Провадження № 2/369/2089/21
11.05.2021 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді - Фінагеєвої І.О.,
при секретарі - Юзюк С.В.,
24 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вище зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ІНВЕСТИЦІЙ», третя особа без самостійних вимог на боці відповідача: Державний реєстратор Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Чижевська Зоя Володимирівна про скасування рішення щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно.
В обґрунтування позову, ОСОБА_1 зазначає, що на його думку відповідач протиправно, в порушення норм закону та Іпотечного договору, набув у власність квартиру - предмет іпотеки, тим самим порушив його право власності. Зокрема, позивач вказує на порушення порядку здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме на те, що відповідач не звертався до нього з вимогою про усунення порушень, оспорювана квартира є майном, на яке поширюється стаття 1 Закону України «Про мараторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідач не провів перед набуттям предмету іпотеки у власність оцінку нерухомого майна, а також на те, що реєстратор здійснив державну реєстрацію спірного об`єкта без укладення окремого договору в порушення чиного законодавства.
За викладених обставин ОСОБА_1 просив суд, захистити його право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 шляхом припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій», скасувавши рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Чижевської Зої Володимирівни від 05 серпня 2020 року за індексним номером: 53473872.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 грудня 2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на спірну квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2021 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в черговий раз в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду невідомі. Надав до суду відзив, в котрому зазначив, що рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру, що є предметом іпотеки, є правомірним, оскільки воно прийнято з наданням заявником-відповідачем усіх документів, передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та у відповідності до ЗУ "Про іпотеку". Просив у задоволенні позову відмовити.
Представник Третьої особи в черговий раз в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позовну заяву на адресу суду не надходив.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За відсутності заперечень позивача, суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 15 листопада 2007 року між позивачем та АБ «Національні інвестиції» був укладений кредитний договір №806-07 (Кредитний договір-1) з кредитною лінією в розімір 35 000 доларів США на строк до 12 листопада 2010 року.
16 вересня 2008 року між позивачем та АБ «Національні інвестиції» була укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору №1, збільшивши ліміт кредитування на рівні 50 000 доларів США.
12 листопада 2010 року між позивачем та АБ «Національні інвестиції» була укладена Додаткова угода №2 до Кредитного договору №1, змінено ліміт кредитування та встановлено його на рівні 49 932,57 доларів США.
05 серпня 2008 року між позивачем та АБ «Національні інвестиції» була укладена Додаткова угода №3 до Кредитного договору №1, за умовами якої був змінений порядок сплати нарахованих відсотків.
14 листопада 2011 року, між позивачем та АБ «Національні інвестиції» була укладена Додаткова угода №4 до Кредитного договору №1, за умовами якої строк дії Крдитного договору-1 був продовжений до 19 листопада 2012 року.
19 листопада 2012 року між позивачем та АБ «Національні інвестиції» була укладена Додаткова угода №5 до Кредитного договору №1, з лімітом в сумі 49 927,10 доларів США.
21 листопада 2013 року, між позивачем та АБ «Національні інвестиції» була укладена Додаткова угода №6 до Кредитного договору №1, за умовами якої строк дії Кредитного договору-1 був продовжений до 01 грудня 2014 року.
01 грудня 2014 року, між позивачем та АБ «Національні інвестиції» була укладена Додаткова угода №7 до Кредитного договору №1, за умовами якої строк дії Кредитного договору-1 був продовжений до 18 січня 2016 року.
12 листопада 2010 року, між позивачем та АБ «Національні інвестиції» був укладений Кредитний договір №454/10 (Кредитний договір - 2), встановлено кредитну лінію в розмірі 150 000 грн.
05 серпня 2011 року, між позивачем та АБ «Національні інвестиції», була укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору №2 за умовами якої був змінений порядок сплати нарахованих відсотків.
14 листопада 2011 року, між позивачем та АБ «Національні інвестиції» була укладена Додаткова угода №2 до Кредитного договору №2 за умовами якого строк дії Кредитного договору - 2, був продовжений до 19 листопада 2012 року.
19 листопада 2012 року, між позивачем та АБ «Національні інвестиції» була укладена Додаткова угода №3 до Кредитного договору №2 за умовами якого строк дії Кредитного договору - 2, був продовжений до 21 листопада 2013 року.
21 листопада 2013 року, між позивачем та АБ «Національні інвестиції» була укладена Додаткова угода №4 до Кредитного договору №2 за умовами якого строк дії Кредитного договору - 2, був продовжений до 01 грудня 2014 року.
