ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/732/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Шевчук Л.Г. за участі: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

29.07.2020 ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 12 000 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. 16.10.2010 сторони зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . Протягом останніх років сімейне життя сторін поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони не проживають як подружжя з 2017 р., спільного господарства не ведуть. Отже їх шлюб фактично припинив існування і подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Оскільки дитина проживає з позивачкою, відповідач повинен брати участь у її утриманні. Відповідач працездатний, отримує дохід, джерела походження якого позивачці невідомі, має нерухоме майно, грошові вклади, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він у змозі сплачувати заявлений розмір аліментів.

Ухвалою від 11.08.2020 суд (під головуванням судді Цимбал І.К.) відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 29.10.2020, яке було відкладене у зв`язку з неявкою відповідача.

27.11.2020 справу передано до провадження судді Трусової Т.О. та призначено підготовче засідання на 05.03.2021

В підготовчому засіданні відповідач подав відзив на позов, у якому зазначив, що він не визнає заявлених до нього вимог з таких підстав. Він любить і цінує свою дружину та сина, проживають вони на одній житловій площі, як і раніше разом ходять у гості, спільно відзначають сімейні свята, разом доглядають та виховують сина. Жодних розмов про розірвання шлюбу між ними ніколи не було, а сімейні непорозуміння, які іноді трапляються, вони намагаються долати. Відповідач вважає, що подання даного позову викликано раптовим емоційним станом його дружини, а наведені нею обставини не є безумовними підставами для припинення шлюбу. Заперечуючи проти вимог про стягнення аліментів, відповідач послався на те, що утримує свого сина, у минулому році купив йому все необхідне для школи, з власних коштів оплачує комунальні послуги на утримання спільної квартири. Він не працює, з 2007 р. перебуває на пенсії за вислугою років, підприємницькою діяльністю не займається і постійного додаткового заробітку не отримує, оскільки працевлаштуватися в його віці дуже складно. Окрім того на його утриманні перебуває мати пенсійного віку.

Посилаючись на вищевикладене, відповідач просив вжити заходи щодо примирення подружжя та відкласти розгляд справи на 6 місяців.

Позивачка заперечувала проти надання строку для примирення посилаючись на те, що примирення неможливе і буде суперечити її волі. Вказала, що наведені відповідачем обставини не відповідають дійсності, оскільки приблизно чотири роки назад вона пішла від чоловіка і з тих пір вони проживають окремо та не підтримують шлюбно-сімейних відносин.

Вислухавши подружжя, суд не встановив підстав для надання тривалого строку для їх примирення, протокольною ухвалою закрив підготовче провадженні і призначив справу до розгляду по суті на 22.04.2021.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування. Пояснила, що за чотири роки роздільного проживання відповідач не вчинив жодних дій для відновлення сімейних відносин, достатньої уваги сину не приділяє і коштів на його утримання не надає, витрачаючи гроші на друзів і алкоголь. Саме через таку поведінку відповідача вона від нього пішла і за цей час нічого не змінилося. Позивач визнала, що відповідач сплачує комунальні платежі за спільну квартиру та вказала, що цим і обмежується його фінансова участь у житті сина. Обґрунтовуючи заявлений розмір аліментів, позивачка зазначила, що зі слів відповідача їй відомо, що у нього є рахунок у банку, на який він нещодавно поклав 200 тис. грн., також ним вкладено у розвиток ірландського пабу 80 тис. доларів, і з цих коштів він щомісяця отримує відсотки.

В судове засідання з розгляду справи по суті відповідач не з`явився, його представник позов не визнав з підстав, наведених у відзиві. Представник зазначив, що відповідач не спроможний сплачувати заявлений розмір аліментів, а посильною для нього сумою буде 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заслухавши учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16.10.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1712.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_4 .

З пояснень позивачки вбачається, що внаслідок розбіжностей у поглядах на життя, сім`ю і шлюб та обов`язки щодо утримання родини у 2017 р. вона з дитиною пішла від чоловіка і з того часу вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин та не ведуть спільного господарства.

Незважаючи на зміст відзиву на позов, в підготовчому засіданні відповідач змушений був визнати, що дійсно у 2017 р. дружина пішла від нього до своїх батьків, а після придбання спільної квартири вселилась до неї разом з сином, при цьому він залишився проживати у квартирі матері, хоча і відвідує дружину та сина.

Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України).

За приписами частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За обставинами справи установлено, що внаслідок непримиренних розбіжностей у поглядах на життя, сім`ю і шлюб позивачка втратила до відповідача почуття любові і поваги, що і послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

За вісім місяців, протягом яких позов перебуває в провадженні суду, відновлення шлюбно-сімейних відносин сторін не відбулося, позивачка продовжує наполягати на розірванні шлюбу.

Зважаючи на викладене, суд дійшов до переконання, що розлад подружніх стосунків сторін не є тимчасовим і передумови для їх подальшого спільного життя відсутні, а відтак збереження шлюбу, який тривалий час існує лише формально і не базується на засадах добровільності, суперечить інтересам позивачки.

Як установив суд, після припинення шлюбно-сімейних відносин сторін дитина залишилася з матір`ю, яка і несе усі витрати на її утримання: а саме: харчування, одяг, навчання, лікування тощо.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (стаття 51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 СК України).

Сторони не домовились про добровільну участь батька в утриманні дитини, а відтак даний спір підлягає вирішенню в судовому порядку.

Згідно з положеннями частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 СК України).

Згідно положень частини 2 зазначеної норми розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи (стаття 76 ЦПК України).

За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що відповідач як колишній працівник органів податкової служби отримує пенсію за вислугу років, розмір якої на даний час становить 5 721,50 грн.

Позивачка посилається на наявність у відповідача інших постійних джерел доходів, проте належних доказів наявності на підтвердження цієї обставини суду не надано.

Також суду не надано доказів наявності у відповідача коштовного рухомого та нерухомого майна, грошових коштів та витрат на придбання такого майна.

Водночас суд ураховує, що з огляду на вартість життя у м. Києві отримувана відповідачем пенсія не у змозі забезпечити навіть базовий рівень його потреб, а за віком, станом здоров`я та освітою він може працювати і отримувати достойний дохід.

До того ж сам відповідач не заперечує наявність у нього додаткових заробітків.

Інші неповнолітні діти у відповідача відсутні, а пенсійний вік його матері при відсутності доказів надання їй матеріальної допомоги не розцінюється судом як обставина, що повинна враховуватися при визначенні розміру аліментів.

Отже на підставі оцінки наведених сторонами аргументів і наданих ними доказів та з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, при визначенні розміру аліментів суд виходить із середньої заробітної плати працівника для місцевості, де проживає відповідач (м. Київ) і вважає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 3 000 грн., що не перевищує 1/4 частини статистично визначеної середньої заробітної плати по м. Києву.

На підставі положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову.

З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача судовий збір, сплачений позивачкою при поданні позову за вимогу про розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, а тому за цю вимогу суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 16 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1712, між ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ), розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень щомісячно, починаючи з 29 липня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в сумі 908 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: