Справа №2-4379/2009
Провадження № 22-ц/812/1071/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Богуславській О.М.,

за участі представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Сіхарулідзе Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

представника ОСОБА_1 - адвоката

Сіхарулідзе Дмитра Геннадійовича

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2018 року, постановлену головуючим суддею Румянцевою Н.О., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за заявою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків пред`явлення виконавчого документу до виконання у цивільній справі за позовом акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків пред`явлення виконавчого документу до виконання у цивільній справі за позовом акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічний акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі- ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи вимоги вказували, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2009 року по справі № 4379/2009 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором № 0 від 05 жовтня 2006 року в розмірі 94271 грн.08 коп. та судові витрати в розмірі 1192 грн.71 коп.

На виконання вищезазначеного рішення суду першої інстанції, Ленінським районним судом м. Миколаєва 08 квітня 2010 року видано виконавчий лист.

В подальшому зазначений виконавчий документ було направлено на примусове виконання до органів державної виконавчої служби та 28 червня 2013 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Оригінал виконавчого листа та постанова про повернення були направлені на адресу ПАТ «УкрСиббанк».

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір відступлення прав вимог, відповідно до якого право вимоги по кредитному договору №0 від 05 жовтня 2006 року з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Крім того, ПАТ «Дельта Банк» вказував, що оригінал виконавчого листа по справі №2-4379/2009 представником ПАТ «УкрСиббанк» було передано ПАТ «Дельта Банк» лише 12 квітня 2018 року, а тому причини пропуску строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа по цій справі є поважними.

Враховуючи вищенаведене, та посилаючись на вимоги п.1ч.1 ст.512,ст. 514 ЦК України,п.5 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. 442, 443 ЦПК України, заявник просив замінити стягувача - ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі №2-4379/2009 від 06 квітня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 05 жовтня 2006 року в розмірі 94271 грн. 08 коп. та судові витрати в розмірі 1192 грн. 71 коп. та визнати поважними причини пропуску строку для пред`явлення до виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2018 року заяву ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому листі №2-4379 2009 року виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2009 року у цивільній справі № 2-4379/2009 за позовом акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Визнано поважними причини пропуску ПАТ «Дельта банк» строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа від 06 квітня 2010 року у справі №2-4379/2009 за позовом акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Поновлено строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.04.2010 року у справі №2-4379/2009 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 12242,99 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 94271 грн. 08 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Сіхарулідзе Д.Г. вказує, що на даний час стягувачем у справі є ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку».

В свою чергу, оскаржувана ухвала Ленінського районного суду від 27 листопада 2018 року є необґрунтованою та незаконною, а тому просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання про поновлення строків пред`явлення виконавчого документу до виконання відмовити.

Так, зокрема вказував, що судом першої інстанції помилково не враховано відсутність будь-яких поважних причин щодо пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Зазначає, що після повернення 28 червня 2013 року державним виконавцем виконавчого листа по даній цивільній справі на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», заявник не вживав до 2018 року, тобто протягом занадто тривалого часу жодних заходів направлених на пред`явлення його до виконання, хоча Законом України «Про виконавче провадження» такий строк є обмеженим.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» просило рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

У судове засідання апеляційної інстанції боржник ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Його адвокат Сіхарулідзе Д.Г. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив про її задоволення.

25 травня 2021 року на електронну адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява представника ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, а у разі неможливості проведення судового засідання в такому режимі - відкласти розгляд справи на іншу дату.

У задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду колегією суддів відмовлено з огляду на те, що ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17 травня 2021 року справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Сіхарулідзе Д.Г. було призначено до розгляду на 25 травня 2021 року. Повідомлення про розгляд справи разом з апеляційною скаргою направлено на електронну адресу Товариства 17 травня 2021 року.

Разом з тим, заяву ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» (вих.№.512 від 19 травня 2021 року) направило до суду апеляційної інстанції лише в день слухання справи, тобто з порушенням визначених ст.212 ЦПК України процесуальних строків для такого звернення, тоді як Товариство мало реальну можливість своєчасного направити таку заяву.

Оскільки ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, доводів поважності причин неможливості розгляду справи 25 травня 2021 року у заяві не наведено, а в матеріалах справи достатньо даних про можливість розгляду справи без їх участі, то відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

За такого, колегія суддів з врахуванням вимог ч.2 ст.372 ЦПК України дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених ст. 367 ЦПК України межах, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення Іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У п.9 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду та вчиняти інші дії згідно із Законом України "Про виконавче провадження".

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах, а не його обсяг.

Розглядаючи зазначену заяву, суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни. При цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності.

За матеріалами справи, ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2020 року замінено стягувача у виконавчих листах №2-4379/2009, виданих 08 квітня 2010 року Ленінським районним судом м. Миколаєва у цивільній справі за позовом акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська факторингова компанія розвитку».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2009 року задоволено позов акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 12242,99 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 94271,08 грн.; судовий збір в розмірі 942,71 грн. та витрати, сплачені на інформаційно-технічне забезпечення у зв`язку з розглядом справи в сумі 250,00 грн., а всього 1192,71 грн.

08 квітня 2010 року на виконання вказаного рішення Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором №0 від 05 жовтня 2006 року в розмірі 94271,08 грн. та судові витрати в розмірі 1192,71 грн ( т.1 а.с.84).

Заявник зазначає, що в подальшому зазначений виконавчий документ було направлено на примусове виконання до органів державної виконавчої служби.

Постановою старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС від 28 червня 2013 року вищевказаний виконавчий документ повернуто стягувачу ПАТ «УкрСиббанк» на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній на час повернення редакції), стягнення не проводилося (т.1 а.с.85,86).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець цим погоджується придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити ціну купівлі.

Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами набуває чинності з дати його підписання уповноваженими особами сторін (п. 13.10 договору).

Відповідно до витягу з Додатку 1 до Договору купівлі-продажу Прав вимоги за кредитами від 08 грудня червня 2011 року Право вимоги по кредитному договору № 0 від 05.10.2006 року, з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

За приписами ч.ч.1,5 ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Зважаючи на вищенаведене та приписи п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст.512 ЦК України, ст.55, ч.ч.1,5 ст.442 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог ПАТ «Дельта Банк» та здійснив заміну стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому листі №2-4379 2009 року виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2009 року у цивільній справі № 2-4379/200

Апеляційна скарга доводів щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції в частині заміни сторони виконавчого провадження не містить, а тому колегією суддів оскаржувана ухвала в цій частині не переглядається.

Що ж стосується вимоги заявника про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Задовольняючи заяву ПАТ «Детьта Банк» та поновлюючи строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що хоча строки на подачу виконавчого документу до виконання сплинули, однак вини чи недбалості позивача, ПАТ «Дельта Банк» у цьому не було.

Проте, такий висновок суду першої інстанції є помилковим з огляду на наступні обставини.

Так, ПАТ «УкрСиббанк» за укладеним 08 грудня 2011 року договором купівлі-продажу всі наявні у нього документи, які стосувались кредитного договору №0, укладеним 05 жовтня 2006 року з ОСОБА_1 , поручитель ОСОБА_2 передало ПАТ «Дельта Банк» ще 02 квітня 2012 року за актом приймання-передачі документації (т.1 а.с.22).

Згідно довідки архіваріуса Ленінського районного суду м. Миколаєві цивільну справу № 2-4379/2009 знищено 22 лютого 2017 року по закінченню строків зберігання (т.1 а.с.9).

Частиною шостою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Відповідно до ч.1 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

За приписами п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час видачі виконавчого листа), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання: виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» у редакції від 02 червня 2016 року, згідно статті 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

За пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені Законом від 02 червня 2016 року.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 № 3-рп/2001).

У виданому стягувачу АКІБ «УкрСиббанк» виконавчому листі на примусове виконання рішення суду по справі №2-4379/2009, яке набрало законної сили, копія якого надана заявником, зазначено про можливість пред`явлення його до виконання протягом трьох років.

Згідно відмітки державного виконавця про виконання рішення, вироку або повернення вбачається, що виконання не проводилось, а виконавче провадження завершено 28 червня 2013 року згідно з п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на 28 червня 2013 року).

Частиною 5 статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ч.6 ст.19 ЗУ "Про виконавче провадження" особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Матеріалами справи встановлено, що з даною заявою ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду 28 квітня 2020 року, тобто після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який встановлено як чинною, так і попередньою редакцією Закону України «Про виконавче провадження». Вказане, на думку суду, свідчить про несумлінне використання ПАТ «Дельта Банк» його прав.

Зважаючи на викладене, ПАТ «Дельта Банк» звертаючись до суду першої інстанції з цією заявою не надало доказів поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання заслуговують на увагу.

В свою чергу, висновки суду першої інстанції в цій частині не ґрунтується на вимогах закону, не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, оскаржувана ухвала в силу п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України в частині вирішення вимог щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у їх задоволені.

В решті ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

В силу ст.141 ЦПК України з ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» на користь ОСОБА_1 належить стягнути 454 грн. судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сіхарулідзе Дмитра Геннадійовича задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2018 року в частині вирішення вимог щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення.

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» в поновленні пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа по цивільній справі №2-4379/2009 за позовом акціонерного комерційного Іноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 26 травня 2021 року