Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 рокуБілоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Бондаренко О. В., при секретарі Вангородській О.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної служби приватизації державного житлового фонду міста Біла Церква, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності, -

В С Т А Н О В И В :

23.11.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом мотивуючи тим, що вона до одруження мала прізвище « ОСОБА_6 ». Згідно Розпорядження № 1-2-3 від 14.02.2008 року завідуючої комунальною службою приватизації державного житлового фонду міста квартира АДРЕСА_1 була приватизована на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , що підтверджено свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 14.02.2008 року, виданого на підставі вказаного розпорядження. Згідно договору дарування від 12.03.2009 року № 2-926 ОСОБА_3 подарувала свою частку 1/4 частини квартири своїй дочці ОСОБА_4 . Вона, ОСОБА_8 не надавала згоди на участь у приватизації, а від її імені була дана її родичами, які через відсутність юридичних знань та досвіду в питаннях такого роду, не усвідомлювали наслідки надання їй таким чином права часткової власності на квартиру. Але, вона не бажає бути учасником приватизації вказаної квартири, а також її співвласником, оскільки це позбавляє її можливості реалізувати право на приватизацію на власний розсуд. ЇЇ родичі, приватизуючи квартиру, виконали всі дії, передбачені Законом України «Про приватизацію» (далі Закон № 2482) з дотриманням Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджених наказом Міністерства з питань житлово комунального господарства України № 56 від 15.09.1992 року. Але, її родичі згідно діючого законодавства мали право розпоряджатися майном, а не її правом на приватизацію квартири. Крім того, згідно ст.3 Закону № 2482 приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 кв.м. загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв.м. на сім`ю. Тобто, на момент приватизації її родичі, в кількості 3 осіб, мали можливість здійснити приватизацію квартири без неї, з огляду на загальну площу квартири 65,8 кв.м. Враховуючи зазначене, приватизація квартири була здійснена з порушенням чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин та законних її прав, що стало наслідком позбавлення її права приватизувати інше житло. Тому, просила у судовому порядку скасувати розпорядження № 1-2-3 від 14.02.2008 завідуючої комунальною службою приватизації державного житлового фонду міста у частині надання ОСОБА_7 у приватну спільну сумісну власність квартири за адресою: АДРЕСА_2 , визнати недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 14.02.2008 року у частині включення ОСОБА_7 до складу співвласників квартири за адресою: АДРЕСА_2 , визнати, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 1/3 частки, ОСОБА_4 1/3 частки, ОСОБА_5 1/3 частки та зобов`язати державного реєстратора відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради забезпечити внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

14.12.2020 року судом постановлено ухвалу, про надання позивачу строку для усунення недоліків позову.

25.01.2021 року позивач подала до суду заяву, на виконання ухвали суду від 14.12.2020 року, та позовну заяву зі зміненим предметом спору, в якій просила визнати недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 14.02.2008 року у частині включення ОСОБА_7 до складу співвласників квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

26.01.2021 року судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

15.03.2021 року судом постановлено ухвалу, про витребування доказів у справі, а саме: витребування у Комунальної служби приватизації державного житлового фонду міста Біла Церква матеріалів, які стали підставою для видачі розпорядження Комунальної служби приватизації державного житлового фонду міста Біла Церква від 14.02.2008 року №1-2-3 та свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 14.02.2008 року, та постановлено ухвалу, про визнання обов`язковою явки відповідачів у підготовче судове засідання.

21.04.2021 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідач - Комунальна служба приватизації державного житлового фонду міста Біла Церква представника до суду не направила, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, 13.05.2021 року подала до суду матеріали, на виконання ухвали суду від 15.03.2021 року.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Підстави для відкладення судового засідання, визначені ч. 2 ст. 223 ЦПК України, відсутні.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 4 ЦПК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.80 ЦПК України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , 20.07.2013 року уклала шлюб з ОСОБА_9 , у зв`язку з чим змінила прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_10 », що підтверджено матеріалами справи (а.с.8,9).

З копії паспорта серії НОМЕР_2 , виданого Білоцерківським МВ Управлінням ДМС України в Київській області 27.08.2018 року (а.с.9) вбачається, що позивач з 10.05.2016 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 13.04.2020 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Також, встановлено, що 14.02.2008 року Комунальною службою приватизації державного житлового фонду міста Біла Церква було видано свідоцтво № НОМЕР_1 , яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної часткової власності громадянину ОСОБА_2 -1/4 частина та членам його сім`ї: ОСОБА_3 - 1/4 частина, ОСОБА_7 -1/4 частина та ОСОБА_5 -1/4 частина; квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», загальна площа квартири становить 65,8 кв.м. Свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 видано згідно розпорядження завідуючої комунальною службою приватизації державного житлового фонду міста від 14.02.2008 року № 1-2-3, що підтверджено копіє свідоцтва ( а.с.6).

З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.02.2008 року ( а.с.7), Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації, на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 14.02.2008 року, було зареєстровано право власності на вказану квартиру та у відповідних частках ( по 1/4 за кожним) за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

Вказані обставини узгоджуються з копією технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.16-17), який є складовою частиною свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 14.02.2008 року.

З копії свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 14.02.2008 року ( а.с38) та договору дарування частини квартири від 12.03.2009 року серії ВМС № 497439, зареєстрованим у реєстрі за № 2-926, вбачається, що ОСОБА_3 подарувала належні їй 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 .

З матеріалів, наданих Комунальною службою приватизації державного житлового фонду міста Біла Церква, які стали підставою для видачі розпорядження Комунальної служби приватизації державного житлового фонду міста Біла Церква від 14.02.2008 року №1-2-3 та свідоцтва про право власності №41924 від 14.02.2008 року ( а.с.123-125), вбачається, що у лютому 2008 року наймач квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 подав заяву до завідуючої комунальною службою приватизації державного житлового фонду міста Біла Церква, в якій просив оформити передачу у приватну спільну власність квартиру, яку він займає разом із членами сім`ї на умовах найму, згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». При оформленні квартири у спільну часткову власність просив розподілити долі власності між членами сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 по 1/4 частині кожному.

Також, у вказані заяві зазначено згоду наймача ОСОБА_2 та повнолітніх членів його сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 на приватизацію вказаної квартири, що засвідчено їх підписами.

До вказаної заяви додано довідку про склад сім`ї, виданої Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради ЖЕК № 5 ( а.с.125), з якої вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 з 08.07.1981 року, проживають та мають право на отримання житла на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» заявник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ст. 345 Цивільного Кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно із ст. 47 Житлового кодексу, норма жилої площі встановлюється у розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Судом встановлено, що станом на час подачі наймачем квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 заяви на приватизацію квартири та видачу розпорядження про приватизацію квартири від 14.02.2008 року за № 1-2-3, приватизація здійснювалась у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положень наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» (із змінами, внесеними згідно з наказом Держжитлокомунгоспу від 05.08.1994 року № 72).

Відповідно до ч. 2 ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), передача займаних квартир (будинків) здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Згідно із п.5 - п. 10 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 N 56 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Передача житла у власність громадян здійснюється безоплатно, виходячи з розрахунку санітарної норми (21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю). Розмір загальної площі, що належить кожному наймачеві у квартирі, де мешкають два і більше наймачів, визначається як сума площ займаних жилих кімнат з урахуванням площі балконів, лоджій та терас і площі підсобних приміщень квартири, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат (додаток 1). Якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій пунктом 6 цього Положення, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається, виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

Отже, виходячи з норм законодавства, яке регламентує приватизацію державного житлового фонду, вбачається, що участь у приватизації займаного державного (комунального) житла на підставі договору найму приймають наймач та члени його сім`ї, тобто всі зареєстровані в цьому житловому приміщенні особи. Законодавством України відмова від участі у приватизації житла осіб зареєстрованих у житловому приміщенні не передбачена, крім виключних випадків. Відповідно, згоду на участь у приватизації надають всі повнолітні члени сім`ї, а представниками дітей виступають їх батьки.

Приймаючи участь у приватизації квартири АДРЕСА_1 наймачем квартири та повнолітніми членами його сім`ї, в тому числі і позивачем, було законно реалізоване право на це житло, враховуючи, що ОСОБА_8 станом на час приватизації була повнолітньою та надала свою згоду на приватизацію вказаної квартири, а заява на приватизацію квартири відповідає Додатку 2 до вказаного Положення.

Таким чином, права наймача та членів його сім`ї, в тому числі і позивача, на приватизацію житла не були порушені та використані ними в обсязі передбаченому законодавством.

Позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, що її родичі під час приватизації діяли всупереч її інтересів, що в свою чергу призвело до порушення її прав та вимог законодавства.

Що стосується посилань позивача на ту обставину, що вона не надавала своєї згоди на приватизацію, такі доводи є безпідставними, оскільки позивач на той час була повнолітньою особою та сама надала таку згоду, про що зазначено вище у рішенні.

Щодо поданих відповідачами у справі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заяв про визнання позову слід зазначити наступне.

Так, згідно із ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві та у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Разом з тим, відповідач - Комунальна служба приватизації державного житлового фонду міста Біла Церква заяву про визнання позову до суду не подала, а визнання позову суперечить вказаним вище нормам законодавства.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, адже правові підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 14.02.2008 року у частині включення ОСОБА_7 до складу співвласників квартири за адресою: АДРЕСА_2 відсутні, оскільки воно видано у відповідності до вимог законодавства та жодним чином не порушує прав, свобод та інтересів позивача.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 19, 47 Конституції України, ст. 15, 16, 345 ЦК України, ст. 47 ЖК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», ст. 4, 12, 13, 76 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) до Комунальної служби приватизації державного житлового фонду міста Біла Церква (місцезнаходження: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Торгова площа, 11), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_6 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_8 ), відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.05.2021 року.

СуддяО. В. Бондаренко