Справа № 504/851/20
Провадження № 8/504/2/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2021 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

при секретарі- Мельниковій В.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 10, справу за заявою заявника (боржника) ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до стягувача - ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про перегляд за нововиявленними обставинами судового наказу Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.03.2020 року № 504/851/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі однієї чверті від усіх видів доходу (заробітку), до досягнення повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 18.03.2020 року, -

за участі заявника ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

27.03.2020 року Комінтернівським районним судом Одеської області виданий вищевказаний судовий наказ.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленними обставинами.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.10.2020 року відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні заявник доводи скарги підтримав, просив заяву задовольнити, судовий наказ Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.03.2020 року за нововиявленими обставинами скасувати.

Зокрема, ОСОБА_1 послався на те, що 06.05.2004 року був розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Від цього шлюбу є двоє діток, ОСОБА_4 , 1997 р.н., та ОСОБА_5 , 2006 р.н.

Як вказує заявник, діти проживали з батьком до 2009 року.

Між сторонами була домовленість, що старший син ОСОБА_4 проживає з батьком, а молодщий ОСОБА_5 з мамою.

Заявник вказує, що син ОСОБА_5 щороку приїздить до батька гостити, мати передає список речей, які дитині потрібно купити, тому вважає, що підстав стягувати не має.

ОСОБА_2 повністю заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_1 , та вважала, що обставини, наякі посилається заявник не є нововиявленими, я тому підстав для скасування судового рішення не має. Подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, дослідивши в повному обсязі матеріали цивільної справи, вислухавши думки учасників процесу, суд дійшов до наступного висновку:

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: 1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку; 2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника; 3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості; 4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; 5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; 6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів; 7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Судовим наказом Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.03.2020 року № 504/851/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі однієї чверті від усіх видів доходу (заробітку), до досягнення повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 18.03.2020 року.

На підставі цього судового наказу 29.07.2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 62681563, та проводиться примусове стягнення аліментів з боржника.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 28.08.2020 року заборгованість по оплаті аліментів становить 18411,42 грн.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно з частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина четверта статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга стаття 423 ЦПК України). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Зі змісту п. 3 Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини- це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами новоявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Зі змісту п. 4 Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» вбачається, що вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обгрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухваленого судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Разом із тим, суд звертає увагу, що системний аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України) є подання позову про зменшення розміру аліментів або звернення до суду із заявою про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами.

Водночас, у відповідності до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, серед іншого, ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд враховує, що оцінка обставин про проживання дитини із мамою, та ненадання боржником щомісячної матеріальної допомоги на утримання дитини була надана судом при постановленні судового наказу.

У своїй заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами боржник посилається на те, що між сторонами існувала усна домовленість, про існування якої заперечувала стягувач. Ніяких письмових доказів цього факту боржник не надав.

Крім того, боржник не навів жодної істотної обставини, як то, що він приймає активну участь у щоденному утриманні та вихованні дитини, розвитку, медичному забезпеченні тощо, проживає разом з дитиною, що, на думку заявника, прямо вказує на його безпосередню участь у житті дитини, а також сплачує комунальні послуги з власних коштів, інше.

Таким чином, суд вважає, що заява боржника спрямована не на перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а направлена на звільнення боржника від обов`язку від сплати аліментів.

Доводи заявника що він не працює, та став на облік до центру зайнятості не є нововиявленими обставинами, оскільки ці доводи мають враховуватись виконавцем у процедурі примусового виконання судового рішення.

Крім того, заявник не позбавлений можливості, протягом строку виконання судового рішення, звернутись до суду із заявою про зміну розміру аліментів, вказавши на існування істотних обставин, які могли би слугувати підставою для зміни встановленого судом розміру аліментів на утримання дитини.

Доводи того, що боржник періодично, коли дитина приїздить до батька у гості, надає допомогу у купівлі дитині необхідних речей, не стосуються предмету спору про стягнення аліментів, а можуть бути враховані у спорі про стягненні на дитину додаткових коштів на утримання.

Оцінка зібраних по справі доказів заявником зводиться до чергової переоцінки цих доказів, їх контрадікторного оцінювання, та власного трактування норм діючого законодавства.

Решта доводів заяви не є основними, зводяться до власного судження заявником норм діючого законодавства, і жодним чином не впливають на можливість перегляду ухваленого судом рішення за нововиявленими обставинами.

У своєму рішенні «Желтяков проти України» заява 4994/04, що набуло статусу остаточного 09.06.2011 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).

Суд зазначив, що ця справа стосується рішення щодо нового розгляду справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження. Така процедура сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (див. рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), №. 69529/01, пп. 2728, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2), № 19960/04, п. 46).

Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

Суд зазначив, що рішення суду від 5 квітня 2000 року не було оскаржено і стало остаточним. Понад сім років після цього той же суд скасував це рішення у зв`язку з тим, що експертний висновок, на якому воно ґрунтувалося, було підготовлено експертами, які діяли як приватні особи. Суд дійшов висновку, що Асоціація як сторона провадження не знала про цей факт у 2000 році і не могла знати про нього до 2006 року.

Хоча саме національні суди оцінюють факти та надані їм докази (див., наприклад, рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garc?a Ruiz v. Spain) [ВП], № 30544/96, п. 28, ECHR 1999-I), Суд вважає, що такий висновок є сумнівним. Зокрема, Суд зазначає, що відсутність у висновку від 5 серпня 1999 року печатки та реєстраційного номеру Бюро не приховувалась від суду або сторін протягом першого розгляду справи.

У будь-якому разі Суд вважає, що ситуація не вимагала такого грубого втручання у остаточне рішення суду. Немає жодних підстав вважати, що воно стосувалося серйозного порушення процесуальних норм. Також не стверджувалось, що висновок був «завідомо неправильним». Навпаки, місцевий відділ міліції відмовив у порушенні кримінальної справи за заявою голови Асоціації щодо вчинення злочину експертами, які готували висновок (див пункт 14 вище), у зв`язку з її необґрунтованістю.

Таким чином суд не знаходить підстав для перегляду рішення, яке набуло статусу остаточного, оскільки суд не встановив жодної підстави для втручання внаслідок серйозного порушення процесуальних норм.

На підставі наведеного, керуючись п.п. 3, 4 Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», ст.ст. 258-260, 353, п.1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до стягувача - ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про перегляд за нововиявленними обставинами судового наказу Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.03.2020 року № 504/851/20 про стягнення з 1 ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі однієї чверті від усіх видів доходу (заробітку), до досягнення повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 18.03.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.К. Барвенко