КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 361/729/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2519/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Сердинський В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Княжицьке» про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року,

встановив:

у лютому 2017 року позивач звернулась до суду позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 30 450 грн. 17 коп., завдану внаслідок пошкодження належного їй автомобіля марки «Volkswagen», модель «Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року позовні вимоги було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди 30 450 грн. 17 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що відповідач ОСОБА_2 пошкодила належний їй автомобіль марки «Volkswagen», модель «Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1 , шляхом нанесення удару рукою по капоту автомобіля, а тому просила стягнути з неї на свою користь матеріальну шкоду в розмірі вартості відновлювального ремонту в розмірі 30 450 грн. 17 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року позовні вимоги було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди 30 450 грн. 17 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було доведено їх в повному обсязі. Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки він зроблений із порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не відповідає встановленим у справі обставинам.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода заподіяна не з її вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

При зверненні до суду з даним позовом позивач зазначала, що їй на праві власності належить автомобіль марки «Volkswagen», модель «Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується світлокопією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 (а.с.3, том І).

На підтвердження заявлених обставин, зокрема на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 своїми навмисними діями пошкодила належний їй автомобіль, позивач надала диск з відеозаписом, який було відтворено в судовому засіданні у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що зазначений відеозапис підтверджує факт завдання відповідачем ОСОБА_2 шкоди майну позивача.

Положеннями статті 57 ЦПК України у редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом, визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Аналогічні норми містяться у статті 76 чинного ЦПК України.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Разом з тим, з наданого до суду відеозапису неможливо встановити, які саме події та особи на ньому відображені, як і місце та час зазначених подій, а тому відповідний доказ не може бути визнаний належним та достовірним.

Крім того, зі змісту позовної заяви та інших письмових заяв позивача неможливо встановити коли саме та за яких обставин було ушкоджено належне їй майно.

В судовому засіданні у суді першої інстанції в якості свідка був допитаний ОСОБА_3 , який пояснив, що він є чоловіком позивача ОСОБА_1 та належний їй автомобіль в момент його пошкодження перебував у його користуванні. Свідок зазначив, що автомобіль в момент пошкодження перебував у полі. Свідчень про те, коли саме відбулась вказана подія, на якій земельній ділянці перебував автомобіль та з яких підстав, суду надано не було.

З наданих до суду першої інстанції пояснень відповідачем та третьою особою ТОВ «Княжицьке» вбачається, що між ТОВ «Княжицьке», керівником якого є відповідач ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 з квітня 2016 року існує спір щодо користування земельною ділянкою, розташованою в межах Княжицької сільської ради Броварського району Київської області. За наслідками розгляду позову ТОВ «Княжицьке» рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2016 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року (справа №361/2193/16-ц), було зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди товариству у користуванні земельними ділянками та припинити будь-які роботи на них. Вказаним рішенням було встановлено законне використання ТОВ «Княжицьке» сільськогосподарських угідь на території Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, а також чинення ОСОБА_3 перешкод товариству у правомірному здійсненні сільськогосподарської діяльності, в тому числі з використанням належного ОСОБА_1 автомобіля марки «Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 72-85, том ІІ).

Позивачем не було надано доказів на підтвердження того, в ході яких саме подій трапилось ушкодження належного їй автомобіля, а з урахуванням викладеного, відсутність належних доказів на підтвердження притягнення відповідача до відповідальності за неправомірні дії щодо позивача та належного їй майна також позбавляє суд можливості встановити протиправність дій ОСОБА_2 в ході розгляду даної справи.

Апеляційний суд звертає увагу на вибіркове надання позивачем доказів на підтвердження заявлених вимог. Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів з приводу пошкодження належного їй майна, однак у притягненні відповідача до відповідальності було відмовлено. Доказів на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 надано не було.

Поряд з цим, ОСОБА_2 було надано до суду копію повідомлення про підозру ОСОБА_3 від 08 вересня 2017 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме нападу з метою заволодіння чужим майном (зерновою культурою) в особливо великих розмірах, зі змісту якої вбачається, що останній підозрюється в тому, що протягом червня-липня 2016 року він за попередньою змовою з невстановленими особами заволодів озимим житом вагою 3 330, 6 ц, належним ТОВ «Княжицьке», загальною вартістю близько 1 332 240 грн.

Суд першої інстанції з огляду на зміст позовної заяви, в якій позивач не зазначала, коли саме та за яких обставин їй було завдано шкоди, а отже не виклала обставини, якими вона обґрунтовувала свої вимоги, не викликав ОСОБА_1 для надання особистих пояснень.

Допитуючи в якості свідка ОСОБА_3 , який за його твердженням є чоловіком позивача, суд першої інстанції не з`ясував у нього обставини, за яких відбулось ушкодження автомобіля та ким саме і за допомогою якого технічного засобу було здійснено відеозапис, відтворення якого було здійснено в судовому засіданні, обмежившись вказівкою в рішенні на те, що свідок приїхав влітку 2016 року на поле, де була ОСОБА_2 .

Крім того, при зверненні до суду з позовом позивачем було надано копію рахунку ТОВ «Автомир» на оплату ремонтних робіт капоту належного позивачу автомобіля, тоді як доказів про фактичну оплату вказаного рахунку та понесення позивачем витрат на відновлення автомобіля до суду надано не було.

За таких обставин підстави вважати, що майнова шкода у заявленому розмірі була заподіяна позивачу внаслідок протиправної поведінки та винних дій відповідача, відсутні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Разом з тим, судом першої інстанції було зроблено висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог без надання оцінки всім доказам, наданим у справі, в сукупності, що призвело до помилкового вирішення справи по суті, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухвалення у справі нового судового рішення.

Також з позивача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги, в розмірі 960 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Княжицьке» про відшкодування шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 960 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді