ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бутенко С. Б.

суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря Кальник А. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ясниської Олени Олексіївни

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 25 грудня 2015 року у складі судді Андрієнко Г. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14.12.2005 між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, про що Центральним ВДРАЦС Полтавського МУЮ в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за № 1982.

Протягом тривалого часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, неможливості подальшого спільного проживання та збереження сім`ї.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 25 грудня 2015 року позов задоволено.

Шлюб, зареєстрований 14 грудня 2005 року в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1982 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 залишено « ОСОБА_5 ».

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ясниської О. О. ставиться питання про скасування даного рішення суду з мотивів порушення норм процесуального права та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд невірно встановив факт припинення шлюбно-сімейних відносин між сторонами, оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення сторони підтримували подружні стосунки та мали намір зберегти сім`ю.

Судом не було вжито заходів на встановлення місця проживання відповідача, внаслідок чого порушено її право знати про дату і час розгляду справи та подати докази, справу розглянуто за її відсутності. Заяву про розгляд справи без її участі відповідач не підписувала та до суду не подавала.

Відповідач ОСОБА_1 є громадянкою РФ та не мала місця постійного проживання чи перебування на території України, а рішення від 25.12.2015 прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Ткаченко С. В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (пункт 1 частини першої статті 374, стаття 375 ЦПК України).

По справі встановлено, що 14 грудня 2005 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, про що Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 1982.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що подальше збереження шлюбу сторін є неможливим, тому вважав необхідним шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвати.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частини перша статті 24 СК України).

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно частини другої статті 104 та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Встановивши неможливість подальшого спільного життя і збереження шлюбу сторін, суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції представник відповідача в апеляційній скарзі не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо неможливості збереження шлюбу сторін, а доводи апелянта зводяться лише до часу припинення сторонами шлюбно-сімейних відносин, наслідком чого є вирішення майнових спорів подружжя, що розглядаються судами Російської Федерації, якими встановлено факт припинення сторонами сімейних відносин та ведення спільного господарства з січня 2015 року, у зв`язку з чим визнано таким, що не підлягає поділу та не є спільною власністю подружжя майно, набуте ОСОБА_2 після січня 2015 року (рішення Анапського районного суду Краснодарського краю від 10.03.2020 та апеляційна ухвала Краснодарського крайового суду від 11.11.2020 у справі № 2-2/2020 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна).

Зважаючи на те, що предметом спору є особисті немайнові права подружжя, а завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з наведених в апеляційній скарзі мотивів та ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , оскільки не вбачає можливості поновлення шлюбних стосунків між сторонами та збереження шлюбу.

Крім того, як вбачається з наданих представником позивача документів 25 березня 2020 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_7 , а 24 грудня 2016 року та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народились спільні діти - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Виходячи з наведеного апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ясниської Олени Олексіївни - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 25 грудня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна