Справа № 495/5797/20
№ провадження 2/495/282/2021
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
22 січня 2021 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Іванченко А.С.,
справа №495/5797/20,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,
24 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Так, вимоги позивача мотивовані тим, що вона, на підставі договору дарування від 12.05.1996 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
В належному їй будинку зареєстрована з 2017 року ОСОБА_2 , яка з моменту реєстрації до теперішнього часу в ньому не мешкає, її речей в будинку не має, комунальні послугу вона не сплачує, ремонт не проводить.
Також вказує, що наявність реєстрації відповідачки в її будинку порушує право власника на безперешкодне користування своїм майном, зокрема для оформлення їй субсидій на комунальні послуги потрібно надати довідку про доходи відповідачки, місце знаходження якої їй не відомо.
Посилаючись на норми щодо захисту права власності, вона вважає, що існують усі правові підстави для задоволення її позову.
28 вересня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до підготовчого її розгляду на 02 листопада 2020 рік об 09.40 годині.
01 грудня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті.
Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити.
В судове засідання відповідач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась через оголошення на сайті судової влади, причина неявки суду невідома.
Зі згоди позивача, про що свідчить її заява, суд ухвалою від 22 січня 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданої заяви, за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що дійсно на підставі договору дарування від 12.05.1996 року, посвідченого нотаріусом Білгород-Дністровського районної державної нотаріальної контори Сминтиною І.В, ОСОБА_1 є власником житлового будинку під АДРЕСА_1 .
Вказані обставини також підтверджуються довідкою, виданою Шабівською сільською радою за №1121 від 17.09.2020 року, згідно якої за даними погосподарської книги сільської ради за 2016-2020 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 значиться ОСОБА_1 /л.с. 16/
Згідно копії домової книги, у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , окрім інших, зареєстрована ОСОБА_2 , з 28.11.2017 року.
Вказане вище також підтверджується відповідями на запит щодо місця реєстрації особи-відповідача від 17.11.2020 року у листі Шабівської сільської ради за № 1815/06.4-27/3197 та згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області.
Позивач вказує, що ОСОБА_2 зареєстрована у належному їй на праві власності житловому будинку, проте у ньому не проживає, у будинку відсутні її речі, вона не сплачує комунальні послуги тощо.
В якості надання доказу не проживання відповідача у будинку під АДРЕСА_1 , приєднала до матеріалів справи акт обстеження побутових умов від 08.08.2020 року, у відповідності до якого громадянка ОСОБА_2 , 1975 року народження дійсно не мешкає за адресою АДРЕСА_2 , з 28.11.2017 року.
Даний факт також підтверджує і свідок ОСОБА_3 у своїй заяві від 17.09.2020 року.
Окрім того, згідно листа Шабівської сільської ради за № 1815/06.4-27/3197 від 17.11.2020 року повідомлено, що згідно даних Розділу IV «Список членів домогосподарства» погосподарської книги сільської ради за 2016-2020 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , гр. ОСОБА_4 , 1975 року народження не значиться як проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 .
Частиною першої статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). При цьому згідно статті 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні.
Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Відсутність відповідача за місцем реєстрації достовірно підтверджено актом обстеження побутових умов від 08.08.2020 року, заявою від 17.09.2020 року та листом Шабівської сільської ради за № 1815/06.4-27/3197 від 17.11.2020 року.
Таким чином, не зняття з реєстрації відповідача порушує право власності позивача.
Положеннями ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на житловий будинок під АДРЕСА_1 , ту обставину, що відповідач дійсно не проживає в ній понад встановлені чинним законодавством строки, тобто з моменту 28.11.2017 року, а також враховуючи те, що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.
На підставі викладеного та керуючись ст. 71,72,150 ЖК України, ст. ст. 319, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280-281, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛ И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку під АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю в ньому понад встановлені строки без поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , ІПН: НОМЕР_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_4 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 22 січня 2021 року.

С У Д Д Я: