22-ц/804/1550/21
265/2070/21

Єдиний унікальний номер 265/2070/21
Номер провадження 22-ц/804/1550/21
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2021 року м. Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Мальцевої Є.Є., Баркова В.М., Лопатіної М.Ю.,
секретар - Сікора М.М.,
учасники справи:
представник заявника адвокат Константинова Оксана Миколаївна,
заінтересована особа Маріупольське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Константинової Оксани Миколаївни на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 квітня 2021 року про залишення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду, ухвалену суддею Козловим Д.О.,
В С Т А Н О В И В:
29 березня 2021 року представник заявника, адвокат Константинова О. М. звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, що підтверджують його трудовий стаж, розмір заробітної плати на підприємстві - шахта «Княгинська» ГП «Добасантрацит МЄУП України (раніше шахта «Знамя комунизма») за довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії № 718 від 3 грудня 2020 року, довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням № 721 від 3 грудня 2020 року та довідки про перейменування і реорганізацію шахти «Знамя комунизма» в шахту «Княгинська» ГП «Добасантрацит МЄУП України.
В обґрунтування поданої заяви представник заявника посилалась на те, що ОСОБА_1 є одержувачем щомісячної страхової виплати, призначеної як потерпілому, розмір якої обчислений з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на дату встановлення МСЕК ступеня стійкої втрати професійної працездатності. Однак, при призначенні страхових виплат Маріупольським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не враховано середньомісячний заробіток ОСОБА_1 , зазначений в довідці про зарплату для обчислення пенсії № 718 від 3 грудня 2020 р., довідки про зарплату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням № 721 від 3 грудня 2020 р. та довідки про перейменування і реорганізацію шахти «Знамя комунизма» в шахту «Княгинська» ГП «Добасанграцит МЄУП України», видані представниками так званої «ЛНР», оскільки у копії дубліката трудової книжки згідно із записом № 3 від 27 серпня 1976 року проставлено штамп «відокремлений підрозділ «шахта «Княгинівська» ДП «Донбасатрацит» замість «шахтоуправление «Знамя комунизма» шахты «4-БИС», через що не має можливості відстежити правонаступництво між даними суб`єктами, а підприємством не здійснено переміщення в населені пункти на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження, а також через відсутність належної довідки про середню зарплату. При цьому за наказом Міненерговугілля від 25 листопада 2014 р. № 841 «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях» припинено з 28 листопада 2014 р. виробничу і фінансово-господарську діяльність відповідних підприємств, а у Міненерго не має на збереженні архівних документів таких підприємств. Встановлення заявленого факту свідчить про виникнення у ОСОБА_1 права на перерахування розміру його щомісячної страхової виплати.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Маріупольське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, залишено без розгляду.
Не погодившись з таким судовим рішенням, адвокат Константинова О.М., діючи від імені заявника ОСОБА_1 на підставі довіреності, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при постановленні ухвали судом порушено вимоги статей 10, 264 ЦПК України.
ОСОБА_1 не просив встановлювати факт його трудового стажу, а просив встановити факт, що йому належать довідки про трудовий стаж, його заробітну плату та перейменування підприємства, де він працював, що посвідчені печатками та підписами посадових осіб органів так званої "ЛНР", які не прийняті Маріупольським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області при призначенні заявнику страхових виплат.
Суд першої інстанції не додержав вимог ч.2 ст. 315 ЦПК, оскільки не врахував та не звернув увагу на те, що факт встановлення належності останньому довідок про його трудовий стаж та заробітну плату, а також про перейменування назви підприємства із печатками так званої "ЛНР" згідно з законом породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, а у випадку призначення страхових виплат ОСОБА_1 вказані довідки впливають на розмір страхових, виплат.
Аналогічна позиція зазначена у постанові Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення".
Заява ОСОБА_1 відповідає вимогам зазначеного законодавства, оскільки від встановлення належності йому документів про розмір заробітку, його стажу та зміни назви підприємства залежить розмір його страхових виплат, чинним законодавством не передбачено порядку встановлення документів, що видані на території так званої "ЛНР", іншої можливості отримати вказані документи не має, вказані документи не пов`язуються із наступним вирішенням спору про право, оскільки таке право вже встановлено Маріупольським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області . Однак ці факти судом не досліджені та мотиви неврахування цих фактів в судовому рішенні свого відображення не знайшли.
Суд першої інстанції не застосував при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року протоколи до неї, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Також в порушення ст. 5 КАС України та ст. 315 ч.2 ЦПК України, судом першої інстанції визначена підсудність справи з адміністративним судом. Однак в своєму рішенні в порушення вимог ст. 260 ч.1 п.3 суд першої інстанції в мотивувальній частині не зазначив мотивів і закону, яким керувався, коли дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є заявою у спорі про право.
Суд першої інстанції також не враховано правової позиції Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 10 червня 2020 року у справі 347/576/18.
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.
Заявник та представник заінтересованої особи до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.
Представник заявника адвокат Константинова О.М. надала суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.
Відмовляючи у задоволені клопотання про відкладення розгляду справи, судова колегія зауважує на таке.
Відповідно до частини 1,2 статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Документальних підтверджень для визначення поважності причин неявки до суду адвокат не надав.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
