Справа № 932/8626/21
Провадження № 2з/932/228/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашов І.А., розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі заяву адвоката Спариш М.Г. в інтересах ОСОБА_1 , у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики, про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява адвоката Спариш М.Г. в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову, яка мотивована тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою, на загальну суму 45 000 доларів США, 00 центів.

В подальшому боржнику було направлено вимогу про повернення заборгованості, яку відповідач проігнорував. Строк повернення боргу сплив через 30 днів з дня пред`явлення вимоги, тобто 04.10.2020 року. Оскільки між сторонами виникли правові відносини щодо стягнення боргу за договором позики, яку боржник у добровільному порядку не повернув, заявник вважає, що є підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 , в межах суми стягнення 1 207800, 00 грн., а саме на житловий будинок загальною площею 245, 7 кв.м., розташованому за адресою: АДРЕСА_1 та присадибну ділянку для обслуговування цього будинку, господарських будівель та споруд; на земельну ділянку площею 0,0803 га. для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 , органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, приватним та державним нотаріусам, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування та кадастровим реєстраторам у Державному земельному кадастрі вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі відчуження чи реєстрації права власності. Ураховуючи, що на думку позивача, є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, існують підстави для вжиття заходів забезпечення позову, тому позивач прохає суд задовольнити заяву та вжити відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст. ст. 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, заява про забезпечення позову може бути подана як одночасно із пред`явленням позову, так і на будь-якій стадії процесу.

Перелік заходів забезпечення позову наведений у ст. 150 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є доведена наявність реальної загрози невиконання (утруднення виконання) чи унеможливлення виконання рішення суду. При цьому застосування таких заходів не повинно порушувати прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками цього судового процесу, а лише запроваджувати тимчасові обмеження, що дасть змогу створити належні умови для запобігання перешкодам у виконанні рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 4 роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (п. 43 рішення), право на суд одним із аспектів якого є доступ до правосуддя, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак таке право було б ілюзорним якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд вважає заяву адвоката Спариш М.Г. в інтересах ОСОБА_1 необґрунтованою, оскільки в ній не наведено, в чому полягає неможливість чи ускладнення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Так, наявність будь-якої заборгованості перед кредитором не є безумовною підставою для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно боржника, оскільки метою забезпечення позову є запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про його забезпечення.

Однак з доданих до заяви матеріалів не убачається, що відповідач має намір вчиняти дії, що направлені на ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, або якимось іншим чином перешкоджати стягненню. Судом не встановлено, що відповідач має намір знижувати чи приховувати свою платоспроможність.

Також відсутні докази, що відповідач планує укласти договори відчуження майна, чи спілкувався із ріелторами, розмістив на популярних сайтах з продажу нерухомості оголошення про продаж будинку чи земельної ділянки, розмістив оголошення в соціальних мережах, організовує покази цього майна потенційним покупцям, або вчиняє інші дії, направлені на відчуження цього майна. Позивачем не надано жодного доказу, який би суд міг взяти до уваги та дійсно встановити, що існує реальна, а не уявна загроза утруднення виконання судового рішення.

Доводи позивача про те, що виконання рішення суду може бути ускладнено, є нічим не підтвердженим припущенням. Крім того, у разі стягнення заборгованості державний чи приватний виконавець самостійно визначає, на яке майно звернути стягнення. У боржника можуть бути кошти в банківських установах, готівка, заробітна плата чи пенсія тощо. Накладаючи арешт на конкретно визначене майно, суд тим самим буде обмежувати право власності та право володіння майном, яке може не бути предметом стягнення, у разі наявності у боржника іншого майна (черговість стягнення визначається відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений чи обмежений у праві володіння своєю власністю інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Втручання у це право має бути справедливим та вимагати дотримання розумного балансу між інтересами держави, суспільства (кредитора) та інтересами власника майна.

В даному випадку втручання у права власника є непропорційним. Суд повинен при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову враховувати не тільки інтереси кредитора, а й інтереси інших зацікавлених осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, зокрема, відповідача.

З урахуванням встановлених обставин справи та беручи до уваги предмет спору і зміст позовних вимог, обраний позивачем спосіб захисту, суд вважає, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні, оскільки немає доказів того, що є реальна загроза утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 . Сам факт того, що боржник не виконує добровільно вимогу про повернення заборгованості та наявність судового спору про стягнення такої заборгованості, не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, суд вважає, що заява адвоката Спариш М.Г. в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, є в цілому необґрунтованою, тому в її задоволенні необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149-153, 158, 258, 260, 264, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката Спариш М.Г. в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