Справа № 200/2712/19
Провадження № 2/932/1607/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Уткіній А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко Світлани Олександрівни, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

19.02.2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що договір відступлення права вимоги від 22.03.2018р. №145К за Кредитним договором №10.980.08.02 від 31.01.2008р. і Договором поруки № 10.980.08.02.2 від 31.01.2008р., та договір відступлення права вимоги від 22.03.2018р. №145і за Іпотечним договором №10.980.08.02.1 від 31.01.2008р., укладені з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки кредитодавцем за кредитним договором може бути виключно банк або інша фінансова установа, а ОСОБА_3 є фізичною особо, а тому ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» не мав права укладати вищезазначені договори. Вони вважають, що зазначені вище договори відступлення права вимоги є за своєю правовою природою договорами факторингу. Позивачі у позовній заяві посилаються на те, що ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 , всупереч ст. 24, 35, 38 Закону України «Про іпотеку», ст. 517 ЦК України будь-яких повідомлень від Банку, від ОСОБА_3 , приватного нотаріуса не отримували.

Посилаючись на зазначене, позивачі просили визнати недійсними договір про відступлення права вимоги від 22.03.2018р. №145К, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_3 за Кредитним договором №10.980.08.02 від 31.01.2008р. та Договором поруки № 10.980.08.02.2 від 31.01.2008р.; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 22.03.2018р. №145і, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_3 за Іпотечним договором №10.980.08.02.1 від 31.01.2008р.№ визнати недійсним договір купівлі-продажу від 06.11.2018 року квартири АДРЕСА_1 , загальною площею. 40,2 кв.м., посвідчений приватний нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О., реєстровий номер 1283; скасувати рішення приватного нотаріуса Вакуленко С.О. про державну реєстрацію за ОСОБА_4 прав та їх обтяжень, індексний номер 43881852, від 06.11.2018 року, щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 20.02.2019 року зазначена цивільна справа перебувала в провадженні судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Женеску Е.В.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року забезпечено позов шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно, а саме: на однокімнатну квартиру, загальною площею 40,2 кв. м., та житловою площею 19,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , індексний номер 43881852 в реєстрі на час розгляду справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2019 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10 червня 2019 року позивач звернувся до суду із заявою про зміну заходів забезпечення позову з тих, що застосовані судом в ухвалі від 22 лютого 2019 року, на забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на однокімнатну квартиру, загальною площею 40,2 кв. м., та житловою площею 19,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на час розгляду справи, та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2019 року у задоволенні заяви позивача про зміну заходу забезпечення позову по справі було відмовлено.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_6 , який відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником спірної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

09 липня 2019 року ОСОБА_6 звернувся до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року про забезпечення позову.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення.

15.07.2019 року ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська про відкриття провадження у справі від 03 червня 2019 року скасувати, зазначаючи, що ухвала суду винесена з порушенням правил підсудності, та просив передати справу за встановленою підсудністю до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

23.09.2019р. відповідачем ОСОБА_3 надано суду Відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 10.02.2020 року за № 63, протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2020 року справу передано для розгляду судді Сліщенко Ю.Г., яким ухвалою від справу було прийнято в своє провадження, вирішено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання.

У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_7 у відставку, на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 16.02.2021 року за № 84 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2021 року справу передано для розгляду судді Кудрявцевій Т.О.

Ухвалою від 18.02.2021 року суддя Кудрявцева Т.О. прийняла в своє провадження вищезазначену цивільну справу, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

03.06.2021 року від представника ОСОБА_3 до суду надійшли письмові Додаткові пояснення.

Ухвалою суду від 07.09.2021 року було задоволено клопотання представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» з ринку адвоката Кустової Тетяни Вікторівни про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

13.09.2021 року відповідач ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 20.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 29 жовтня 2021 року, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у наданій суду 17.08.2021 року заяві представник позивачів просив розглядати справу без його участі та без участі позивачів.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необгрунтованість.

В судовому засіданні представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необгрунтованість.

В судове засідання відповідач - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у наданій суду заяві приватний нотаріус Вакуленко С.В. просила розглядати справу без її участі.

В судове засідання треті особи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши осіб, які з`явилися, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання права; припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено в судовому засіданні, 31.01.2008 року між З акритим акціонерним товариством «ХОУМ КРЕДИТ БАНК» та ОСОБА_1 (Позичальник, позивач-1 у справі) було укладено кредитний договір № 10.980.08.02, за умовами якого ОСОБА_1 було надано споживчий кредит у сумі 146000,00 грн. (сто сорок шість тисяч грн. 00 коп.) строком з 31.01.2008р. по 30.01.2018р. зі сплатою 15,5 відсотків річних (п. 1.1. договору).

ОСОБА_1 зобов`язався за умовами договору сплачувати Банку комісію за надання кредиту в розмірі 2 (два) відсотка від суми кредиту (п. 1.4. договору), комісію за розрахункове обслуговування кредиту в розмірі 0,1 відсотка від суми кредиту (п. 1.5. договору), згідно п. 4.4. договору Позичальник взяв на себе зобов`язання за порушення строків повернення заборгованості по кредиту та/або відсотків за його використання оплачувати Банку пеню в розмірі 0,5 відсотка від суми прострочених грошових зобов`язань, розрахованої за прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості, та мав інші обов`язки за кредитним договором.

31.01.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ХОУМ КРЕДИТ БАНК» та ОСОБА_2 (позивач-2, Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір № 10.980.08.02.1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Насобіною Г.О., зареєстрований в реєстрі за № 462, відповідно до умов якого у забезпечення своєчасного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором ОСОБА_2 передав у заставу Банку житлове приміщення однокімнатну квартиру, загальною площею 40,2 кв.м., та житловою площею 19,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить Іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.02.2000 року Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-619 та зареєстрованого в Дніпропетровському МБТІ в реєстровій книзі № 478п під реєстровим № 1029-526, реєстраційний номер: 21868118.

Відповідно до п. 1.4. договору, сторонами було визначено, що вартість предмета іпотеки становить 243455,00 грн.

31.01.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ХОУМ КРЕДИТ БАНК» та ОСОБА_8 з метою забезпечення своєчасного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором було укладено договір поруки № 10.980.08.02.2, за умовами якого ОСОБА_8 стала поручителем перед кредитором у тому ж обсязі, що і Позичальник, у разі порушення Позичальником умов кредитного договору.

У подальшому, згідно п. 1.2. Статуту, правонаступником ЗАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК» став ПАТ «Банк Восток», і право вимоги за кредитним договором перейшли до останнього.

09.08.2011р. між ПАТ «Банк Восток» та ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» було укладено договір відступлення права вимоги № 20110809-Г, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору всі свої права вимоги за кредитним договором, за договором поруки, та іпотечним договором.

23.07.2017 року Правлінням НБУ було прийняте рішення № 95-рш про відкликання ліцензії та ліквідацію ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК», розпочато процедуру ліквідації Банку.

Порядок ліквідації неплатоспроможного банку передбачає продаж активів Банку, до яких, в тому числі, відноситься заборгованість за кредитними договорами.

Відповідно до п.п. 5.1. п. 5 Положення «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 05.05.2012 року, у процесі продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, забезпечується дотримання принципу рівного та некримінального доступу потенційних покупців до інформації щодо активів (майна), що реалізується, у тому числі, шляхом оприлюднення такої інформації відповідно до Закону та нормативно-правових актів Фонду з питань продажу активів.

Згідно п.п. 5.4. п. 5 вищезазначеного положення, майно (активи) банку може бути реалізовано: на відкритих торгах (аукціонах) та/або шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Судом встановлено, що з дотриманням вищезазначеного порядку, на сайті https://prozorro.sale/ з грудня 2017 року по лютий 2018 року виставлявся на продаж лот право вимоги за кредитним договором № 10.980.08.02 від 31.01.2008р. (із забезпеченням: однокімнатна квартира загальною площею 40,2 кв.м., та житловою площею 19,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ), організатором торгів вказаного лоту був ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК», за погодженням ФГВФО. До 07.03.2018 року вищезазначений лот продано не було у зв`язку із відсутністю попиту.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 скористався вказаною пропозицією та прийняв участь у публічних (відкритих) торгах, які відбулись 07.03.2018 року, та запропонувавши по виставленому лоту найвищу цінову пропозицію, ОСОБА_3 став переможцем торгів. При цьому, ТБ «УКРАЇНСЬКА ЕНЕРГЕТИЧНА БІРЖА» виступало електронним майданчиком для проведення торгів.

За результатами проведених торгів 07.03.2018 року було складено та підписано між сторонами, а саме між ОСОБА_3 , ТБ «УКРАЇНСЬКА ЕНЕРГЕТИЧНА БІРЖА» та уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» протокол електронних торгів № UA-EA-2018-02-22-000200-a.

22.03.2018 року на підставі вищезазначеного протоколу між ОСОБА_3 , ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» було укладено Договір № 145К відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та Договір № 145і відступлення (купівлі-продажу) прав вимог, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., зареєстрований за №417.

Глава 47 ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо порядку та підстави заміни сторін у зобов`язанні.

Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, та і оплатним.

У останньому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки стаття 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.

Разом з тим, відносини факторингу регулюються нормами глави 73 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.

Водночас щодо суб`єктного складу таких правовідносин у частині третій статті 1079 ЦК України зазначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно пункту 11 частини першої статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону).

Разом з тим, законодавець визначив факторинг, як кредитну операцію, про що зазначено у статті 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність".

Виходячи із системного аналізу зазначених норм матеріального законодавства договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі статті 1077 ЦК України визначений як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансування.

Однією із відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення право вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними.

Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності і у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором.

Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса - вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступленні права вимоги).

Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків.

Такий висновок повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року у справі №910/7038/17, постанові від 20 травня 2019 року у справі № 752/1183/16-ц.

З урахуванням вищезазначеного та положень вказаних вимог чинного законодавства України суд доходить до висновку про те, що спірні договори № 145К відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та № 145і відступлення (купівлі-продажу) прав вимог є оплатними договорами відступлення права вимоги, а не договорами факторингу, оскільки за укладеними договорами жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату взамін права вимоги та жодна із сторін не отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком поверненням цих коштів та оплати часу користування ними.

Таким чином, суд доходить до висновку, що право вимоги за Кредитним договором № 10.980.08.02 від 31.01.2008 року, Договором поруки № 10.980.08.02.2 від 31.01.2008 року та Іпотечним договором № 10.980.08.02.1, посвідченим 31.01.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Насобіною Г.О. за реєстровим номером 462, придбано ОСОБА_3 на законних підставах з прилюдних відкритих торгів, як актив неплатоспроможного банку, порядок реалізації таких активів та порядок їх придбання визначений чинним законодавством України, а спірні договори відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги не є договорами факторингу.

На час проведення торгів було знято обмеження щодо переліку осіб, які можуть брати участь в аукціонах з продажу прав вимог за кредитами.

Пунктами 2.2. договорів № 145К відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та №145і відступлення (купівлі-продажу) прав вимог, Новий кредитор набуває усі права основного кредитора за Основним договором, Договором поруки та Іпотечним договором.

22.03.2018 року на виконання п. 3.4 договорів № 145К відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та №145і відступлення (купівлі-продажу) прав вимог, ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» на адреси позивачів та ОСОБА_8 було направлено повідомлення про укладання договорів відступлення прав вимоги, заміну Кредитора на Нового Кредитора ОСОБА_3 .

Так, на адресу ОСОБА_2 направлено повідомлення № 10/2533-Л від 22.03.2018 року, на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення № 10/2534-Л від 22.03.2018 року, а на адресу ОСОБА_8 направлено повідомлення № 10/2535-Л від 22.03.2018 року та №10/2536-Л від 22.03.2018 року.

ОСОБА_3 також, як новим кредитором, на адреси ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , направлено вимоги про усунення порушень у строк 30 днів шляхом перерахування загальної заборгованості за кредитними зобов`язаннями у розмірі 38 245,58 грн., на поточний рахунок, який зазначено у вимозі із застереженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений Іпотечним договором, якщо вимога не буде погашена в термін 30 календарних днів.

Відповідно до частини 1 статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким, іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина 1 статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання, і за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до п.п. 6.2. Іпотечного договору № 10.980.08.02.1 від 31.01.2008 року передбачено підстави для припинення іпотеки, а саме, право іпотеки припиняється у разі припинення основного зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частинами першою, п`ятою, дев`ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону№ 898-IV; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до 5.4.4. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право організовувати продаж предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі та будь-яким способом, у тому числі на біржі, на підставі купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «При іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця.

Отже, сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі умови, у тому числі вирішили питання позасудового врегулювання спору, зокрема передбачили право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 598 ЦК Украни встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК Украни зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Враховуючи те, що повідомлення, вимоги про погашення заборгованості направлялись на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 у строки, та у визначеному законом порядку, що підтверджується належними та достатніми доказами, які містяться в матеріалах справи, та у зв`язку із відсутністю погашення існуючої заборгованості, після спливу 7 місяців з моменту придбання прав вимоги, ОСОБА_9 було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору на підставі Іпотечного договору.

Приватному нотаріусу Дніпровського нотаріального округу Вакуленко С.О., в порядку статті 84 Закону України «Про нотаріат», статті 35 Закону України «Про іпотеку», була подана заява про передачу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 вимог про погашення заборгованості, які 13.07.2018 року були направлені приватним нотаріусом засобами поштового зв`язку рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням, на адресу Іпотекодавця, фінансового поручителя та Боржника.

23.10.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Вакуленко С.О. складено свідоцтво про направлення 13.07.2018 року вимог про погашення заборгованості, та отримання їх адресатами 17.07.2018 року.

Будь-які заяви від ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 на адресу приватного нотаріуса у встановлені строки не надходили, існуюча заборгованість також погашена не була.

У зв`язку з чим, на законних підставах 06.11.2018 року ОСОБА_3 , керуючись ст.ст. 36, 38 Закону України «Про іпотеку», та п.п. 5.4.1, 5.4.2, 5.4.4. Іпотечного договору, уклав з ОСОБА_4 . Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Вакуленко С.О., зареєстровано в реєстрі за номером 1283.

Пільх В.А. приватному нотаріусу було надано докази належного повідомлення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 про заміну кредитора, докази направлення вимоги про погашення заборгованості, та виписка по банківському рахунку на підтвердження відсутності оплати за кредитними зобов`язаннями.

Також з метою укладання договору купівлі-продажу квартири була проведена оцінка нерухомого майна, за визначеною вартістю якої, іпотечна квартира була реалізована. А відтак дотримано всіх обов`язковим вимог, що свідчить про правомірність укладання даного договору купівлі-продажу квартири. У подальшому, ОСОБА_6 став власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , позовних вимог до ОСОБА_6 позивачі не заявляли.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що доводи позивачів, викладені в обґрунтування своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження, і надані ними докази не підтверджують заявлених позовних вимог.

За результатами торгів ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» визначив переможного покупця та продав йому майнове право вимоги виконання боржниками зобов`язань за кредитним та забезпечувальними договорами. Предметом спірних договорів є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж). Метою укладення договорів є отримання банком коштів для розрахунку зі своїми кредиторами у процедурі ліквідації. Отже, за своєю правовою природою спірні договори не можуть бути віднесені до договорів факторингу, що спростовує доводи позивачів, наданих останніми в обґрунтування своїх правових вимог.

Крім того, з огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові у справі № 906/1174/18, слід відступити від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Таким чином, положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прийняті на його виконання нормативно-правові акти ФГВФО, які не містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, є пріоритетними щодо інших нормативних актів України.

Інші порушення, на які вказують позивачі, не знайшли свого документального підтвердження.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивачів про визнання недійсними вищевказаних договорів про відступлення права вимоги задоволенню не підлягають, як не підлягають задоволенню і їх позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення, як похідні від вищевказаних позовних вимог, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат, понесених позивачами на сплату судового збору при поданні позову до суду, не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-11, 12, 13, 76-81, 89, 141, 213, 258, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко Світлани Олександрівни, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення відмовити.

Витрати по справі віднести за рахунок позивачів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева