У х в а л а

20 січня 2021 року

м. Київ

Справа № 668/8268/15-ц

Провадження № 14-6зц21

Велика Палата Верховного Суду у складі

судді-доповідача Гудими Д. А.,

суддів Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Князєва В. С., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Штелик С. П.

ознайомилась зі скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року (далі - скарга)

у справі за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідачка) про розірвання шлюбу та

в с т а н о в и л а :

у липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб, укладений 1 червня 2002 року з відповідачкою.

28 липня 2015 року Суворовський районний суд м. Херсона ухвалив заочне рішення, згідно з яким задовольнив позовні вимоги.

У вересні 2019 року відповідачка звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

3 жовтня 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області постановив ухвалу, згідно з якою поновив відповідачці процесуальний строк для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, задовольнив цю заяву та скасував заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 28 липня 2015 року.

6 серпня 2020 року Херсонський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 3 жовтня 2019 року, у задоволенні заяви відповідачки про перегляд заочного рішення відмовив.

22 жовтня 2020 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідачки на постанову суду апеляційного суду від 6 серпня 2020 року, у якій вона просила скасувати це судове рішення та закрити провадження у справі.

25 листопада 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв постанову, згідно з якою скасував постанову Херсонського апеляційного суду від 6 серпня 2020 року, а справу направив на розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

16 січня 2021 року на адресу Великої Палати Верховного Суду надійшла скарга, у якій позивач просить скасувати постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року та залишити в силі постанову Херсонського апеляційного суду від 6 серпня 2020 року.

Скаргу позивач мотивує неврахуванням касаційним судом рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя за № 1407/3дп/15-20, згідно з яким суддю Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_2 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення прав позивача на повагу до приватного та сімейного життя і права на шлюб.

Відповідно до частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 та № 29465/04,§ 24).

Відповідно до частини другої статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. А згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Чинний процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Верховним Судом судових рішень після їх перегляду в касаційному порядку, як це було визначено у розділі V глави 3 ЦПК України у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року.

Отже, після завершення касаційного розгляду у Великої Палати Верховного Суду відсутні повноваження для розгляду скарги, тобто у справі № 668/8268/15-ц Велика Палата Верховного Суду не є судом, встановленим законом, для такого розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 419 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Вичерпний перелік підстав для передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду встановлює стаття 403 ЦПК України. Питання про таке передання згідно зі статтями 403 і 404 цього Кодексу вирішує Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду розглянув касаційну скаргу відповідачки, але на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 668/8268/15-ц не передавав. Велика Палата Верховного Суду позбавлена можливості самостійно вирішити питання про передання справи собі на розгляд.

З урахуванням наведеного у прийнятті скарги необхідно відмовити та повернути її позивачу. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що про неможливість прийняття такої скарги позивач не міг не знати з огляду на приписи ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, а також зважаючи на послідовну та незмінну практику Великої Палати Верховного Суду щодо відсутності підстав для прийняття нею заяв про перегляд судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду.

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоб порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує «легітимну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. The United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. The United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

Відмова у прийнятті до розгляду скарги не порушує право позивача на доступ до суду, адже такий доступ був забезпечений у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

Згідно з практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (див. mutatis mutandis рішення від 9 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, § 53).

Звернення до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою з метою перегляду постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року, яку в силу прямої вказівки закону не можна оскаржити, ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 6, 19 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції, статтями 388, 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду скарги ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

2. Скаргу ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року та додані до неї матеріали повернути ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Т. О. АнцуповаГ. Р. Крет
В. В. БританчукЛ. М. Лобойко
Ю. Л. ВласовК. М. Пільков
І. В. Григор`єваО. Б. Прокопенко
М. І. ГрицівВ. В. Пророк
В. І. ДанішевськаЛ. І. Рогач
Ж. М. ЄленінаО. М. Ситнік
О. С. ЗолотніковВ. М. Сімоненко
Л. Й. КатеринчукІ. В. Ткач
В. С. КнязєвС. П. Штелик