632/807/20
РІШЕННЯ
іменем України

20 травня 2021 року м. Зміїв Зміївський районний суд Харківської області у складі:
судді Бібіка О.В.
з участю секретаря Горобець Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Зміїв цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: державний нотаріус Первомайської державної нотаріальної контори Мірошниченко Олена Миколаївна про визнання фіктивних договорів недійсними та скасування державних реєстрацій,
ВСТАНОВИВ:
12.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до Первомайського міськрайонного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - державний нотаріус Первомайської державної нотаріальної контори Мірошниченко О.М. про визнання фіктивних договорів недійсними та скасування державних реєстрацій.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03.06.2020 справу передано за підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області.
Автоматизованою системою документообігу справу розподілено в провадження судді Зміївського районного суду Харківської області Бібіка О.В.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12.06.2020 справу прийнято до провадження, призначено до розгляду в загальному позовному провадженні.
29.07.2020 до суду надійшли пояснення третьої особи державного нотаріуса Первомайської державної нотаріальної контори Мірошниченко О.М., в яких проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечувала виходячи з наступного.
30.09.2016 державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області посвідчений договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
17.10.2016 державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області посвідчений договір дарування: житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,1000 гектарів, земельної ділянки площею 0,1980 гектарів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Сторонами вище вказаних договорів дарування є: Дарувальник - ОСОБА_2 , Обдаровувана - ОСОБА_3
26.09.2016 приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області, за реєстровим № 2176 посвідчена довіреність від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_4 .
Вказаною довіреністю ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 представляти інтереси та бути його представником в будь-яких органах, організаціях, підприємствах, в тому числі в органах нотаріату, а також вчиняти всі необхідні та доцільні дії щодо підготовки необхідних документів для посвідчення договору дарування та подарувати ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,1000 гектарів, земельну ділянку площею 0,1980 гектарів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
Довіреність від 26.09.2016, на підставі якої діяв ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на день укладання вище вказаних договорів дарування була дійсною.
30.09.2016 між ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діяв по довіреності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений договір дарування квартири, державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрований в реєстрі за № 1-804.
17.10.2016 між ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діяв по довіреності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений договір дарування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1000 гектарів, державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрований в реєстрі за № 1 -878.
17.10.2016 між ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діяв по довіреності ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , посвідчений договір дарування земельної ділянки, площею 0,1980 гектарів, державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрований в реєстрі за № 1-879.
30.09.2016 при посвідченні договору дарування квартири нотаріус отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього, де перевірив відсутність (наявність) заборони відчуження або арешту, відсутність (наявність) реєстрації іпотеки. Відповідно до відомостей, викладених в інформаційних довідках з Реєстру речових прав та обтяжень на нерухоме майно від 30.09.2016 за №69452904 та інформації з Єдиного реєстру боржників, відсутні будь-які заборони (арешти) щодо майна ОСОБА_2 , та майно ОСОБА_2 в податковій заставі не перебувало, відповідно до відомостей, викладених у Витязі з Державного І реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави за № 50433022.
17.10.2016 при посвідченні договору дарування житлового будинку та земельних ділянок, нотаріус отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього, де перевірив відсутність (наявність) заборони відчуження або арешту, відсутність (наявність) реєстрації іпотеки. Відповідно до відомостей, викладених в інформаційних довідках з Реєстру речових прав та обтяжень на нерухоме майно від 17.10.2016 року за №70587377, 70588234, 177099456, 70589713, 70589713, 70587648, відсутні будь-які заборони (арешти) щодо майна ОСОБА_2 , та майно ОСОБА_2 в податковій заставі не перебувало, відповідно до відомостей, викладених у Витязі з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави за № 50530720.
Подальше вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на підставі посвідчених договорів дарування проведено у відповідності та з дотриманням вимог ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 р. №и 553).
З копії дубліката, що має силу оригіналу, договору позики, укладеного у простій письмовій формі 18.03.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики будь-яке нерухоме майно, що належало ОСОБА_2 , в заставу не передавалося.
Вважає дії державного реєстратора законними та обгрунтованими.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 28.08.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.
На обгрунтування позову зазначено, що 18 березня 2016 року ОСОБА_2 позичив у позивача 26 000 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 18 березня 2017 року в порядку та строки, передбачені п. 1 укладеного договору позики.
На підтвердження цього факту та на виконання вимоги ч. 1 ст. 1047 ЦК України, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 в той же день в письмовій формі було укладено договір позики від 18 березня 2016 року.
Згідно п.п. 2.1 п. 2 Договору факт одержання відповідачем від позивача коштів до підписання договору підтверджується відповідною стверджувальною заявою відповідача ОСОБА_2 . Всупереч досягнутим сторонами за умовами договору позики домовленостям, відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав і борг не повернув.
Учасники справи у судове засідання не з"явилися.
Позивач ОСОБА_1 10.11.2020 надав до суду заперечення проти заяви відповідача про застосування позовної давності та розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника.
Від відповідача ОСОБА_2 27.08.2020 до суду надійшла заява про визнання позову.
Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідачки.
Третя особа державний нотаріус Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М. у заяві від 18.05.2021 просила розгляд справи проводити за її відсутності, проти позовних вимог заперечувала.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов наступного висновку.
25.09.2016 на ім`я ОСОБА_2 направлено вимогу про усунення порушень зі сплати періодичних платежів, в якій ОСОБА_1 зазначено про те, що станом на дату складання даної вимоги ОСОБА_2 не сплачено перші шість періодичних платежа на загальну суму 3000 доларів США (а.с. 17)
З копії позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Первомайського міськрайонного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики та розпискою позичальника, в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за договором позики від 18.03.2016 у розмірі 139441 доларів США (а.с. 19-26)
В п. 2.1. Договору зазначено, що представник дарувальника стверджує та гарантує, що він є єдиним власником відчужуваного нерухомого майна, що за даним договором майнових прав, претензій третіх осіб, судового спору щодо земельної ділянки немає; під забороною відчуження (арештом), а також у заставі та в оренді земельна ділянка не перебуває; земельні сервітути, як постійні так і строкові, щодо зазначеної зеелньої ділянки не встановлені.
Крім того, у вступній частині Договору зазначено, що сторони Договору попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебували при здоровому розумі та ясній пам`яті, діяли добровільно без будь-якого примусу як фізичного так і морального, розуміли значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору.
У п. 6 Договору зазначено про те, що дарування вище вказаного житлового будинку вчиняється за письмовою згодою колишньої дружини дарувальника ОСОБА_6 . Цей факт викладено в заяві, справжність підпису на якій засвідчено 03.10.2016 Герман М.Ф., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу зареєстровано в реєстрі за № 521 (а.с. 131-132)
30.09.2016 між ОСОБА_4 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_3 , посвідчений державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1-804 (а.с. 133-134)
Відповідно до п. 4 Договору, інформація про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна перевірена за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відсутність перебування майна за цим договором під податковою заставою перевірено за даними Державного реєстру обтяжень нерухомого майна.
Вказані обставини перевірені при посвідченні кваліфікованих правочинів нотаріусом та містять відповідні застереження у договорах про відчуження нерухомого майна.
На виконання вказаних договорів відповідач ОСОБА_7 вчинено дії, які свідчать про прийняття дарунків, а саме, отримання нею приналежностей до головних речей, а саме, правовстановлюючих документів та ключів від квартири. Вказані дії свідчать про дійсний намір обдарованої прийняти виконання за договорами дарування.
Доказів протилежного позивавчем не надано.
За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач обґрунтовував позовні вимоги про визнання недійсними договору дарування, посилався на те, що вказаний правочин є фіктивним, оскільки сторони їх уклали без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися, а лише з метою уникнення ОСОБА_2 у майбутньому звернення стягнення на належне йому нерухоме майно на виконання судового рішення про стягнення з нього боргу.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України.
За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.
Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.
Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, з якою погодився і Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 379/1256/15-ц (провадження № 61-1300св18), від 08 лютого 2018 року у справі № 756/9955/16-ц (провадження № 61-835св17).
Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Щодо тверджень позивача про укладення відповідачем ОСОБА_2 договору позики в інтересах сім`ї та здійснення дій, направлених на формальне позбавлення оечових прав, майна, на які може бути накладено стягнення за невиконаним зобов`язанням, то суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Згідно з статтею 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
У постанові Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначено, що «національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству».
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
На обгрунтування реальності боргових зобов`язань позивач надав копію дубліката договору позики. Оригіналу такого документа до суду не надав.
Тобто, не спростував поза розумним сумнівом того факту, що в нього є оригінал розписки або інший документ, який підтверджує реальність боргового зобов`язання між ним та ОСОБА_2 у розумінні вимог ст. 545 ЦК України.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, позивач не довів, що укладені договори відчуження нерухомого майна, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , спрямовані на ухилення від виконання фінансових зобов`язань за договором позики, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 89, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ), третя особа: державний нотаріус Первомайської державної нотаріальної контори Мірошніченко Олена Миколаївна (місце знаходження: АДРЕСА_6 ) про визнання фіктивних договорів недійсними та скасування державних реєстрацій - відмовити у повному обсязі.
Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів безпосередньо до Харківського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 30.05.2021.
Суддя: