Провадження № 2/219/138/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Кривошапко І.О., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бахмуті цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про вселення в житло, -

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування житловою квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення у вказану квартиру.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому на праві приватної власності належить 2/4 частини квартири АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками є його колишня дружина ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_4 . Шлюб між ними розірвано за рішенням суду. Влітку 2018 року відповідач змінила замки у квартирі і з того часу не пускає його у квартиру, пояснивши, що це її квартира і він не має ніякого відношення до неї. У зв`язку із цим, він був вимушений проживати у своїх батьків. Відповідач користується всіма комунальними послугами, але навмисно не сплачує за спожиті послуги. Так, згідно з судовим наказом від 11 травня 2018 року, з нього стягнуто заборгованість за спожиті послуги з водопостачання (водовідведення) у розмірі 1455 грн. та 176 грн. судового збору, а також з нього стягується судовий збір до державної виконавчої служби. Крім того, є заборгованість і за інші комунальні платежі. Відповідачка не пускає його у квартиру, сама користується комунальними послугами, а сплачувати комунальні послуги доводиться йому, хоч вони не є однією сім`єю. Вважає, що має право користуватися своїм майном. З приводу самоуправних дій відповідачки він звертався до поліції м. Бахмуту, проте в діях відповідачки поліція не знайшла складу правопорушення та йому було запропоновано звернутися до суду з позовною заявою. У зв`язку із викладеним, він вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні на вимогах позовної заяви наполягав та просив вселити його у належне йому житло. Пояснив, що житлова трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , була придбана ними під час шлюбу. Спочатку вони проживали у двокімнатній квартирі, а потім вирішили придбати трикімнатну квартиру і придбали її. В яких долях та на кого оформлена квартира він не пам`ятає, оскільки документи знаходяться у відповідачки. Вони проживали у квартирі спільно з відповідачкою до 2018 року. Потім відповідачка змінила замки у квартирі і з того часу не пускає його у квартиру, мотивуючи тим, що він не має ніякого відношення до цієї квартири. На теперішній час він винаймає будинок за адресою: АДРЕСА_2 . До цього він проживав спочатку в гаражі, а потім у своїх батьків по АДРЕСА_3 . За документами йому належить Ѕ частина спірної квартири, ј частина відповідачу і ј частина дочці відповідача від першого шлюбу. З цього приводу він звертався до поліції, але там йому сказали, щоб він звертався до суду у цивільному порядку. На теперішній час він не має доступу до квартири та позбавлений права користування квартирою. Комунальні платежі сплачує вона, однак, його викликали до суду у зв`язку із боргами за користування водою, він ходив до державної виконавчої служби, брав рахунки та сплачував їх. У серпні 2007 року між ними укладено шлюб. Квартиру вони з дружиною придбали разом за спільні кошти. Чому дружина подарувала йому ѕ частини квартири і чому він подарував ј частину квартири ОСОБА_4 він вже не пам`ятає. На теперішній час шлюб між ними розірвано, оскільки між ними були конфлікти у сім`ї. Його на пускали до квартири, він звертався до дружини, проте, вона йому говорила, що він не має відношення до квартири і права на квартиру не має. Він хоче користуватися квартирою та приходити до квартири, оскільки має на це право як співвласник квартири.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що у березні 2006 року її мати подарувала їй двокімнатну квартиру по АДРЕСА_4 . У червні 2008 року вони продали цю квартиру і придбали іншу трикімнатну квартиру по АДРЕСА_5 . У 2006 році вона розлучилася з першим чоловіком. У серпні 2007 року вони одружилися з ОСОБА_1 , однак, до цього вони проживали рік разом. При придбанні трикімнатної квартири позивач ОСОБА_1 та його батьки ніякої участі не приймали, у неї були гроші від продажу двокімнатної квартири. У червні 2008 року за документами вся квартира була оформлена на неї. До 2010 року квартира повністю належала їй. Потім вона подарувала йому ѕ частини квартири. Після смерті її колишнього чоловіка її дочці ОСОБА_4 у спадок залишилось 29000 грн. Їм треба було утеплювати квартиру та встановлювати індивідуальне опалення. Тому вона за порадою нотаріуса подарувала йому ѕ частини квартири, а він ј частину квартири продав її дочці ОСОБА_4 за ці 29000 грн. На теперішній час він хоче завадити їй жити нормально, оскільки вона налагоджує своє життя. Раніше він погрожував їй, приходив до неї з ножем, вона зверталася з цього приводу до поліції. Він сам забрав свої речі та пішов від неї. Потім він ще забрав її речі та документи. Пояснила, що чоловік працював, проте гроші на трикімнатну квартиру повністю належали їй. Зазначила, що розуміє, що його права, як власника, повинні бути дотримані.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримала думку відповідача ОСОБА_2 з викладених нею підстав. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Третя особа ОСОБА_4 , яку було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася. Від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 12 листопада 2018 року № 144849080, позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Барановим М.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 3211, на праві спільної часткової власності належить Ѕ частина трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 6-7).

Інша частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , належить відповідачу ОСОБА_2 (ј частина) та третій особі ОСОБА_5 (ј частина) (а.с. 6-7).

Згідно з копією паспорту серії НОМЕР_1 , позивач ОСОБА_1 з 11 липня 2008 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 4-5).

10 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 звертався до Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області у зв`язку із тим, що його колишня дружина не пускає його до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 . Проведеною перевіркою факту вчинення відносно нього кримінального правопорушення не встановлено та рекомендовано звернутися до суду у цивільному порядку (а.с. 8).

Згідно з копією постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 03 вересня 2019 року, відносно ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження ВП № 59828042, за яким стягнуто з нього суму боргу у розмірі 1632,14 грн. на користь КП «Бахмут-Вода» за судовим наказом № 219/3543/18 (провадження № 2-н/219/396/2018) від 06 серпня 2018 року (а.с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для свого власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Способом захисту цивільних прав та інтересів, крім іншого, може бути припинення дії, яка порушує право (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно з ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст. 13, ч. 3 ст. 16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

В статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, позивач має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю (квартирою) на свій розсуд, а відповідач зобов`язаний не чинити позивачу перешкоди у користуванні власністю.

З огляду на вищевикладене, у судовому засіданні встановлено, що своїми діями відповідач ОСОБА_2 перешкоджає позивачу ОСОБА_1 у користуванні належною йому на праві приватної власності Ѕ частиною квартири.

За таких обставин, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Повний текст рішення суду виготовлено 22 січня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.Є. Дубовик

22.01.2021