01 грудня 2014 року, між позивачем та АБ «Національні інвестиції» булла укладена Додаткова угода №5 до Кредитного договору №2 за умовами якого строк дії Кредитного договору - 2, був продовжений до 18 січня 2016 року.
01 грудня 2014 року між АБ «Національні інвестиції» та Іпотекодавцем (позивачем), з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором-1 та Кредитним договором-2, був укладений Правочин про внесення змін до договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном.Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №9676, за умовами якого Іпотекодавець передав АБ «Національні інвестиції» в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; загальною площею 29,50 кв.м., житловою площею 16,20 кв.м., що складається з однієї кімнати.
Предмет іпотеки - однокімнатна квартира належить на праві власності іпотекодавцю - ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 08 серпня 2007 року виданого Вишневою міською державною нотаріальною конторою за реєстровйм номером 2-2492 та зареєстрованого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» та реєстрації Києво-Святошинської районної ради Київської області 30 серпня 2007 року до реєстрової книги №2, за реєстровим №542/25.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 08 грудня 2020 року, державним реєстратором Виконавчого комітету Броварської міської ради - Чижевською З.В. зареєстровано право власності на спірну квартиру (предмет іпотеки) за відповідачем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53473872 від 05 серпня 2020 року.
Згідно довідки Виконавчого комітету Вишневої міської ради про реєстрацію місця проживання особи №173 від 16 січня 2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно акту депутата Вишневої міської ради Максименко Олега Володимировича №1/04-58 від 21 січня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 2019 року народження.
25 січня 2021 року на адресу суду надійшла копія матеріалів реєстраційної справи щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .
Зокрема, дана реєстраційна справа містить наступні документи: заяву ТОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» від 03 серпня 2020 року, копії вимог від 03 червня 2020 року та від 09 квітня 2020 року про усунення порушень умов Кредитного договору №806-07 від 15 листопада 2007 року та Кредитного договору №454-10 від 12 листопада 2010 року, копії опису поштового відправлення, копії накладної про відправлення, копії конвертів з яких не можливо встановити адресата одержувача, копія договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 25 березня 2020 року, копія договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15 листопада 2007 року, копія договору іпотеки від 15 листопада 2007 року, копія правочину про внесення змін до договору іпотеки від 16 вересня 2008 року, копія правочину про внесення змін до договору іпотеки від 20 листопада 2010 року, копія договору про внесення змін до договору іпотеки від 23 листопада 2020 року, копія договору про внесення змін до договору іпотеки від 17 грудня 2013 року, копія договору про внесення змін до договору іпотеки від 01 грудня 2014 року, копія довідки ТОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» від 03 серпня 2020 року, копія довідки ТОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» від 03 серпня 2020 року про розрахунок заборгованості, копія звіту про незалежну оцінку майна від 27 липня 2020 року, копія правочину про внесення змін до договору іпотеки від 25 листопада 2011 року, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 серпня 2020 року
04 березня 2021 року через канцелярію суду було зареєстровано відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій».
Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» вказує, що між ПАТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» та ТОВ «ФК «ФІНМАРК» 14 равня 2019 року були укладені відповідні Договори, згідно з якими до ТОВ «ФК «ФІНМАРК» перейшло право вимоги до Боржника за Кредитним договором-1, Кредитним договором - 2 та за Іпотечним договором.
25 березня 2020 року між ТОВ «ФК «ФІНМАРК» та ТОВ «ФК «ФГІ» був укладений Договір №806-07-1 та 454-10-1 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ «ФК «ФІНМАРК» відступив шляхом продажу Новому кредитору, а Новий кредитор набув у обсязі та на умовах, цим Договором, права вимоги до Позичальника, що належали ТОВ «ФК «ФІНМАРК» на підставі Кредитних договорів 1 і 2.
25 березня 2020 року між ТОВ «ФК «ФІНМАРК» та ТОВ «ФК «ФГІ» був укладений Договір відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідчений Швець Р. О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №1238.
ТОВ «ФК «ФГІ» з 25 березня 2020 року є Новим кредитором за вказаними Кредитними договорами внаслідок укладення Договору №05/2019-4 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 14 травня 2019 року між АТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «ФК «ФІНМАРК», а та Договору №806-07-1 та 454-10-1 про відступлення прав вимоги від 25 березня 2020 року між ТОВ «ФІНМАРК» та ТОВ «ФК «ФГІ».
ТОВ «ФК «ФГІ» з 25 березня 2020 року також є Новим іпотекодержателем за Договором іпотеки додатковими угодами та договорами про внесення змін до нього внаслідок укладення про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 14 травня 2019 року, укладеного між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «ФК «ФІНМАРК», посвідченого Швець Р.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №2268, а також Договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 25 березня 2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «ФІНМАРК» та ТОВ «ФК «ФГІ», посвідченого Швець Р.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №1238.
Відповідач у своєму відзиві також відзначає, що на Предмет іпотеки не розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у зв`язку з тим, що предмет іпотеки не є місцем постійного проживання позивача, а звернення стягнення відбулось за кредитним договором, валютою якого є гривня.
Свержував, що на замовлення ТОВ «ФК «ФГІ», ТОВ «Бюро Полекс» було здійснено звіт про оцінку майна, що підтверджується Висновком про вартість майна від 27 липня 2020 року.
Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно частин 1, 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Розділ 5 договору іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
Пунктом 5.2 договору іпотеки обумовлені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема визначено за вибором Іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».
Станом на час укладення між позивачем та АБ «Національні інвестиції» договору іпотеки від 15 листопада 2007 року частина перша ст. 37 Закону України «Про іпотеку» діяла в наступній редакції: Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Разом з тим, станом на 15 листопада 2007 року статтею 36 Закону України «Про іпотеку» було визначено, що позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предме тіпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Отже, виходячи з умов договору іпотеки, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання виключно на підставі окремо укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання.
Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.
Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Частиною 4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Пунктом 40 Порядку №1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та Порядком.
Відповідно до пункту 57 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
Відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку №1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.
У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За вказаних обставин суду не доведено факту надіслання ТОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» позивачу письмових вимог про усунення порушень за кредитним договором та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання таких вимог.
Разом з тим, суд також враховує, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року (далі - Закон № 1304-VII), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (п.1 Закону).
Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).
Вказаний Закон встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.
Пунктом 4 Закону №1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Закон №1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження.
Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи позивач - ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується довідкою Виконавчого комітету Вишневої міської ради про реєстрацію місця проживання особи №173 від 16 січня 2020 року, актом депутата Вишневої міської ради Максименко Олега Володимировича №1/04-58 від 21 січня 2020 року, згідно якого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 2019 року народження. Іншого житла у власності позивача немає.
Відповідач ТОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» доказів того, що позивач не проживає і не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , суду не надав.
Крім того, доказів на підтвердження того, що звернення стягнення відбулось саме за Кредитним договором №454-10 від 12 листопада 2010 року, а не за Кредитним договором №806-07 від 15 листопада 2007 року, як на то посилається відповідач у своєму відзиві, останнім суду не надано. Згідно договору про внесення змін до договору іпотеки від 1 грудня 2014 року посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В. за реєстровим №9697 Договір іпотеки забезпечує виконання зобов`язань за обома Кредитними договорами.
У вказаній справі, майно, що є предметом іпотеки, вибуло з власності іпотекодавця без його згоди, як власника. Крім того площа квартир не перевищує 140 кв.м.
Отже, на спірну квартиру, яка не перевищує 140 кв.м., використовується як місце постійного проживання позивачем і членами його сім`ї та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону № 1304-VII.
Тому доводи відповідача - ТОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» про те, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на предмет іпотеки, є безпідставними.
Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.
Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.
Отже дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке забезпеченням за валютними кредитами розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення.
Із іпотечного та кредитного договору вбачається, що кредит є споживчим, видавався в іноземній валюті - доларах США, а предмет іпотеки складає загальну площу: 29,5 кв.м; житлову 16,2 кв.м., квартира придбана не за рахунок кредиту.
Згідно даних Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, окрім іпотечного майна - квартири будь-якого нерухомого майна за позивачем, іншого нерухомого майна не зареєстровано, а також квартира є єдиним місцем проживання.
Таким чином, на позивача розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII. а тому перехід права власності на квартиру можливий лише після припинення дії зазначеного мораторію.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно дост. 41 Конституції Українита ст.ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За умовами ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
На підставі ст. 141 ЦПК України вважає за можливе стягнути із ТОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Керуючись ст. 15-16 ЦК України, ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку», ст. 4-5 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. 2, 10, 15, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 2, 3-13, 30, 44, 49, 64, 76, 81, 95, 133, 141, 223, 241, 247, 256, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ІНВЕСТИЦІЙ», третя особа без самостійних вимог на боці відповідача: Державний реєстратор Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Чижевська Зоя Володимирівна про скасування рішення щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно - задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складено 21 травня 2021 року.
Суддя: І.О. Фінагеєва