ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/553/19Головуючий у 1-й інстанції Гудима І.В.
Провадження № 22-ц/817/514/21 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Костів О. З., Міщій О. Я.,

за участю секретаря Іванюти О. М.,

сторін :

представника відповідача ТОВ АГРО-ПРОМИСЛОВА ФІРМА КАЛИНА - Пастуха В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 598/553/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-ПРОМИСЛОВА ФІРМА КАЛИНА на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2021 року, постановленою суддею Гудимою І. В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мевша Денис Васильович, до товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-ПРОМИСЛОВА ФІРМА «КАЛИНА» с.Киданці Збаразького району Тернопільської області про усунення перешкод у користуванні належною на праві власності земельною ділянкою шляхом повернення вказаної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року до Збаразького районного суду звернулася ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мевша Д. В., з позовом до ТОВ АГРО-ПРОМИСЛОВА ФІРМА «КАЛИНА» с.Киданці Збаразького району Тернопільської області про визнання недійсним договору оренди землі б/н від 20 березня 2014 року, укладеного між сторонами по справі, про оренду належної їй земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2792 га, кадастровий номер :01:002:0224, що розташована на території Киданецької сільської ради Збаразького району Тернопільської області, та скасувати вчинену державну реєстрацію даного договору оренди, що було проведено реєстраційною службою Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області 13 червня 2014 року, номер запису в державному реєстрі прав 5999347.

В обґрунтування вимог зазначено, що ОСОБА_1 стало відомо, що належна їй на праві приватної власності спірна земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ АПФ «КАЛИНА» відповідно до договору оренди землі б/н від 20.03.2014 року. Зазначений договір оренди землі вона з відповідачем не укладала, не погоджувала жодних умов договору оренди землі та не мала такого наміру, в зв`язку з чим просила вищевказаний договір оренди земельної ділянки визнати недійсним та скасувати вчинену державну реєстрацію даного договору оренди.

В подальшому 12 жовтня 2020 року, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Мевші Д.В. про зміну предмету позову, в зв`язку з чим просив «усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належної їй на праві власності земельної ділянки площею 2,2792 га, кадастровий номер :01:002:0224, що розташована на території Киданецької сільської ради Збаразького району Тернопільської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом повернення їй вказаної земельної ділянки», посилаючись на те, що оскільки позивач спірний договір оренди землі без номера від 20.03.2014 року не укладала та не підписувала, а тому даний договір вважається таким, що не відбувся, тобто є не укладеним, з огляду на що належна їй земельна ділянка перебуває в користуванні відповідача без встановлених законом підстав.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні належною на праві власності земельною ділянкою шляхом повернення вказаної ділянки задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належною їй на праві власності земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2792га, кадастровий номер :01:002:0224, що розташована на території Киданецької сільської ради Збаразького району Тернопільської області, шляхом витребування вказаної ділянки у товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-ПРОМИСЛОВОЇ ФІРМИ «КАЛИНА» (місцезнаходження с.Киданці Збаразького району Тернопільської області, ) та повернення даної земельної ділянки її власнику ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ТОВ АГРО-ПРОМИСЛОВОЇ ФІРМИ «КАЛИНА» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення місцевого суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим.

Зокрема вказує, що суд необґрунтовано взяв за основу свого рішення виключно висновок почеркознавчої експертизи №1.1-60/19 від 27 лютого 2019 року, відповідно до якого підписи на договорі оренди землі б/н від 20 березня 2014 року, укладеного між нею та відповідачем, не належать ОСОБА_1 , не надавши оцінки іншим доказам у справі, які підтверджують факт договірних відносин між ОСОБА_1 та Товариством щодо оренди землі.

Зазначає, що при підписанні спірного договору позивачка сама надала орендодавцю власні установчі документи, в тому числі свідоцтво на спадщину та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 грудня 2013 року №15379947 на земельну ділянку та особисті документи (копію паспорта та коду), які зберігаються у відповідача та без яких неможливо було б укласти договір оренди.

Крім того зазначає, що почеркознавча експертиза №1.1-60/19 від 27 лютого 2019 року була проведена в межах кримінального провадження №0000100 від 18 березня 2016 року на підставі постанови слідчого від 11 лютого 2019 року, а не на підставі ухвали суду, як про це зазначено у постанові Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року №5 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду, відповідно до якої висновок експертної установи може бути доказом у справі лише у тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

В судовому засіданні представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, наведених у ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились хоч належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

У відповідності до вимог статтей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Позивач ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом є власником земельної ділянки площею 2,2792 га, кадастровий номер :01:002:0224, що розташована на території Киданецької сільської ради Збаразького району Тернопільської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер запису в державному реєстрі про право власності 4049556 що підтвержується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25 грудня 2013 року (т.1 а.с.10), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №15379947 від 25.12.2013 року (т.1 а.с.157).

Відповідно до договору оренди землі б/н від 20.03.2014 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ТОВ АГРО-ПРОМИСЛОВА ФІРМА «КАЛИНА» уклали договір оренди земельної ділянки площею 2,2792 га, кадастровий номер :01:002:0224, що розташована на території Киданецької сільської ради Збаразького району Тернопільської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років. Згідно даного договору ОСОБА_1 надала, а відповідач ТОВ АПФ «КАЛИНА» прийняло в строкове платне користування дану спірну земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с.65-69).

Згідно з висновком експерта №1.1-60/19 від 27.02.2019 року судової почеркознавчої експертизи, проведеної на підставі постанови слідчого від 11.02.2019 року в межах розгляду кримінального провадження за №0000100 від 18.03.2016 року, підписи навпроти прізвища ОСОБА_1 , в частині "Орендодавець", в рядку «підпис» у двох договорах оренди землі від 20.03.2014 року - виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Встановити ким виконанні підписи навпроти прізвища ОСОБА_1 , в частині «Орендодавець», в рядку «підпис» у двох договорах оренди землі від 20.03.2014 року не видалося можливим (т.1 а.с.53-59).

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Згідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно ч.1 ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату, зазначену у спірному договорі) договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном

Судом першої інстанції встановлено, що позивач спірний договір оренди землі б/н від 20.03.2014 року не укладала та не підписувала. Дана обставина знайшла своє підтвердження висновком експерта №1.1-60/19 від 27.02.2019 року судової почеркознавчої експертизи, яку було проведено на підставі постанови слідчого від 11.02.2019 року в межах розгляду кримінального провадження за №0000100 від 18.03.2016 року. Згідно висновків вказаної експертизи підписи навпроти прізвища ОСОБА_1 , в частині "Орендодавець", в рядку «підпис» у двох договорах оренди землі від 20.03.2014 року - виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Встановити ким виконанні підписи навпроти прізвища ОСОБА_1 , в частині «Орендодавець», в рядку «підпис» у двох договорах оренди землі від 20.03.2014 року не видалося можливим (т.1 а.с.53-59). При цьому, суд приймає до уваги те, що одним із договорів оренди землі від 20.03.2014 року, який був об`єктом дослідження даної експертизи, і є вищевказаний спірний договір оренди.

Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Таким чином, у цьому випадку, з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки (негаторний позов).

Задовільняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірний договір оренди землі б/н від 20.03.2014 року є неукладеним, позивачка його не підписувала, а тому вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2792 га, кадастровий номер :01:002:0224, яка належать на праві власності ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наявність у відповідача копій документів, а саме свідоцтва на спадщину за заповітом, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.12.2013 року №15379947 на земельну ділянку, паспорта позивача та ідентифікаційного коду переказ коштів відповідачем за оренду земельної ділянки саме по собі не може свідчити про факт укладення даного договору оренди саме позивачем, та не спростовує тієї обставини, що спірний договір не було укладено, оскільки він не підписаний позивачем.

Доводи апеляційної скарги, що висновок експерта №1.1-60/19 від 27.02.2019 року є неналежним доказом у справі, оскільки вказану експертизу було проведено в межах розгляду кримінального провадження за №0000100 від 18.03.2016 року., колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовані.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Судом першої інстанції враховано, що кваліфікація судового експерта, який проводив експертизу, відповідає положенням чинного законодавства, висновок експертизи не визнано судом необґрунтованим або таким, що суперечить матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності та є допустимим доказом, дослідженим судом відповідно до визначеного законом порядку. Судом не здобуто доказів того, що вказану експертизу було проведено із істотними порушеннями, які б ставили під сумнів результати даної експертизи.

Колегія суддів зазначає, що у випадку незгоди з висновком експерта за результатами експертизи, проведеної у кримінальному провадженні за №0000100 від 18.03.2016 року, відповідач мав право заявити клопотання про призначення повторної експертизи, виклавши у клопотанні підстави незгоди з цим висновком та зазначивши вимоги до повторної експертизи, що останнім зроблено не було.

Повно і всебічно з"ясувавши обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні та оцінені на предмет їх належності, допустимості та достовірності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені належними і допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-ПРОМИСЛОВА ФІРМА КАЛИНА залишити без задоволення.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 25 травня 2021 року.

Головуючий

Судді