Справа № 362/4370/20
Провадження № 2/362/723/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого - судді Кравченко Л.М.,
з участю секретаря - Яренко Н.М.,
розглянувши у загальному позовному провадженні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту, -
Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником нерухомого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, в якості особи, майно/права якої обтяжуються зазначено - ОСОБА_2 , а не позивача. Позивач не є боржником у даному виконавчому провадженні.
Позивач набула право власності на дану квартиру згідно із договором купівлі-продажу від 20.03.2013 р. та зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом з реєстру від 20.03.2013 р.
31.07.2020 р. до відповідача було подано заяву про скасування арешту на дану квартиру. Однак, листом від 06.08.2020 р. відповідачем було відмовлено у скасуванні арешту.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, в якій просили справу розглядати за їх відсутності, позовну заяву підтримали повністю, просили позов задовольнити.
Представник Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву відповідачем не подавався.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи.
Дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 20.03.2013 р. за договором купівлі-продажу, відомості про що було внесено до Державного реєстру речових прав 20.03.2020 р. під номером 397878 приватним нотаріусом Леончук І.Б.
Реєстраційний номер 7036239, на підставі якого ОСОБА_2 набула право власності на дану квартиру, внесено до реєстру 06.09.2004 р. Тобто, ОСОБА_2 була власником даної квартири в період з 06.09.2004 р. по 20.03.2013 р.
Постанова про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження була винесена 17.01.2015 р. у виконавчому провадженні ВП №43920929, де боржником є ОСОБА_2 . У зв`язку із чим, станом на 17.01.2015 р. у державного виконавця не було прав та підстав для накладання арешту на дану квартиру, як на майно боржника ОСОБА_2 .

На момент укладення договору купівлі-продажу на зазначену квартиру жодних заборон чи обмежень не існувало. У зв`язку із чим, позивач добросовісно, на законних підставах набула право власності на дану квартиру.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15.05.2013 р., яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арештів позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Відповідно до ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його прав шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову.

В розумінні вимог ст.137 ЦПК України, суд не повинен перевіряти ні співмірність витрат без відповідного клопотання іншої сторони, ні обсяг взаємовідносин сторін (адвоката та клієнта) за договором про надання правової допомоги, а має перевіряти обсяг наданих адвокатом послуг за договором, які пов`язані зі справою в рамках якої такі послуги надаються адвокатом клієнту.

Відповідно до ч.5, 6 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем таке клопотання у справі не заявлялося.

Обсяг надання послуг та вартість витрат за ними з метою розподілу судових витрат визначається детальним описом робіт (наданих послуг), який подається до суду на підставі ч.3 ст.137 ЦПК України. Так, додатком до позовної заяви надано до суду детальний опис витрат на правову допомогу від 19.08.2020 р. Закон не встановлює якихось особливих умов і форми для такого детального опису. Тобто, закон не обмежує сторону у праві на подання такого детального опису витрат в довільній формі на окремому аркуші. Також до суду надано договір про надання правової допомоги від 18.08.2020 року, квитанцію про сплату гонорару адвокатом від 18.08.2020 року та меморіальний ордер про зарахування гонорару на рахунок адвоката. Згідно із п.2 додатку №1 договору про надання правової допомоги розмір гонорару адвоката є фіксованим. В матеріалах справи міститься позовна заява підписана адвокатом, заява про усунення недоліків від 27.08.2020 р., що свідчить прийняття участі адвоката у справі і обґрунтованості розміру витрат на правову допомогу у розмірі 2416,70 грн.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на користь позивач понесені ним та документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 2416,70 грн. та судовий збір в розмірі - 840,80 грн.

Таким чином, позов підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.4,10,76,81,141,259,264-265,268,273 ЦПК України, ст.ст. 316,319,321 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги - задовольнити.

Припинити обтяження у вигляді накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження від 17.01.2015 р., ВП №43920929 Відділом державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2 416,70 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 витрати на судовий збір в розмірі - 840,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, якщо такі не було подано.

Суддя Л.М. Кравченко