Справа № 452/3455/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"11" січня 2021 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.,

секретаря Макаревич Л.Р.,

із участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів адвоката Бобак О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про поділ квартири, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом. У підтвердження своїх вимог позивач покликається на те, що він є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 12 вересня 1994 року; в даній квартирі є чотири кімнати, дві кухні, дві ванні кімнати, кожна поєднана з вбиральнею та коридори; іншими співвласниками квартири є відповідачі по справі. Зазначає, що між ними постійно виникають спори щодо користування квартирою, а домовленості про виділення його частки у добровільному порядку не досягнуто. Так як приміщення знаходяться у спільному користуванні усіх співвласників, він не може влаштувати своє особисте життя та створити сім`ю через неприязні відносини його матері ОСОБА_4 із його нареченою; оскільки вказана квартира складається з двох квартир: трьохкімнатної та однокімнатної, які мали два окремі входи та в 1993 році були об`єднані, тому переконаний що є реальна можливість у судовому порядку виділити йому частку в квартирі, що буде охоплювати одну кімнату площею 15,3кв.м., кухню та ванну кімнату поєднану з вбиральнею, тобто приміщення, якими він на даний час фактично користується.

Під час судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги та погоджувався на виділення йому 1/6 частини вказаної квартири, що складатиметься із тих самих приміщень відповідно до заявленого ним попередньо у спільному користуванні та однієї з будь-яких кімнат, що дасть йому можливість облаштувати власне проживання без подальших суперечок. Позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги позову та посилався на викладені обставини у позовній заяві про те, що спільне володіння і користування квартирою є неможливим, додатково пояснив, що квартиру можливо розділити на дві окремі згідно плану, крім того вона обладнана двома електричними лічильниками та достатньо встановити лише лічильники води та газу, що є можливість відновити той стан, який був до об`єднання квартир. Стосовно призначення у даній цивільній справі будівельно-технічної експертизи, то позивач у цьому питанні відмовився не бачачи в цьому необхідності, у тому числі не заявляв будь-яких інших клопотань, зокрема і про витребування доказів щодо предмету спору.

Представник відповідачів адвокат Бобак О.Б. позов заперечила, посилаючись на викладене у письмовому відзиві на позовну заяву та пояснила, що позивачем не доведено ті обставини, на які він покликається у своїх вимогах, а саме на те, що спірна квартира складається із двох окремих та існує реальна можливість її поділу згідно запропонованої позивачем схеми; наполягала на тому, що спірна квартира має один вхід, один коридор, облаштована єдиною системою електропостачання, водопостачання та водовідведення, газопостачання і, є одним, цілісним сформованим об`єктом нерухомого майна, який технічно неможливо розділити однаково як неможливо виділити сторонам ізольовані приміщення із самостійними виходами; представник-адвокат вважала за необхідне відмовити у позові за безпідставністю та недоведеністю. Крім того зазначила, що перешкод у користуванні квартирою відповідачі позивачу не чинять, а навпаки з його сторони постійно вчиняється психологічне насильство відносно жителів квартири, - про що були неодноразові звернення до поліції. Водночас щодо часток співвласників спірної квартири суду ствердила, що позивач дійсно може претендувати саме на 1/6 частку, оскільки після смерті спадкодавця ОСОБА_6 він не є спадкоємцем і ця частка по сьогодні не є оформленою.

Щодо неявки відповідача ОСОБА_5 судом постановлено ухвалу про розгляд справи за її відсутності, оскільки вона була належним чином у встановленому законом порядку повідомленою про час і місце розгляду справи, а вирішення спору разом з тим не випливає жодним чином на її права, свободи чи інтереси.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку, що у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про поділ квартири слід відмовити за недоведеністю з наступних підстав і, при цьому суд виходить із далі встановлених обставин і визначених відповідно до них правовідносин:

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, виданого 12 вересня 1994 року Представництвом фонду державного майна України в м. Самборі на підставі розпорядження №1189; кожному із співвласників належить по 1/6 частці даної квартири загальною площею 103,5кв.м. Із значених осіб ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер і фактично спадкоємцями є його дружина ОСОБА_3 та діти ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , - відповідачі у справі.

Тому позивачу ОСОБА_1 дійсно може належати 1/6 частка спірної квартири.

Відповідно до технічного паспорта на вищезгадану квартиру, складеного Самбірським бюро технічної інвентаризації 15 серпня 1994 року, вбачається, що квартира розташована на другому поверсі трьохповерхового будинку та складається із чотирьох кімнат житловою площею 65,3кв.м., двох кухонь площею 7,7кв.м. та 9,4кв.м. відповідно, двох ванних кімнат площею 3,5кв.м. та 4,4кв.м., коридорами площею 3,1кв.м., 2,7кв.м. та 6,6кв.м., - загальна площа квартири становить 103,5кв.м.

Із позовних вимог у зверненні позивача до суду відомо, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку володіння, користування та розпорядження спірною квартирою, у зв`язку з чим позивач просить у судовому порядку виділити йому частку в квартирі АДРЕСА_1 з тих приміщень, які становитимуть окремий житловий об`єкт із самостійним виходом, що використовуватиметься, як окрема квартира.

У судовому засіданні позивач виразив нечітку позицію та просив за судовим рішенням виділи йому в користування будь-яку кімнату для проживання; пояснював, що приміщення коридору, ванної чи кухні могли б залишитись у спільному користуванні всіх співвласників; в інший спосіб - встановлення порядку користування спірною квартирою, - жодним чином не порушив напротивагу позиції сторони відповідачів, де представник-адвокат ствердила, що і в цьому питанні позивачу ОСОБА_1 ніхто перешкод не чинить.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 379 ЦК України регламентовано, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Поняття спільної часткової власності визначено частиною першою статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності. Відтак, кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне вцілому майно, ці частки є ідеальними. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними; у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Таким чином відповідно до ст. ст. 183, 358, 364 ЦК України виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності; якщо виділ (поділ) є технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року (з наступними змінами та доповненнями) роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Аналізуючи вищенаведені норми законів у сукупності з поясненнями сторін у справі, суд приходить до переконання, що виділ частки (поділ) у спірній квартирі, що перебуває у спільній частковій власності є неможливим, оскільки кожній із сторін не може бути виділено відокремлену частину квартири із самостійним виходом (квартиру), а також стороною позивача не доведено технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром мали б відповідати розміру часток співвласників у праві власності.

За змістом ст. 19 Конституції України способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, тобто суд може прийняти лише таке рішення, можливість ухвалення якого передбачена законодавством. Способи захисту прав мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором. При цьому можливість пред`явлення конкретних позовних вимог та прохання про застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто юридично можливою.

Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тому, при відмові у позові ОСОБА_1 за недоведеністю суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів; того, що під час провадження у справі останнім не подано суду клопотань про доказування чи про звільнення від доказування, і в спростування наведених раніше норм законів, - приводять суд до переконання про необхідність відмови у позові. Разом з тим судом узято до уваги відсутність документів та інших даних, які могли б підтвердити, що спірна квартира може бути поділеною, що такий поділ можливий із дотриманням будівельних норм і, при цьому технічно не передбачено варіантів виділення сторонам ізольованих кімнат, - дослідженими судом доказами не вбачається, що спірну квартиру можливо переобладнати в окремі квартири, позивачем не зазначено доказів, які б підтверджували кожну обставину, наведену в зверненні до суду, - відтак, суд у даному позові відмовляє, що не позбавляє права ОСОБА_1 можливості звернення до суду з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про поділ квартири, - за недоведеністю.

Стягнути із ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 908(дев`ятсот всім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення 19 січня 2021 року повного судового рішення.

Суддя Казан І.С.