Провадження № 22-ц/801/292/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 рокуСправа № 127/24505/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Оніщука В. В., Копаничук С. Г.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спроще-ного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апе-ляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Першої вінницької державної но-

таріальної контори, ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо

предмета спору - Вінницької міської ради, про визначення додаткового

строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Семенюка Івана Васильовича на ухвалу Вінницького міського суду Вінниць-кої області від 03 грудня 2020 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви, постановлену у приміщенні суду у м. Вінниці суддею Романюк Л. Ф.,

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2020 року до Вінницького міського суду Вінницької області надій-шла позовна заява ОСОБА_1 до Першої вінницької державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостій-них вимог щодо предмета спору - Вінницької міської ради, про визначення додатко-вого строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишалася без руху з наданням їй п`яти-денного строку з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної зая-ви.

Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України визнана неподаною та повернута позивачці.

Не погоджуючись з постановленою суддею суду першої інстанції ухвалою про ви-знання неподаною та повернення позовної заяви, представник ОСОБА_1 ад-вокат Семенюк І. В. оскаржує її в апеляційному порядку. В окремо викладеному кло-потанні скаржник просив поновити йому строк на апеляційне оскарження цієї ухвали. У скарзі адвокат просить ухвалу суду від 03 грудня 2020 року як таку, що перешко-джає подальшому розгляду справи, скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вважає оскаржувану ухвалу незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, а судом допущене безпідставне зволікання у справі, адже з 10 листопада до 18 грудня 2020 року вона перебувала без руху, чим грубо порушені процесуальні строки.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 грудня 2020 року скаржнику по-новлений строк на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Він-ницької області від 03 грудня 2020 року про визнання неподаною та повернення по-зовної заяви.

Наданим законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 29 грудня 2020 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачі, третя особа, яка не за-являє самостійних вимог щодо предмета спору, не скористалися.

Колегія суддів апеляційного суду, переглянувши справу за наявними у ній матері-алами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апе-ляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на за-садах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухва-лене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесу-ального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясо-ваних обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Залишаючи ухвалою від 23 листопада 2020 року без руху позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що позивачка надала суду належним чином не засвідчені письмові докази, а також додатковий екзепляр для відповідачів та третьої особи. Крім того клопотання про витребування доказів нею суду не заявлено, лише зазначено у резолютивній частині позовної заяви про витребування доказів.

Постановляючи 03 грудня 2020 року ухвалу про визнання неподаною та повер-нення позивачці позовної заяви, суддя суду першої інстанції вказала, що на виконання вимог ухвали від 23 листопада 2020 року представником позивачки подане клопотан-ня про витребування письмових доказів, копія конверту про отримання ухвали від 27 листопада 2020 року, копія довідки на іноземній мові та перекладу на українську мову з місця проживання позивачки. Проте вимоги ухвали суду від 23 листопада 2020 року щодо надання належним чином засвідчених письмових доказів станом на 03 грудня 2020 року усунуті не були.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з позицією скаржника щодо відсутності у суду першої інстанції правових підстав для визнання неподаною і повернення поданої ним в інтересах ОСОБА_1 позовної заяви, визнає оскар-жувану ухвалу судді суду першої інстанції від 03 грудня 2020 року такою, що не від-повідає вимогам ЦПК України та підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 23, 27 постанови Пленуму Вер-ховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивіль-ного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», роз-глядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, у судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на під-твердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та до-пустимості доказів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна до-вести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином позивачка як сторона у справі, зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на правову підставу своїх вимог, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, то-му подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`яз-ковим, оскільки такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Тоб-то, виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен по-дати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посила-ється як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд у подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

За змістом частин другої, четвертої, п`ятої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або у належним чином засвідченій копії, якщо інше не передба-чено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина докумен-та, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодав-ством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Націо-нального стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфіко-ваної системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» ( ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту Укра-їни від 07 квітня 2003 року № 55 ). Відмітка про засвідчення копії документа склада-ється зі слів «згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка за-свідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису. Підпис відповідальної особи засвідчують на документі відбитком пе-чатки організації. Відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ. Зазначеним вище способом повин-на засвідчуватись кожна сторінка документа.

Отже кожен учасник справи, який на підтвердження своїх вимог додає копію письмового доказу, оригінал якого знаходиться у нього, посвідчує таку копію відпо-відно до встановленого порядку.

Разом із тим відповідно до статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб у справі.

З матеріалів цієї цивільної справи, що надійшли до апеляційного суду, у тому числі вкладеного конверту з матеріалами позовної заяви та додатками до неї слідує, що позивачкою, її представником подана позовна заява та чотири її копії з додатками для усіх визначених позивачкою учасників справи. При цьому неможливо стверджу-вати про не засвідчення належним чином копій наданих стороною позивачки пись-мових доказів, оскільки відмітка про засвідчення копій міститься на кожному аркуші наданих доказів та має усі необхідні для цього реквізити, що відповідно не може ставити під сумнів дійсність такого доказу саме за таких підстав.

Крім того за змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока-зам в цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів ), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів ).

Статтею 264 ЦПК України встановлено, що суд вирішує питання чи мали місце обставини ( факти ), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказа-ми вони підтверджуються під час ухвалення рішення.

Тобто до відкриття провадження у справі суд не може ані здійснювати оцінку доказів, ані роз`яснювати, які з них можуть підтверджувати ті чи інші обставини справи, ані досліджувати докази.

В свою чергу належить звернути увагу на норми глави 3 розділу ІІІ ЦПК Укра-їни, яка визначає завдання підготовчого провадження, де, зокрема, конкретно зазна-чено, що визначення обставин справи, які підлягають встановленню, зібрання відпо-відних доказів є одним з елементів належної підготовки справи для розгляду по суті. Саме у підготовчому провадженні вчиняються судом дії з метою забезпечення пра-вильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Однак суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звер-нув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд збе-рігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реа-лізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально.

Відповідно до пункту шостого частини першої статті 374 ЦПК України суд апе-ляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продов-ження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обста-винам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду визнає повернення су-дом першої інстанції позовної заяви позивачці безпідставним, оскаржувана судова ухвала на часткове задоволення апеляційної скарги підлягає скасуванню з направлен-ням справи в суд першої інстанції для продовження її розгляду.

Щодо вимоги скаржника про направлення справи для продовження розгляду ін-шому складу суду слід зазначити, що до повноважень апеляційного суду у разі скасу-вання ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, не входить вирішення пи-тання визначення складу суду для її подальшого розгляду у суді першої інстанції. Склад суду для розгляду конкретної справи визначається відповідно до норм глави 3 розділу І ЦПК України автоматизованою системою на підставі внесеної до неї інфор-мації. Тому апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись нормами статей 367, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеля-ційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 ад-воката Семенюка Івана Васильовича задовольнити частково.

Ухвалу судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви у цивільній справі за по-зовом ОСОБА_1 до Першої вінницької державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вінницької міської ради, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини скасувати, справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак во-на може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридця-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. В. Оніщук

С. Г. Копаничук