незаконно накладено арешт на 100% заробітної плати та пенсії позивача, незважаючи на відсутність правових підстав за виконавчим написом, закривши виконавче провадження лише 26 вересня 2018 року, стягнувши з позивача загалом на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 23141,72 грн, шляхом відрахувань з заробітної плати позивача 13951,72 грн та з пенсії 9240,42 грн. Таким чином, позивач вважає, що зазначена сума коштів, отримана Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» безпідставно, а тому повинна бути повернута відповідно до вимог статті 1212 ЦК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз положень статті 1212 ЦК України дає підстави дійти висновку, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Аналогічний правовий висновок стосовно застосування ст. 1212 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі № 472/786/18, постанові

Як зазначалося вище між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 виникли договірні правовідносини на підставі кредитного договору №LGBOAK06381260 від 03 липня 2007 року, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 110 943,02 грн, на придбання автомобіля зі сплатою 9% на рік на суму залишку заборгованості.

Державним виконавцем, під час виконання виконавчого напису вчиненого 15 серпня 2016 року приватним нотаріусом, з ОСОБА_1 були стягнуті кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №LGBOAK06381260 від 03 липня 2007 року

Зазначені обставини виключають застосування правового механізму до стягнення коштів у розмірі 23192,14 грн на підставі ст.1212 ЦК України.

Отже наявність між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 зобов`язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за кредитним договором, виключає можливість пред`явлення позову в порядку ст.1212 ЦК України. В такому випадку права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права.

Проте суд першої інстанції не врахував, що між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 виникли договірні правовідносини, на які положення ст. 1212 ЦК України не розповсюджуються.

З урахуванням викладених обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь позивача безпідставно набуті кошти у розмірі 23192,14 грн, ухвалено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування.

Позовні вимоги про стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» штрафних санкцій у сумі 18127,94 грн, 3 % річних у сумі 1758 грн та інфляційних витрат у сумі 4964,01 грн є похідними вимогами від вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів, а тому задоволенню не підлягають

Щодо стягнення коштів з відділу державної виконавчої служби

Звертаючись до суду із позовом позивач зазначав, що Троїцьким відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області неправомірно стягнуто з позивача 2627,87 грн на користь державної виконавчої служби.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підтвердження заявлених вимог позивачем до позовної заяви долучено копію меморіального ордеру від 21 березня 2017 року про сплату 2627,87 грн.

Згідно меморіального ордеру від 21 березня 2017 року ОСОБА_1 сплачено 2627,87 грн, призначення платежу: стягнення боргу ОСОБА_1 . ВП 52700537 від 09/02/2017 рік Троїцький РВДВС пл. вимога №52700537 від 15/03/17 року.

Отже, із меморіального ордеру від 21 березня 2017 року не вбачається, що кошти в сумі 2627,87 грн були переховані відділом державної виконавчої служби до Державного бюджету України.

В апеляційній скарзі Троїцький відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зазначає, що 03 квітня 2017 року згідно розпорядження № 52700537, кошти в сумі 2200,60 грн перераховані стягувачу ПАТ КБ «Приватбанк», стягнуто виконавчого збору 220,06 грн, витрат виконавчого провадження 212,51 грн.

Таким чином, обставини щодо стягнення виконавчого збору в сумі 220,06 грн та витрат виконавчого провадження в сумі 212,51 грн, які визнають відділом державної виконавчої служби в силу вимог ч. 1 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Позивачем, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження обставин сплати коштів за призначенням виконавчий збір або витрати виконавчого провадження в сумі 2627,87 грн, як це передбачено ст. 81 ЦПК України і є процесуальним обов`язком, суд же згідно ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Згідно частини 7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Оскільки судом виконавчий напис, вчинений 15 серпня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №3266, про стягнення невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №LGBOAK06381260 від 03 липня 2007 року грошових коштів з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в сумі 650 065,03 грн 02 коп., визнано таким, що не підлягає виконанню, то сплачений позивачем виконавчий збір в сумі 220,06 грн при закритті державним виконавцем виконавчого провадження № 52700537, підлягав поверненню позивачу.

Відділом державної виконавчої служби не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин щодо сплати позивачу при закритті виконавчого провадження виконавчого збору в сумі 220,06 грн, сплаченого позивачем згідно меморіального ордеру від 21 березня 2017 року.

Оскільки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, то сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Такий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 піддягають стягненню грошові кошти в розмірі 220 грн 06 коп.

Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено повернення сплачених витрат виконавчого провадження у разі закриття виконавчого провадження з підстав визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо визнання неправомірними дій державного виконавця з приводу стягнення з позивача витрат виконавчого провадження.

Таким чином, не підлягають стягненню з відділу державної виконавчої служби витрати виконавчого провадження в сумі 212,5 1грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, позивач зазначав, що незважаючи на численні порушення законодавства з боку нотаріуса, Троїцьким відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області було відкрито виконавче провадження № 52700537 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 3266, виданого 15 серпня 2016 року та здійснювалося стягнення, як вважає позивач, шляхом незаконного арешту 100% його заробітної плати та пенсії, незважаючи на відсутність правових підстав за виконавчим написом, який рішенням суду визнаний таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим позивач та його родина були позбавлені засобів існування.

Частина 1 ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоди, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17.

Безпідставними є посилання позивача на те, що він та його родина були позбавлені засобів існування у зв`язку з незаконним, як вважає позивач, накладенням державним виконавцем арешту на 100 % заробітної плати та пенсії під час примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 3266, виданого 15 серпня 2016 року, який рішенням суду визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається із матеріалів справи, відрахування із доходів (заробітної плати, пенсії) ОСОБА_1 здійснювалося у розмірі 20% суми, що залишалася після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до статті 70 Закону України «Про виконавче провадження». Дані обставини підтверджуються копією довідки Головного управління Пенсійного фонду Україіни в Луганській області щодо проведення відрахувань з пенсії ОСОБА_1 за постановою від 24 липня 2017 року ВП № 52700537, виданою Троїцьким районним відділом державної виконавчої служби за період з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року, відсоток стягнення складав 20%; довідкою про доходи, виданої Головним управлінням Національної поліції в Луганській області щодо нарахованого та сплаченого боргу по Приватбанку за період з серпня 2017 року по липень 2018 року у розмірі 20% суми.

На картковий рахунок позивача здійснювалося зарахування коштів із призначенням заробітна плата, що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Доказів, що судовими рішеннями встановлена неправомірність дій посадових осіб державної виконавчої служби в процесі виконання виконавчого напису нотаріуса № 3266 про стягнення коштів, позивачем суду не надано.

В позовній заяві позивачем не викладені як обставини заподіяння моральної шкоди Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», так і не надано доказів.

Отже, виходячи з аналізу зазначених правових норм, підстав позову про відшкодування моральної шкоди та обставин справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, стягнення судового збору слід скасувати відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, штрафних санкцій, 3% річних, інфляційних витрат та відшкодування моральної шкоди відмовити. Стягнути зДержавного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 220 грн 06 коп. та відмовити позивачу у стягненні з Троїцького відділу державної виконавчої службиморальної шкоди.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до платіжного доручення від 27 жовтня 2020 року Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» сплачено судовий збір в сумі 1327,83 грн за подання апеляційної скарги.

Згідно платіжного доручення від 21 листопада 2020 року № 1513 Східним міжрегіональним управління Міністерства юстиції (м. Харків) сплачено судовий збір в сумі 2197 грн за подання апеляційної скарги.

Разом з тим, підпунктом 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до підп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою судовий збір становить 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

В ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" зазначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1762 грн.

За подання апеляційної скарги Троїцькому відділу державної виконавчої служби необхідно було сплатити судовий збір в сумі 1327,83 грн, проте, судовий збір сплачено в більшому розмірі, який відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір» повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Оскільки апеляційна скарга Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) задоволена частково, то з позивача на користь державної виконавчої служби підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору подання апеляційної скарги в сумі 1324,53 грн.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає задоволенню частково лише тому, що банком не надано суду доказів наявності повноважень стосовно права оскарження рішення суду і в частині іншого відповідача приватного нотаріуса, тому з позивача на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір в сумі 1327,83 грн.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Троїцького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) задовольнити частково.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 27 серпня 2020 року в оскаржуваній частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, штрафних санкцій, 3% річних, інфляційних витрат та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Троїцького районного відділу державної виконавчої управління юстиції у Луганській області задовольнити частково.

Стягнути зДержавного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 грошові кошти в розмірі 220 грн 06 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 1327,83 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) судовий збір в сумі 1324,53 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 січня 2021 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.М. Луганська

О.Ю. Карташов