КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27травня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/10059/19

Апеляційне провадження 22-ц/824/7282/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.

сторони

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, подану через представника Гусєва Павла Володимировича, нарішення Подільського районного суду м. Києва від 18 вересня2020 року, ухвалене під головуванням судді Гребенюка В.В., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (надалі ПрАТ«СК «АРКС») до ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,

У С Т А Н О В И В :

у серпні 2019 року ПрАТ «СК «АРКС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просило стягнути з останнього 7 405,04 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24.08.2018 з вини відповідача було пошкоджено автомобіль Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 .

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Subaru, д.р.н. НОМЕР_2 , яким керував відповідач, застрахована за договором, укладеним між позивачем та ОСОБА_4 , вони виплатили страхове відшкодування потерпілій особі у сумі 14 810,07 грн.

ОСОБА_4 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а договір з ним укладено на пільгових умовах.

Проте, на час ДТП за кермом автомобіля був не страхувальник ОСОБА_4 , якому було надано пільгу, а відповідач, а тому останній має сплатити 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування відповідно до положень п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 12.03.2020 до участі у справі як третю особу залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ).

Рішенням Подільськогорайонного суду м. Києва від 18.09.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду третя особа через представника подалаапеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що пільга, яка надана ОСОБА_4 , з яким укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності носить індивідуальний характер та не поширюється на невизначене коло осіб. Зважаючи, що за кермом був не страхувальник ОСОБА_4 , а відповідач ОСОБА_2 суд безпідставно поклав обов`язок по відшкодуванню шкоди на МТСБУ. Виплату страхового відшкодування потерпілому у повному обсязі здійснив позивач, який відповідно до п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на отримання 50 % від виплаченої страхової суми з винної особи.

У відзиві ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи ціну позову, а також ту обставину, що апелянт надавав суду першої інстанції письмові пояснення, які фактично такі ж як і доводи апеляційної скарги та просив розглядати справу у їх відсутність, колегія суддів відхиляє клопотання про розгляд апеляційної скарги з викликом сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.05.2018 між позивачем і ОСОБА_4 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (автомобіль Subaru, д.р.н. НОМЕР_3 ), та останньому видано страховий поліс АК/5881190.

24.08.2018 сталася ДТП за участю автомобіля Subaru, д.н.н. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача, та автомобіля Skoda, д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок якої було пошкоджено обидва автомобілі.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 09.11.2018 відповідача визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Відповідач має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 23.09.2003.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 31.08.2018 № 84/59.08.18 вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda, д.р.н. НОМЕР_1 складає 18 375,66 грн.

Позивач виплатив потерпілій особі страхове відшкодування у сумі 14 810,07 грн відповідно до заяви про страхове відшкодування від 11.12.2018, страхового акту № АХА2432873 від 12.12.2018 та платіжного доручення № 521210 від 13.12.2018.

27.02.2019 позивач направив відповідачу претензію про регресні вимоги на суму 7 405,04 грн, проте відповіді не отримав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що відповідач є учасником бойових дій та керував на час ДТП автомобілем на законних підставах, а тому у нього відсутній обов`язок відшкодовувати шкоду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповільності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон № 1961 - IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону№ 1961 - IV учасники бойових дій,постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до пп. 7 п 41.1 ст. 41 цього Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

За матеріалами справи встановлено, що автомобіль Subaru, д.н.н. НОМЕР_2 , яким керував відповідач на час ДТП на праві власності належав ОСОБА_4 .

Разом з тим, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.12.2014 (справа № 1-6/2014) положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі. У Законі № 1961- IVпередбачено особливості його застосування у випадках заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод, винуватцями яких є окремі категорії громадян, та обов`язкові умови, за наявності яких певні категорії фізичних осіб вважаються такими, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, а Моторне бюро, відповідно, зобов`язане відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих. Для учасників бойових дій та інвалідів війни, що визначені законом, інвалідів I групи умовою їх страхування є особисте керування належними їм транспортними засобами, а для інвалідів I групи - також і керування належними їм транспортними засобами іншою особою в їх присутності. Отже, особи, наведені у пункті 13.1 статті 13 Закону № 1961 - IV, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у цьому пункті особи, за рахунок коштів Моторного бюро із фонду захисту потерпілих.

Суд першої інстанції правильно застосував положення 13.1 статті 13 Закону № 1961 з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.12.2014 та відмовив у позові, оскільки відповідач є учасникам бойових дій, та керував транспортним засобом особисто.

Матеріали справи не містять доказів щодо неправомірного заволодіння відповідачем автомобілем Subaru, д.н.н. НОМЕР_2 , та на такі обставини позивач не посилався, а тому суд правильно виходив з того, що відповідач володів цим автомобілем на час ДТП правомірно.

Відповідно до п. 13.2 ст. 13 Закону № 1961 - IV розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

Відповідно до п. 38-1.1 ст. 38-1 цього ж Закону у разі, якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом даних норм Закону колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у даному спорі відповідач є особою, яка звільнена від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої він є за рахунок коштів Моторного бюро із фонду захисту потерпілих.

Закон № 1961 - IV не містить положень про те, що у разі, якщо цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу застрахована страхувальником на пільгових умовах (п. 13.2 статті 13 Закону № 1961), то особи зазначені у п. 13.1 ст. 13 Закону№ 1961 - IV не звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території Українита відшкодовують завдані збитки особисто.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає за виключенням випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 27.05.2021.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук