Справа №569/4039/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідачів Клімкович Я.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Державної казначейської служби України (далі - відповідачі), в якому просить стягнути з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 3 990 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21 червня 2020 року інспектором сектору реагування патрульної поліції Сарненського відділу поліції ГУНП у Рівненській області Галушко О.М. була винесена постанова серії БАА №232492 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП по факту того, що 21 червня 2020 року на автомобільній дорозі Бутки-Кам`янське-Рокитне-Клесів Н-07, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ - 21099», що має реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним ременем пасивної безпеки, він був не пристебнутий ременем безпеки, за що накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови серії БАА №232492 від 21 червня 2020 року він у встановленому законом порядку звернувся до суду із позовом про визнання протиправною та скасування вказаної постанови. Березнівський районний суд Рівненської області від 27 серпня 2020 року у справі № 555/1069/20 прийняв рішення, яким його позов задовольнив, визнав протиправною та скасував оскаржувану постанову, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрив.

Вказує, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності йому була заподіяна моральна шкода. Заподіяння моральної шкоди полягало у приниженні його честі та гідності як водія, людини та громадянина.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор порушив чинне законодавство, в зв`язку з чим він звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. 06 серпня 2020 року йому надійшла відповідь №4264/116/01/20-2020 від ГУНП в Рівненській області, в якій зазначено, що за результатами проведення службового розслідування до окремих працівників Сарненського ВП ГУНП вжито заходів дисциплінарного впливу.

Також, на його адресу надійшов лист від Березнівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виклик. У виклику зазначено, що в провадженні Березнівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №62661529 від 27 липня 2020 року з примусового виконання постанови серії БАА №232492, виданої 21 червня 2020 року. Його було зобов`язано з`явитись до виконавця 11 серпня 2020 року щодо сплати боргу за вищевказаним документом або надати підтверджуючі документи про сплату. Одночасно зобов`язано надати ряд інших документів. В зв`язку з чим він був змушений з`явитись до державного виконавця із зазначеним переліком документів. Це спричинило значні моральні переживання та психологічні розлади.

Окрім того, 21 жовтня 2020 року з копією рішення по справі № 555/1069/20 він отримав виконавчий лист Березнівського районного суду Рівненської області про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на його користь судові витрати по оплаті судового збору. Він звернувся з відповідною заявою, виконавчим листом та додатками до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області для повернення коштів, однак отримав лист від Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області про повернення документів через те, що найменування боржника у резолютивній частині рішення відрізняється від найменування боржника у вступній частині виконавчого листа. Він змушений був знову звертатись до Березнівського районного суду Рівненської області для отримання нового виконавчого листа, а також знову збирати пакет документів для звернення до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області. Ця обставина теж негативно вплинула на його психологічний стан, у нього з`явився страх та занепокоєння, що він не зможе повернути судовий збір. Судовий збір йому було повернуто 09 грудня 2020 року.

Вказані обставини порушили його нормальний спосіб життя, оскільки він змушений був захищати власні інтереси у суді, а також в інших установах. З урахуванням вимог розумності та справедливості, а також характеру вчиненого правопорушення (незаконне притягнення особи до адміністративної відповідальності та наслідки які настали і мають істотне значення), глибини його душевних переживань та ступеня порушення його нормального способу життя, тривалістю розгляду справи № 555/1069/20 (судовий розгляд тривав досить довго, а судовий збір він повернув майже через півроку з моменту винесення незаконної постанови) вважає, що достатнім грошовим відшкодування завданої йому моральної шкоди є грошова сума у розмірі 3 990 грн. 00 коп., і відшкодування йому моральної шкоди має здійснюватися через стягнення грошових коштів за рахунок Держави Україна, шляхом списання таких коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

25 травня 2021 року позивач подав клопотання про збільшення розміру позовних вимог, в якому просив стягнути з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 4 990 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди. В клопотанні вказав, що сума заявлених позовних вимог в розмірі 3 990 грн. 00 коп. не є достатньою для компенсації завданої йому моральної шкоди у зв`язку з тим, що виконавче провадження закрито аж 01 березня 2021 року та припинено арешт на його майно, скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

05 березня 2021 року Головне управління Національної поліції в Рівненській області подало відзив на позовну заяву, в якому просило в задоволенні позову відмовити повністю, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема матеріали справи не містять жодних свідчень та відповідних доказів про ступінь його моральних чи фізичних страждань або шкоди завданої його здоров`ю. Також, позивачем надано договір про надання правової допомоги від 22 лютого 2021 року та квитанцію до прибуткового касового ордера, однак не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому підстав у стягненні витрат на правову допомогу немає.

12 березня 2021 року позивач подав відповідь на вищевказаний відзив, в якій просив його вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказав, що відзив відповідача є необґрунтованим і заснований на суб`єктивній думці відповідача. Також, вказав, що він не повинен підтверджувати розмір гонорару, оскільки гонорар встановлений у фіксованому розмірі.

19 березня 2021 року представник Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області та Державної казначейської служби України Рибалко Б.А. подала відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити в задоволенні позову. Вказала, що у рішенні Березнівського районного суду Рівненської області у справі № 555/1069/20 не було встановлено вчинення посадовими особами Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області незаконних дій щодо позивача, які полягали б у незаконному накладенні адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, незаконному відстороненні від роботи (посади), вчиненні інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконній конфіскації майна чи незаконному накладенні штрафу. При цьому, у рішенні суду також не засвідчено, що будь-які дії, вчинені посадовими особами Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області, були протиправними. Складання постанови про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до Закону таке питання може бути вирішено лише судом. До того ж, скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 122 КУпАП. безумовно не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження дійсності факту завдання йому моральної шкоди, не довів в чому саме вона полягала та яких втрат немайнового характеру він зазнав внаслідок складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Визначення розміру грошового відшкодування в сумі 3 990 грн. 00 коп., на підставі наведених позивачем норм закону, є необґрунтованим за відсутності доведеності факту завдання моральної шкоди.

Щодо ініціювання позивачем проведення службового розслідування та оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зазначає, що проведення службового розслідування не є беззаперечними доказом незаконності чи протиправності дій інспектора сектору реагування патрульної поліції Галушка О.М. при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, адже у листі чітко не зазначено до саме яких посадових осіб Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області було вжито заходи дисциплінарного впливу.

Відтак вказує, що реалізація позивачем права на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та ініціювання проведення вищезазначеного службового розслідування становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. При цьому своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю Казначейство не порушувало права позивача, а, отже стягнення судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу адвоката за рахунок Казначейства буде порушенням засади справедливості цивільного судочинства, адже обставини справи не стосуються безпосередньої діяльності Державної казначейської служби України чи її територіальних органів.

30 березня 2021 року позивач подав відповідь на відзив Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області та Державної казначейської служби України, в якій просив його позов задовольнити.

25 травня 2021 року представник Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області та Державної казначейської служби України Клімкович Я.Й. подала заперечення, в якому вказала, що позивачем не зазначено яких саме моральних страждань чи фізичних втрат він зазнав, не надано докази, у розумінні ст.3 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», які б були необхідні та достатні. Позивачем по факту винесення постанови про накладення штрафу не підтверджено факт заподіяння моральної шкоди, а саме приниження честі, гідності, моральних переживань та психічних розладів, порушення нормального способу життя, а тому підстави для відшкодування шкоди у розмірі 4 990,00 грн. - відсутні. Щодо стягнення судових витрат з Головного управління Казначейства зазначила, що Головним управлінням Державної казначейської служби у Рівненській області та Державною Казначейською службою України не допущено стосовно позивача протиправної бездіяльності, тому судові витрати не можуть бути стягнуті з Казначейства, у випадку задоволення позову, оскільки орган Казначейства залучений для участі у справі лише як орган через який у випадку задоволення позовних вимог буде здійснюватись виконання рішення суду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав у ньому викладених.

Представник Головного управління Національної поліції в Рівненській області Никитюк Т.В. просила відмовити в задоволенні позову, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Окрім того, вказала, що працівників поліції було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з тим, що ними не було забезпечено безперервності запису під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області та Державної казначейської служби України Клімковим Я.Й. просила відмовити в задоволенні позову, з підстав наведених у відзиві та запереченнях на позовну заяву.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. 24 травня 2021 року подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.

Заслухавши позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд доходить наступних висновків.

Як встановлено судом 21 червня 2020 року інспектором сектору реагування патрульної поліції Сарненського відділу поліції ГУНП у Рівненській області Галушком О.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №232492, в якій зазначено, що 21 червня 2020 року на автомобільній дорозі Бутки-Кам`янське-Рокитне-Клесів Н-07, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ-21099», що має реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним ременем пасивної безпеки, ОСОБА_1 не був пристебнутий ременем безпеки, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Внаслідок чого інспектором сектору реагування патрульної поліції Сарненського відділу поліції ГУНП у Рівненській області Галушком О.М. прийнято рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови 30 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Березнівського районного суду Рівненської області з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2020 року по справі №555/1069/20, ухваленим за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, позов ОСОБА_1 - задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №232492, винесену інспектором сектору реагування патрульної поліції Сарненського відділу поліції ГУНП у Рівненській області Галушком О.М. щодо ОСОБА_1 за ч.5 ст. 121 КУпАП та провадження у справі закрито.

Рішення суду набрало законної сили 16 жовтня 2020 року.

Також, позивач звертався до Департаменту внутрішньої безпеки НП України щодо можливих неправомірних дій окремих працівників Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області, вказане звернення було скеровано до ГУНП в Рівненській області для організації та проведення службового розслідування. По фактам викладеним у зверненні ГУНП в Рівненській області своїм наказом від 13 липня 2020 року №1132 призначило та провело службове розслідування. За результатами службового розслідування до працівників Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області, а саме інспектора СРПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 та поліцейського СРПП капрала поліції Кириловича А.В., відповідно до наказу ГУНП в Рівненській області від 06 серпня 2020 року №612, було вжито заходи дисциплінарного впливу. Зокрема, як слідує з висновку службового розслідування від 06 липня 2020 року встановлено, що працівниками поліції Сарненського ВП ГУНП без поважних на те причин, під час проведення службового розслідування, не було надано відеозаписи з місця події з портативного відеореєстратора, який був в наявності під час спілкування з ОСОБА_1 , що в подальшому призвело до відсутності об`єктивних доказів роз`яснення особам, які беруть участь у розгляді справи, їх прав і обов`язків. Також, дослідивши відеозаписи з телефону ОСОБА_1 було встановлено, що працівники поліції не в повній мірі дотримувались вимог законів, наказів та інструкції, які регламентують діяльність Національної поліції України.

Окрім того, 13 липня 2020 року Сарненським відділом поліції ГУНП у Рівненській області була подана заява до Березнівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на примусове виконання постанови про накладення штрафу для стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 102 грн. 00 коп. 27 липня 2020 року своєю постановою про відкриття виконавчого провадження державний виконавець Березнівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ціпан В.В. відкрив виконавче провадження №62661529 з виконання постанови серії БАА №232492 від 21 червня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 102 грн. 00 коп. 01 березня 2021 року державний виконавець Березнівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ціпан В.В. виніс постанову про закінчення даного виконавчого провадження, оскільки рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2020 року в справі №555/1069/20 постанову серії БАА №232492 від 21 червня 2020 року скасовано. Цією ж постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

За змістом статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі та положення норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 1174 ЦК України.

Частиною 1, п.2 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 (адміністративне провадження № К/9901/59673/18) дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, Рисовський проти України, № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Частиною третьою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

Аналогічний висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року, справа №569/1799/16-ц).

Позивачем було доведено, що відносно нього мало місце незаконне провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП, за результатами якого на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. 00 коп.

Вказана обставина встановлена рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2020 року по справі №555/1069/20, тому відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи, яка фактично стосується цивільно-правових наслідків незаконних дій.

Окрім того, працівники поліції не в повній мірі дотримувались вимог законів, наказів та інструкції, які регламентують діяльність Національної поліції України при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що встановлено з висновку службового розслідування від 06 липня 2020 року та ініціювали примусове виконання постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, в той час як постанова оскаржувалася в порядку адміністративного судочинства в суді першої інстанції.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст. 23 ЦК України враховує характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права та вказує, що відносно позивача мало місце неправомірне здійснення адміністративного провадження та накладання адміністративного стягнення саме з боку посадової особи державного органу, в той час, коли такий орган та його посадові особи, в першу чергу, зобов`язані гарантувати дотримання конституційних принципів захисту прав людини і громадянина, не допускати порушення таких прав. Все це призвело до зміни звичного укладу життя позивача, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав, що, на думку суду, викликало у позивача відповідний психоемоційний дискомфорт, спричинило душевні переживання. Враховуючи вищевказані обставини, принцип розумності, виваженості і справедливості, суд доходить висновку про необхідність стягнення на користь позивача моральної шкоду в розмірі 500 грн. 00 коп.

При цьому суд враховує, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України увід 15 квітня 2015 року № 215 Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів, яка, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 3 цього Положення).

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

За таких обставин, слід стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 грн. 00 коп., а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Оскільки позов задоволено лише частково та позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо судових витрат, здійснених позивачем у зв`язку з розглядом позову, які складаються з витрат за надання правничої допомоги у розмірі 3 000 грн. 00 коп. суд враховує, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надання правничої допомоги підтверджені належними доказами, а саме квитанцією до прибуткового касового ордера №22-1 від 22 литого 2021 року, з якої вбачається, що вони здійснені саме позивачем в сумі 3 000 грн. 00 коп. Також позивачем надано угоду про надання юридичної допомоги від 22 лютого 2021 року та додаток №1 до вказаної угоди, у якому вказано, що у відповідності до п.1.6 угоди замовник виплачує виконавцю винагороду (гонорар) за послуги, що будуть надані в процесі захисту прав та інтересів в розмірі 3 000 грн. 00 коп. В попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, наведеному у позовній заяві, позивач вказував про понесення витрат на послуги адвоката в розмірі 3 000 грн. 00 коп., в подальшому розмір таких витрат не збільшував.

Оскільки понесення позивачем зазначених витрат підтверджено належними доказами, вони є реальними та співмірними, тому підлягають до стягнення на користь позивача з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, в сумі 300 грн. 60 коп.

Щодо відсутності доказів про обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги на виконання положень частини третьої статті 137 ЦПК України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 300 (триста) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Головне управління Національної поліції в Рівненській області, місцезнаходження: вул. Хвильового, буд. 2, м. Рівне, .

Відповідач Головне управління Державної казначейської служби України, місцезнаходження: вул. С. Петлюри, буд. 13, м. Рівне, .

Відповідач Державна казначейська служба України, місцезнаходження: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, .

Повне судове рішення складено 31 травня 2021 року.

Суддя О.О. Першко