Постанова

Іменем України

20 січня 2021 року

м. Київ

справа № 537/682/17

провадження № 61-45609св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ткачука О. С. (суддя-доповідач),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за касаційними скаргами ОСОБА_1 та приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2018 року, ухвалене суддею Зоріною Д. О., та постанову апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня 2018 року, ухвалену у складі колегії суддів Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі - ПрАТ «СК «Брокбізнес»), посилаючись на те, що 16 жовтня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), винним у якій вироком Крюківського районного суду міста Кременчука від 09 лютого 2015 року визнано ОСОБА_2 . У результаті ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «СК «Брокбізнес» з лімітом страхового відшкодування на рівні 100 тис. грн. ОСОБА_1 звернулася до страхової компанії із заявою про відшкодування їй матеріальної шкоди, завданої у ДТП, проте ПрАТ «СК «Брокбізнес» не виплатило їй страхове відшкодування.

Посилаючись на те, що внаслідок ДТП вона зазнала тілесних ушкоджень, лікування яких проводила в тому числі й за кордоном, а також на те, що їй завдано моральну травму, позивачка просила: стягнути з ПрАТ «СК «Брокбізнес» в межах ліміту страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, у розмірі 100 тис. грн та 5 тис. грн моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 624 649 грн 54 коп., що складається із витрат на лікування, у тому числі в іноземній державі, а також 45 тис. грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Брокбізнес» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 6 555 грн 18 коп. та моральну шкоду в сумі 5 тис. грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 15 тис. грн. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Розподілено судові витрати.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановоюапеляційного суду Полтавської області від 25 вересня 2018 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2018 року змінено шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на «Порядок направлення громадян України для лікування за кордон», затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1079 від 27 грудня 2017 року та «Положення про порядок направлення громадян на лікування за кордон», затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 1995 року № 991.

В іншій частині рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2018 року залишено без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення в частині відмови в задоволенні її позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 коштів на її лікування за кордоном та ухвалити в цій частині нове рішення, яким указані вимоги задовольнити в повному обсязі.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року до Верховного Суду, ПрАТ «СК «Брокбізнес», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та недослідження всіх поданих доказів, просить скасувати оскаржені судові рішення в частині задоволених позовних вимог до ПрАТ «СК «Брокбізнес» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Брокбізнес» в повному обсязі.

Доводи інших учасників справи

Відзивів на касаційні скарги не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ «СК «Брокбізнес» та зупинено виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2018 року.

10 грудня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

11 грудня 2020 року згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями справу визначено розглядати у складі колегії суддів: Ткачука О. С. (судді-доповідача), Висоцької В. С. (головуючої), Грушицького А. І., Петрова Є. В., Литвиненко І. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 16 жовтня 2014 року сталася ДТП, винним у якій вироком Крюківського районного суду міста Кременчука від 09 лютого 2015 року визнано ОСОБА_2 .

У результаті ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Зважаючи на це ОСОБА_1 було тричі прооперовано і вона витратила особисті кошти у розмірі 9 391 грн 24 коп. на лікування в Україні та 22 470 Євро на лікування за кордоном.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «СК «Брокбізнес» з лімітом страхового відшкодування на рівні 100 тис. грн.

24 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до страхової компанії із заявою про відшкодування їй матеріальної шкоди, завданої у ДТП.

Листом від 23 листопада 2016 року ПрАТ «СК «Брокбізнес» повідомило ОСОБА_1 про необхідність виконання вимог статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та подання паспорта та ідентифікаційного номера ОСОБА_1 ; документів, що посвідчують витрати на лікування, виписного епікризу; висновку судово-медичної експертизи № 1435 від 12 грудня 2014 року; постанови (рішення) суду щодо особи, яка винна у скоєнні ДТП з відміткою про те, що постанова набрала чинність.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 посилалася на те, що лікування в Україні не мало бажаного ефекту та не повернуло їй можливість ходити, тому вона прийняла рішення про продовження лікування у клініці Богенхауз, що знаходиться у м. Мюнхені, Німеччина. Як стверджувала позивачка, після проходження курсу лікування у цій клініці, який включав дві операції на травмованій у ДТП нозі, стан її здоров`я значно поліпшився.

