Справа № 361/5514/20
Провадження № 2-з/361/124/21
У Х В А Л А

28 травня 2021 року Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору розірваним та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа № 361/5514/20.

20 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд Вжити заходи забезпечення зустрічного позову у цій справі шляхом накладення арешту на спірні транспортні засоби:

- автомобіль Renault Magnum 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2

та

- напівпричіп бортовий тентований Panav NV 35 2004 року випуску, VIN НОМЕР_3 , реєстраційний № НОМЕР_4

у виді заборони їх відчуження позивачем - відповідачем за зустрічним позовом та заборони вчинення іншими особами будь-яких дії щодо спірних транспортних засобів.

Заява обґрунтована тим, що між сторонами виник спір щодо власності на вказані автомобіль та напівпричіп.

Позивач по зустрічному позову зазначає, що позивач - відповідач за зустрічним позовом обґрунтовує свої вимоги тим, що спірні транспортні засоби належать йому на праві приватної власності згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, а ОСОБА_1 лише орендував їх для здійснення міжнародних перевезень, причому заборгував йому орендну плату і не повертає транспортні засоби.

Проте, як зазначає, позивач по зустрічному позову, це не відповідає реальним обставинам справи, оскільки спірні транспортні засоби він придбав у 2012 році за власні кошти.

Факт придбання ним автомобіля Renault Magnum 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 підтверджується наданими на його прохання Компанією NEBIM вживані автомобілі електронною поштою доказами:

-рахунком Компанії NEBIM вживані автомобілі за придбання ним автомобіля Renault Magnum 2006 року випуску,VIN НОМЕР_1 з нотаріально посвідченим перекладом

-рахунком для сплати застави в розмірі 300 (триста) Євро (оригінал знаходиться у позивача) та Супровідним експортним документом виданим на його ім`я Компанією NEBIM вживані автомобілі на автомобіль Renault Magnum 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 з нотаріально посвідченим перекладом.

- копією свідоцтва про реєстрацію за мною транспортного засобу для транспортних засобів з тимчасовими номерними знаками автомобіля Renault Magnum 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 з нотаріально посвідченим перекладом.

Документи про придбання напівпричепу бортового тентованого Panav NV 35 2004 року випуску, VIN НОМЕР_3 у позивача ОСОБА_1 не збереглись. Однак, до первісного позову долучено Інформацію з Єдиного державного реєстру ТЗ МВС щодо реєстраційних дій спірних транспортних засобів, згідно якої автомобіль Renault Magnum 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 та напівпричіп бортовий тентований Panav NV 35 2004 року випуску, VIN НОМЕР_3 одночасно, 16.08.2012 зареєстровано як привезені з-за кордону, а це дає підстави для висновку, що спірні транспортні засоби ввезено на територію України, а відповідно і придбано за кордоном саме ним.

Після ввезення на територію України та розмитнення за власні кошти спірних транспортних засобів, за усною домовленістю з позивачем - відповідачем за зустрічним позовом, ОСОБА_1 зареєстрував їх за останнім з метою отримання переваг, які надає участь в TIR. при міжнародних перевезеннях.

17.05.2016 року при його спробі перереєстрації на себе у МРЕВ спірних транспортних засобів, позивач - відповідач за зустрічним позовом анулював видану ним на ОСОБА_1 . Генеральну довіреність на спірні транспортні засоби та забрав їх з території МРЕВ, як пізніше пояснив в рахунок сплати штрафу в розмірі 2 100 000 Білоруських рублів, накладеного на нього Постановою суду Жовтневого району м. Мінська від 10.03.2016 за порушення митних правил, які допустив ОСОБА_1 .

Таким чином, предметом спору являється право власності на спірні транспортні засоби і кожна сторона справи стверджує, що вони перебувають у розпорядженні протилежної сторони, а ціна зустрічного позову еквівалентна вартості спірних транспортних засобів.

Позивач по зустрічному позову зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити взагалі неможливим виконання рішення суду.

Суд, вивчивши подану заяву, та додані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до роз`яснень пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. При цьому, суд зобов`язаний перевірити співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Крім того, підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вказаних вимог також заявником не виконано та не наведено, в чому полягає припущення про неможливість виконання рішення в майбутньому. Суд звертає увагу, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Разом з тим, заявником формально здійснено посилання на ймовірність невиконання можливого рішення суду.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даної заяви.

Керуючись статтями 149, 150, 151, 157, 260, 353 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 361/5514/20 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Радзівіл А.Г.