Провадження №2/932/2266/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«20» квітня 2021 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Шейко А.М.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після її тітки ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (з урахуванням заяви позивача від 21.05.2018).

В обґрунтування позову вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Оскільки тітка не мала близьких родичів, позивач є єдиною спадкоємицею належній тітці квартири. 16.10.2014 позивач подала заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу ДМНО Піонтковській О.О. 06.03.2015 нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що виписка із запису акту про народження від 20.12.1952 №175, яку позивач надала через те, що її свідоцтво про народження було втрачене, не може бути прийнята як доказ родинних відносин. Про прийняття спадщини звернулись також відповідачі, проте відповідачі не є спадкоємцями. Враховуючи таку відмову та факт звернення відповідачів із заявами про прийняття спадщини вона вимушена звернутися до суду за захистом.

Представник позивача в судовому засідання вимоги позову підтримала, надала пояснення аналогічні фабулі позовної заяви.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали.

В судовому засіданні представник позивача проти заочного розгляду не заперечила.

Відтак відповідно до приписів ст.280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

При цьому, враховуючи, що це повторний заочний розгляд то в силу приписів ч.3 ст.288 ЦПК України повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

ОСОБА_5 до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , на день смерті була зареєстрована одна, що підтверджується довідкою, виданою начальником ЖЕУ-3 Свистуновим.

Із копії спадкової справи вбачається наступне.

24.07.2014 до приватного нотаріуса ДМНО Піонтковської О.О. звернувся ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_5 . До заяви долучено копію свідоцтва про народження, актовий запис №1800 від 20.03.1962, яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого району м.Дніпропетровська.

18.09.2014 до приватного нотаріуса звернулась ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , як спадкоємець та повідомила, що вона звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_5 .

17.10.2014 до приватного нотаріуса звернулась ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї тітки ОСОБА_5 . На підтвердження родинних відносин надала копію свідоцтва про укладення шлюбу, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , копію виписки із запису акта про народження №175 від 20.12.1952.

Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Піонтковської О.О. від 06.03.2015 відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , в зв`язку з тим, що замість свідоцтва про народження, виданого органом реєстрації актів цивільного стану вона надала виписку із запису акту про народження від 20.12.1952 №175, видану завідуючим бюро ЗАГС Опочецького райвиконкому Псковської області, яка не може бути прийнята нотаріусом як доказ родинних відносин.

З метою підтвердження наявності родинних відносин із померлою ОСОБА_5 , позивач надала до суду наступні документи:

- копію свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 , з якого вбачається, що ОСОБА_7 21.07.1979 уклала шлюб з ОСОБА_8 , та після укладення шлюбу прийняла прізвище ОСОБА_9 .

- копія виписки із запису акту про народження та копія свідоцтва НОМЕР_2 про народження (повторне) із яких вбачається, що батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_6 , ОСОБА_10 .

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із якого вбачається, що його батьками є ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається, що її батьками є ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Таким чином вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 та батько позивачки ОСОБА_11 є рідним братом та сестрою, відповідно позивачка є племінницею ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

На підтвердження права на спадкування ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкування, справа №200/11249/16-ц.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.05.2019 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 з підстав відсутності жодних прямих доказів спільного проживання, ведення господарства, побуту та бюджету.

Із відповіді Міністерства юстиції України від 10.02.2015 №Д-612/13 вбачається, що за результатами перевірки актових записів, в т.ч. у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського МУЮ у Дніпропетровській області, відділі державної реєстрації актів державного стану реєстраційної служби ГУЮ у Дніпропетровській області, не виявлено актових записів про народження ОСОБА_4 .

Факту складання ОСОБА_5 заповіту нотаріусом не встановлено, до суду відповідних доказів не подано.

ОСОБА_5 належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується реєстрацією за останньою права власності МБТІ за №443р-569-124 на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Право власності на квартиру було зареєстровано за позивачем у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на підставі заочного рішення суду у даній справі, яке скасовано. На даний час у даному реєстрів відсутні відомості про право власності на квартиру.

Застосовані норми законодавства.

У відповідності до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

Згідно приписів ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно з ч.3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Висновки суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є племінницею ОСОБА_5 . ОСОБА_6 - батько позивача та брат ОСОБА_5 - помер до відкриття спадщини після смерті останньої, таким чином, позивач набув право на ту частку спадщини, яка б належала ОСОБА_6 , якби він був живим на час відкриття спадщини. Відтак позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 другої черги. Позивач прийняла спадщину.

Відповідачі претендують на спадкове майно та звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Разом із тим відповідачі не є спадкоємцями після ОСОБА_5 ані по закону ані по заповіту. Зокрема у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання факту спільного проживання із спадкодавцем було відмовлено. Подану нотаріусу копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 суд до уваги не бере, адже підтверджено відсутність актового запису про народження останнього, що є першочерговим, визначальним та підставою для видачі відповідного свідоцтва.

Відтак вбачається, що позивачка набула у власність в порядку спадкування спірну квартиру після смерті ОСОБА_5 .

Оскільки нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, що унеможливлює оформлення права власності на нерухоме майно та набуття всіх правомочностей власника, а також враховуючи факт оспорювання відповідачами права власності на спадкове майно, належним способом захисту прав позивача у даному випадку є визнання права власності на майно за рішенням суду.

Тому суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту права, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (іпн: НОМЕР_3 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн: НОМЕР_4 ) та ОСОБА_4 (іпн: НОМЕР_5 ) у рівних частках на користь ОСОБА_2 (іпн: НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 3654,00 грн., тобто по 1827,00 грн. з кожного.

Відповідно до ч.3 ст.288 ЦПК України, повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення суду складено та проголошено 23.04.2021.

Суддя: В.І.Цитульський