Відмовляючи у позові в частині стягнення з відповідачів вартості лікування ОСОБА_1 за кордоном, суд першої інстанції виходив із положень статті 24 Закону України № 1961-IV, яка передбачає, що витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Також суд послався на Положення про порядок направлення громадян на лікування за кордон, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 грудня 1995 року № 991.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував того, що позивачка просила стягнути вартість її лікування за кордоном не лише зі страхової, зобов`язання якої визначені Законом № 1961-IV та договором, укладеним зі страхувальником, а й з винуватця ДТП, якого наведений вище Закон не звільняє від відповідальності. Мотивів відмови у стягненні з ОСОБА_2 витрат, понесених ОСОБА_1 на лікування у закордонній клініці, районний суд взагалі не навів.

Апеляційний суд виключив із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на Положення про порядок направлення громадян на лікування за кордон, затверджене постановою Кабінету міністрів України від 08 грудня 1995 року № 991, проте, залишаючи це рішення в решті без змін, взагалі не мотивував причин відмови у відшкодуванні витрат на лікування позивачки за кордоном та не навів законодавчого обґрунтування такого свого рішення.

Щодо позовних вимог до ПрАТ «СК «Брокбізнес»

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року № 1401-VIII до статті 124 Конституції були внесені зміни та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Тобто, можливість звернення до суду із позовом пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України № 1961-IV.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

Відповідно до статті 35 цього Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, в якій зазначається: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви (пункт 35.1).

Крім того, у пункті 35.2 статті 35 Закону № 1961-IV визначено перелік документів, які мають бути додані до заяви, зокрема:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Слід відзначити, що рішення страховика про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування потерпілій особі приймається на підставі належним чином оформленої заяви цієї особи або її законного представника.

Заперечуючи проти позову, ПрАТ «СК «Брокбізнес» посилалося на те, що ОСОБА_1 не виконала вимог пункту 35.2 статті 35 Закону № 1961-IV, зокрема не надала до заяви копії паспорта, довідки про присвоєння їй ідентифікаційного номера платника податку та відомостей про банківські реквізити, про що також було зазначено у листі від 23 листопада 2016 року, адресованому ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 89).

У позові ОСОБА_1 вказала, що паспорт та ідентифікаційний номер вона надавати страховій відмовилась і вважає вимоги страховика незаконними (т. 1 а.с. 3).

Задовольняючи позов у частині стягнення страхового відшкодування зі страхової компанії, суди взагалі не проаналізували, чи зверталася позивачка до ПрАТ «СК «Брокбізнес» із належно оформленою заявою про страхове відшкодування та чи виконала вимоги пункту 35.2 статті 35 Закону № 1961-IV, а відтак, чи виник у страхової компанії обов`язок сплатити їй страхове відшкодування.

За правилами пункту 36.7 статті 36 Закону № 1961-IV рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги ПрАТ «СК «Брокбізнес» щодо безпідставності стягнення з нього страхового відшкодування, вказав, що страховик не прийняв жодного рішення за заявою ОСОБА_1 . При цьому суд не з`ясував чи оскаржувала ОСОБА_1 дії або бездіяльність страхової компанії щодо неприйняття рішення про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У разі встановлення судом, що дії або бездіяльність ПрАТ «СК «Брокбізнес» щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування позивачкою оскаржуються в межах даної справи, то судам необхідно перевірити виконання сторонами вимог Закону № 1961-IV та в залежності від цього вирішити питання наявності у ПрАТ «СК «Брокбізнес» обов`язку зі сплати страхового відшкодування.

Крім того, в залежності від вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до страхової компанії, має бути визначений обсяг матеріальної відповідальності ОСОБА_2 .

Відтак, судові рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Брокбізнес» та ОСОБА_2 є передчасними та такими, що ухвалені без належної перевірки усіх доказів, доводів та обставин справи.

При цьому немає підстав для відмови у відшкодуванні вартості лікування за кордоном.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів наголошує, що суд касаційної інстанції позбавлений права досліджувати докази, які не були предметом дослідження судами, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, зокрема поданих позивачкою документів щодо її лікування у закордонній клініці, а також щодо обставин її звернення до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, відтак, і ухвалити своє рішення немає процесуальної можливості.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК Українипідставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За викладених обставин доводи, наведені в касаційних скаргах ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Брокбізнес», колегія суддів вважає обґрунтованими та достатніми для скасування ухвалених у справі судових рішень з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 400, 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

О.С. Ткачук