За змістом статті 371 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.
Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Така правова позиція викладена Верховний Судом 24 січня 2018 року у справі№ 907/425/16.
Представник заявника адвокат Константинова О.М. подала в інтересах заявника апеляційну скаргу, в якій детально виклала свою правову позицію ( а.с. 43-47), апеляційній суд, у свою чергу, відповідно до ч.1. ст. 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на зазначене, відповідно до статті 372 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав, які б свідчили про неможливість розгляду справи у даному судовому засіданні, колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції керувався тим, що зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що заявник фактично просить суд встановити трудовий стаж та розмір заробітку для обрахунку йому розміру страхових виплат внаслідок отриманої ним виробничої травми - шляхом встановлення факту належності йому документів, що підтверджують його трудовий стаж, розмір заробітної плати на підприємстві - шахта «Княгинська» ГП «Добасантрацит МЄУП України (раніше шахта «Знамя комунизма») за довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії № 718 від 3 грудня 2020 року, довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням № 721 від 3 грудня 2020 року та довідки про перейменування і реорганізацію шахти «Знамя комунизма» в шахту «Княгинська» ГП «Добасантрацит МЄУП України. Проти вказаних вимог заперечує представник зацікавленої особи, тому в судовому засіданні було встановлено, що є спір про таке право заявника, який і повинен вирішуватись у позовному порядку в рамках адміністративного судочинства.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає залишенню без розгляду.
Колегія суддів не може не погодитись з такими висновками, виходячи з наступного.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Як зазначено ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
При цьому за змістом ч. 4 ст. 315 ЦПК України якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, суд залишає заяву без розгляду.
Як роз`яснено п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Суд першої інстанції при вирішенні заяви прийняв до уваги норми ч. 5 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», за якими робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та його відділень є виконавчі дирекції відділень в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі. Статутом Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності може бути передбачено створення виконавчих дирекцій або уповноважених представників відділень у районах та містах республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення.
Аналіз положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які визначають правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема й компетенцію Фонду та його робочих органів, дає підстави для висновку, що у відносинах, пов`язаних із виплатою страхувальником у передбачених законодавством випадках компенсаційних виплат, ці органи не виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин, а здійснюють владні управлінські функції, спрямовані на забезпечення державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.
Отже, суд правильно зазначив, що Фонд соціального страхування є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями.
Враховуючи функції Фонду соціального страхування, спірні правовідносини мають ознаки публічно-правових за предметом та суб`єктним складом, а отже, підлягають розгляду за правилами КАС України.
Не погодитися з цим неможливо, оскільки висновки суд дійсно, відповідають закону і узгоджуються із усталеною судовою практикою.
Суд також зазначає, що не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства заяви про встановлення фактів трудового стажу. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 жовтня 2018 року по справі № 706/1637/16-ц, а також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 4 вересня 2019 року по справі № 198/623/18.
Перевіривши вимоги заявника, суд встановив, що по суті заявник просить суд встановити трудовий стаж та розмір заробітку для обрахунку йому розміру страхових виплат внаслідок отриманої ним виробничої травми, для чого йому потрібно визнання факту належності відповідних документів, проти чого заперечує представник зацікавленої особи. Тому в судовому засіданні був встановлений спір про таке право заявника, який повинен вирішуватись у позовному порядку в рамках адміністративного судочинства.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, заявнику надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах.
Судом встановлено з заяви ОСОБА_1 , що він є одержувачем щомісячної страхової виплати, розміром якої встановлений без урахування усіх видів його доходу за різні періоди праці. Оскільки Фонд соціального страхування не прийняв деякі документи, що підтверджують його стаж та розмір заробітної плати, то він просить суд встановити факт належності йому цих документів. Отже, суд правильно встановив, що такий факт вплине на права та обов`язки Фонду соціального страхування стосовно обрахунку заявнику страхових виплат внаслідок отриманої ним виробничої травми.
Аналіз установлених судом обставин справи дає підстави для висновку, що в даному випадку виник спір про перерахунок страхових виплати.
Крім того, мотивуючи заяву, ОСОБА_1 вказував, що встановлення даного факту необхідно для оформлення належному йому розміру страхових виплат.
За положеннями до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду без правового обґрунтування позиції заявника, тому не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення.
Оскаржене судове рішення достатньо відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про залишення позову без розгляду, а доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права є безпідставними. Оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена у відповідності до норм процесуального права, й підстав для її скасування немає, то апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах і від імені якого діє адвокат Константинова Оксана Миколаївна, залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 травня 2021 року.

Судді Є.Є.Мальцева

В.М. Барков

М.Ю. Лопатіна