Провадження № 2/161/38/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Пікуна І.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , державний нотаріус Луцької районної державної нотаріальної контори Трохимук Світлана Миколаївна про визнання договорів дійсними та визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2020 року (згідно відмітки на конверті, в якому надійшов позов) позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 та 25 червня 2018 року у простій письмовій формі між позивачем та із ОСОБА_6 були укладені договори купівлі-продажу:

1) житлового будинку АДРЕСА_1 ;

2) земельних ділянок з кадастровим номером :01:001:0199, :01:001:0200.

Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер не встигнувши нотаріально посвідчити договори.

З наведених підстав та посилаючись на приписи ч.2 ст.220 ЦК України, позивач просить суд:

1) визнати дійсними договори від 23 та 25 червня 2018 року про купівлю-продаж земельної ділянки та будинку;

2) визнати право власності на земельну ділянку та будинок.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, щодо задоволення позовних вимог не заперечував.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, шо що 23 та 25 червня 2018 року у простій письмовій формі між позивачем та із ОСОБА_6 були підписані договори купівлі-продажу:

1) житлового будинку АДРЕСА_1 ;

2) земельних ділянок з кадастровим номером :01:001:0199, :01:001:0200.

Доказів нотаріального посвідчення чи державної реєстрації цих договорів, матеріали справи не містять.

Надаючи свою правову оцінку вимогам позивача, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (частина перша статті 657 ЦК України) (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Всупереч вищенаведеному, матеріали справи не містить жодних пояснень позивача з приводу того, чому договори купівлі-продажу з померлим ОСОБА_6 не були нотаріально посвідчені в момент їх укладення.

Небажання посвідчувати договори, зокрема з метою ухилення від сплати необхідних платежів та податків під час такого посвідчення, не є підставою для визнання договорів дійсними.

До того ж, договори купівлі-продажу від 23 та 25 червня 2018 року взагалі не могли бути посвідчені нотаріально, адже право власності на земельні ділянку з кадастровими номерами :01:001:0199, :01:001:0200, не було у встановленому порядку зареєстровано за померлим ОСОБА_6 , а він навіть не отримував свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 .

Суд зауважує, що укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, від імені особи, яка не є власником цього майна та у встановленому порядку не зареєструвала права власності на нього, порушує публічний порядок у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та в будь-якому випадку слугувало б відмовою нотаріуса посвідчити такий договір.

Посилання позивача на укладення 15 грудня 2013 року попереднього договору купівлі-продажу з померлим ОСОБА_6 , суд до уваги не бере, адже відповідно до п.1 цього договору, в ньому був встановлений строк укладення основного договору до 04 грудня 2014 року, який міг бути продовжений за додатковим погодженням між сторонами, яке має бути оформлене відповідною нотаріально посвідченою угодою (а.с.22).

Частиною третьою статті 635 ЦК України передбачено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Оскільки сторони у встановлений термін не уклали основний договір, а також за взаємною згодою не продовжили цей термін, зобов`язання за попереднім договором вже припинилися, а сам він не несе жодних юридичних наслідків, окрім можливість позивача вимагати, в порядку ч.2 ст.635 ЦК України, відшкодування збитків, завданих простроченням.

До того ж, попереднім договором не було встановлено домовленості про укладення у майбутньому договорів стосовно земельної ділянки :01:001:0200.

Що стосується посилань позивача на сплату комунальних послуг та податку на землю, то як слідує з наданих рахунків, позивач сплачує комунальні послуги за домогосподарство, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , а не АДРЕСА_1 (а.с.29, 31, 40-42, 51-64), а в деяких документах - за будинок АДРЕСА_3 (а.с.43, 45, 47, 49). Відомостей за який саме об`єкт нерухомого майна позивача сплачує земельний податок, матеріали справи не містять.

З цих мотивів суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , державний нотаріус Луцької районної державної нотаріальної контори Трохимук Світлана Миколаївна про визнання договорів дійсними та визнання права власності на майно, - відмовити.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачем у справі є Городищенська сільська рада Луцького району Волинської області, Волинська область, Луцький район, с. Городище, вул. Шкільна, 35, .

Третіми особами які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача є:

1) ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП невідомий , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

2) ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 , РНОКПП невідомий , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

3) ОСОБА_5 , АДРЕСА_5 , РНОКПП невідомий, дата народження невідома;

4) державний нотаріус Луцької районної державної нотаріальної контори Трохимук Світлана Миколаївна, адреса робочого місця м. Луцьк, вул. Винниченка, 67, оф.308.

Повний текст рішення складений та підписаний 25 січня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк