10.03.2021 Єдиний унікальний номер 205/6510/20
Номер провадження 2/205/277/21
РІШЕННЯ

іменем України

10 березня 2021 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, посвідченого 06 листопада 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Корсун А.Є.

В обґрунтування заяви зазначила, що їй на праві власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 06 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем укладено довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 вищевказану квартиру, а відповідач зобов`язалася забезпечувати щомісячно позивача харчами, одягом, взуттям, лікарськими засобами тощо на суму не менше, ніж 500 грн. ОСОБА_2 не виконує вимог договору, а саме: не забезпечує харчами, ліками, не виконує обов`язки, визначені у договору довічного утримання, будь-яким іншим чином.

На підставі викладеного позивач просить розірвати договір довічного утримання, укладений 06 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Корсун А.Є., реєстровий номер 1447, та визнати за позивачем право власності на квартиру, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бесчасової Д.О. надійшла заява, в якій просила розгляд справи проводити без її участі та участі позивача, позов підтримала, просила задовольнити.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Поповича Є.В. надійшла заява про проведення судового засідання без його участі та участі відповідача. Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позовних вимог.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Корсун А.Є. № у реєстрі нотаріальний дій 1446 (далі - Договір). Відповідно до умов Договору ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 зобов`язалася надавати ОСОБА_1 довічне матеріальне забезпечення. Так, згідно умов Договору утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді: забезпечення ОСОБА_1 житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у вищевказаній квартирі, забезпечення згідно щомісячних замовлень необхідними лікувальними засобами та одягом. Також відповідач зобов`язалася щомісячно забезпечувати позивача харчами, одягом, взуттям, лікарськими засобами на суму не менше, ніж 500 гривень (а.с.9-10).

Згідно з технічним паспортом на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-12), однокімнатна квартира має загальну площу 38,0 кв.м., житлову площу 19 кв.м.

24 лютого 2021 року відповідач надала свою письмову згоду (а.с.48) на розірвання договору довічного утримання (догляду), укладеного з ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно зі ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Частиною 1 ст. 746 ЦК України, передбачено, що відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я.

Таким чином, договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна в встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов`язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов`язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувана (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Відповідно до ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане і має право вимагати його повернення.

У позові ОСОБА_1 стверджує, що відповідач взяті за Договором зобов`язання не виконує, а саме: не забезпечує щомісячно позивача харчами, одягом, взуттям, лікарськими засобами на суму не менше, ніж 500 гривень, та просить розірвати Договір у зв`язку з його невиконанням відповідачем, а також визнати право власності на вищевказану квартиру за нею, ОСОБА_1 .

Відповідач позов визнала, що підтверджується її письмовою заявою (а.с.48).

Враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову, у розмірі 840,80 грн.

Згідно з ч.ч. 2, 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, надано: договір про надання правничої правової допомоги № 35 від 25 серпня 2020 року, укладеного між позивачем та адвокатом Зосименко С.Г., та квитанцію про оплату послуг у розмірі 2 700 грн. (а.с.21-24).

Однак, договір про надання правничої допомоги не містить інформації, що свідчила б про надання правової допомоги ОСОБА_1 саме по даній цивільній справі, позивачем не надано акту здачі-приймання наданих послуг по договору про надання правничої допомоги, опису виконаних робіт, копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю надавачем послуг, ордеру, тобто не доведено, що заявлені у позові витрати в розмірі 2 700 грн. є витратами на професійну правничу допомогу по цій справі. У зв`язку з викладеним суд вважає такі витрати не доведеними, тому вони не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 755, 756 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 89, 141, 206, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 06 листопада 2012 року між ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Корсун А.Є., реєстровий номер 1447.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на квартиру, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г. Остапенко