Ухвала

19 травня 2021 року

м. Київ

справа № 288/539/15-ц

провадження № 61-508св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2019 року у складі судді

Рудник М. І. та постанову Житомирського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Галацевич О. М., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 серпня 2005 року між банком та

ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 41 000 євро зі сплатою процентів у розмірі 0,92% на місяць, строком користування до 15 серпня 2025 року.

На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору цього ж дня між банком, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з кожним окремо, були укладені договори поруки.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на 02 квітня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 40 269,63 євро, яка складається із: 33 147,29 євро - тіло кредиту; 4 128,72 євро - проценти; 1 630,24 євро - комісія за користування кредитом; 1 363,38 євро - пеня.

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання кредитного договору від 17 серпня 2005 року неукладеним.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_4 зазначила, що в період укладення кредитного договору вона була дружиною ОСОБА_1 , а тому повинна була надати свою згоду на отримання чоловіком кредиту, що зроблено не було. Вважає, що кредитний договір із зазначеними в ньому умовами так і не був укладений з огляду на недосягнення сторонами всіх істотних його умов. Банк зобов`язаний був зазначити в кредитному договорі загальну (сукупну) вартість кредиту шляхом зазначення реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), а відсутність таких даних у договорі свідчить про порушення чинного законодавства. Крім того, кредитний договір не містить графіку платежів.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання поруки припиненою, з огляду на пропуск банком шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, з моменту настання строку виконання основного зобовязання.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до

АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання кредитного договору неукладеним.

Позовна заява мотивована тим, що у кредитному договорі не зазначено загальну (сукупну) вартість кредиту, реальної процентної ставки та абсолютного значення його подорожчання, що свідчить про неузгодженість сторонами істотних умов договору.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17 серпня 2005 року у розмірі 8 053,92 євро з кожного, що в гривневому еквіваленті за курсом 25,25 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 02 квітня 2015 року складає по

203 361,63 грн з кожного. В решті позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову мотивовано тим, що позичальник не виконує зобов`язань за кредитним договором, не повертає наданий йому кредит із нарахованими на нього відсотками, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягнення з відповідачів у рівних частинах.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_1 та

ОСОБА_4 про визнання кредитного договору неукладеним, суд першої інстанції виходив із того, що сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, про що свідчить підпис позичальника. Умови договору його сторонами виконувалися протягом тривалого часу. При цьому визнання договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами. Згода дружини позичальника ОСОБА_4 на укладення договору та отримання кредитних коштів була одержана.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про припинення поруки, суд першої інстанції виходив із того, що у договорі поруки встановлено строк його дії - 5 років з моменту настання строку виконання основного зобов`язання. Оскільки термін кредитування сторони узгодили до 15 серпня 2025 року, вимогу до боржника та поручителів банк направив

10 лютого 2015 року, у судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості пред`явив 09 квітня 2015 року, тобто в межах п`ятирічного строку дії поруки, а тому відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 жовтня

2019 року скасовано в частині вимог за позовом АТ КБ «ПриватБанк» та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 269,63 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом 25,25 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 02 квітня 2015 року складає 1 016 808,16 грн. В решті рішення суду залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про невиконання позичальником умов кредитного договору, однак помилково стягнув заборгованість із позичальника та поручителя у рівних частинах, оскільки у даному випадку діє солідарна відповідальність і суму заборгованості слід стягнути у повному обсязі з позичальника та з кожного окремо поручителя у солідарному порядку. В частині вирішення зустрічних позовних вимог висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення цих вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди стягнули з відповідачів заборгованість, розмір якої є значно завищеним та не відповідає матеріалам справи. Суди не звернули уваги на те, що позичальником за весь час користування кредитом було повернуто 63 000 євро, які банк незаконно розподіляв на погашення комісії, а не на погашення заборгованості за кредитом та процентами. Отже, суди не встановили реальний розмір заборгованості за кредитним договором, з урахуванням сум, які були повернуті позичальником. Також суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що кредитний договір не містить усіх істотних умов, які вимагаються чинним законодавством. Крім того, Законом України «Про захист прав споживачів» заборонено кредитодавцю встановлювати будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою.

Частиною другою статті 415 ЦПК Українипередбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року справу

№ 363/1834/17 (провадження № 61-13108св19) за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про захист прав споживача та визнання частково недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 травня2019 рокупередано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходив із необхідності вирішення виключної правової проблеми у спорах про стягнення кредитної заборгованості, визнання недійсним кредитного договору у частині вирішення питань дійсності/оспорюваності/нікчемності встановлення комісії (інших подібних платежів) за обслуговування кредиту.

Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК Українивизначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК Українипровадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі (№ 288/539/15-ц) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 363/1834/17.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 288/539/15-ц за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання кредитного договору неукладеним,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання кредитного договору неукладеним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 363/1834/17.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович