Справа № 472/1212/20
Провадження №2/523/2068/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"25" травня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Кащавцевої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами в яких зазначила, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 вони придбали транспортний засіб марки Mitsubishi Lancer, р/н НОМЕР_1 . Рішенням суду від 21.07.2020р. шлюб між ними був розірваний. В добровільному порядку поділити спільне сумісне майно подружжя відповідач відмовляється. Посилаючись на зазначені вище обставини, позивач просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частини транспортного засобу в розмірі 100 000,00грн.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 17.12.2020р. матеріли цивільної справи за позовними вимогами ОСОБА_1 були передані за підсудністю до Суворовського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.02.2021р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.04.2021р. було закрито підготовче провадження у справі з призначенням розгляду справи по суті за участю сторін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи був сповіщений через оголошення на веб-сайті суду, в зв`язку з відсутністю відомостей про зареєстроване місце його проживання. Крім того, згідно відомостей пошти щодо вручення судового виклику, ОСОБА_3 за останнім відомим місцем проживання відсутній ( АДРЕСА_1 ).

За письмовою згодою позивача, в зв`язку з неповажною неявкою у судове засідання належним чином сповіщеного відповідача, за відсутності відзиву на позовну заяву, розгляд справи проведений в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі в частині виникнення права спільної сумісної власності подружжя, регулюються СК України, зокрема, ст.60, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 та 2 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Такими об`єктами є : заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В той же час стаття 57 СК України, визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналіз зазначених норм, які регулювали правовідносини на час придбання спірного майна, вказує на те, що придбане майно особами під час їх зареєстрованого шлюбу презюмується його належністю дружині та чоловікові в рівних частках, якщо інше не буде доведено в судовому порядку (ч.1 ст. 57 СК України). Тобто, у випадку наявності спору між подружжям щодо належності майна на праві особистої власності, придбаного під час шлюбу, тягар доведеності такого факту покладається на сторону, яка не визнає факту його належності подружжю.

Крім того суд приймає до уваги правовий висновок ВП ВС у справі 372/504/17, де було зазначено, - «…Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутність судового рішення про визнання спірної квартири особистою приватною власністю особи підтверджує, що у судів попередніх інстанцій відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні. Спір про поділ майна, заявлений особою не вирішено….».

Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. (ч.1,2 ст.13 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 з 30.09.2014р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.07.2020р. (справа №523/5695/20) шлюб між сторонами був розірваний.

В період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ними, на ім`я ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного у СГ №5747/18/001147 від 26.12.2018р. був зареєстрований транспортний засіб марки Mitsubishi Lancer, р/н НОМЕР_1 .

Отже придбання автомобіля в період зареєстрованого шлюбу вказує на те, що такий належіть подружжю на праві спільної сумісної власності.

Статтями 70 та 71 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, слід дійти висновку, що придбаний транспортний засіб марки Mitsubishi Lancer, р/н НОМЕР_1 . є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та належить їм в рівних частках.

При вирішенні питання щодо поділу спільного майна суд виходить з наступного обґрунтування.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (стаття 68 СК). Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Як встановлено судом, шлюб між сторонами був розірваний рішення суду від 21.07.2020р. Отже, при вирішенні питання щодо поділу спільного сумісного майна, право на яке виникло у сторін під час зареєстрованого шлюбу, в силу СК України, слід керуватися нормами глави 26 Книги третьої ЦК України «Право спільної власності».

Так, згідно ч.1 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно д ч.2 ст. 183 ЦК України транспортний засіб, який належить сторонам по справі на праві спільної власності, є річчю неподільною.

Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Така згода фактично отримана від ОСОБА_1 у вигляді пред`явленого позову.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За твердженнями позивача спірний транспортний засіб перебуває у постійному користуванні відповідача. За загально відомими обставинами автомобіль не може бути поділений в натурі. Згідно судового експертного висновку № ЕС-2511-2-1776.21 від 23.04.2021р. середньо ринкова вартість автомобіля марки Mitsubishi Lancer, р/н НОМЕР_1 на теперішній час складає 204 883,00грн.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення пред`явлених позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсацій вартості Ѕ частини спірного автомобіля, що складає в межах заявлених позовних вимог 100 000,00грн., з припиненням права спільної сумісної власності подружжя. Суд вважає, що в даному випадку за ОСОБА_2 слід визнати право приватної особистої власності на спірний автомобіль, з часу набрання рішенням суду законної сили. Суд вважає, що саме такий порядок поділу транспортного засобу остаточно вирішить виниклий між сторонами спір в частині розпорядження, володіння та користування вказаною річчю. Інший спосіб, визначення ідеальних часток, призведе до неможливості спільного користування неподільною річчю, а як наслідок до додаткових спорів.

Згідно ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1000,00грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259,263-265,268 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 , (іпн. НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки транспортного засобу марки Mitsubishi Lancer, р/н НОМЕР_1 , в розмірі 100 000(сто тисяч) гривень 00 копійок.

Визнати за ОСОБА_2 , (іпн. НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) право особистої приватної власності на транспортний засіб марки Mitsubishi Lancer, р/н НОМЕР_1 .

Припинити право спільної сумісної власності подружжя на транспортний засіб марки Mitsubishi Lancer, р/н НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , (іпн. НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1000,00 гривень.

Заочне рішенням може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання рішення суду.

Повний текст рішення складено 25 травня 2021р.

Суддя