КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 759/3272/20
Головуючий у першій інстанції - Ул`яновська О.В.
Номер провадження № 22-ц/8242/2762/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником Манацковою Оленою Олександрівною , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року у справі за позовом Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг газопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ДП «КиївГазЕнерджи» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг газопостачання та просило суд стягнути з відповідача заборгованість за оплату послуг газопостачання у розмірі 10032,81 грн. та пеню в розмірі 6,82 грн., а також витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу, постачання якого з 01 липня 2015 року здійснює ДП «КиївГазЕнерджи» на підставі ліцензії АЕ №299069 від 26 червня 2015 року. Пропозицію укласти договір оферти, що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опублікованого 26 червня 2015 року у газеті «Сегодня» за №116.

ДП «КиївГазЕнерджи» зазначало, що всі побутові споживачі, які продовжили після 30 червня 2015 року отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти договір про надання послуг з газопостачання та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно. Після 30 червня 2015 року отримання природного газу побутовим споживачем є момент укладання вказаного договору. У разі якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01 липня 2015 року, то він є таким, що з 01 липня 2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання.

Позивач посилався й на те, що типовий договір про надання послуг з газопостачання є договором приєднання, відповідно до ст. 12, 40 Закону України «Про ринок природного газу», та який затверджений Постановою НКРЕКП №2500 від 30 вересня 2015 року і є договором приєднання, укладається з урахуванням вимог ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання споживачів до умов цього договору і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання до цього договору, та/або сплати рахунка, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Позивач вказував, що фактом згоди на приєднання (акцептування) договору постачання природного газу є фактичне споживання природного газу відповідачем ОСОБА_1 , однак через неналежне виконання ним своїх зобов`язань у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 10 032,81 грн., на що у свою чергу була нарахована пеня через несвоєчасність сплати платежів, що становить 0,01 відсоток від суми простроченого платежу, який складає 6,82 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року позовні вимоги ДП «КиївГазЕнерджи» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «КиївГазЕнерджи» заборгованість за оплату послуг з газопостачання 10 032, 81 грн. та пеню у розмірі 6,82 грн., а загалом 10 039,63 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «КиївГазЕнерджи» 2 102,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - Манацкова О.О. подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ДП «КиївГазЕнерджи» у задоволенні позовних вимог. Постановити окрему ухвалу щодо незаконних дій ДП «КиївГазЕнерджи» та зобов`язати правоохоронні органи внести дані про такі дії до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розслідувати та порушити кримінальну справу за ст.. 355 КК України.

Вимоги апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Манацкова О.О. мотивує тим, що між сторонами не може виникнути спору з предмета заявлених позовних вимог до ОСОБА_1 , оскільки позивачем не підтверджено жодним доказом його право на вимогу до відповідача. Окрім того, такі вимоги вже обумовлені ОСОБА_1 з іншої стороною - ДП «Київське науково-виробниче об`єднання «Електронмаш», яке є наймодавцем та кредитором у тимчасовому наймі житлової площі у готельній квартирі АДРЕСА_1 .

Апелянт стверджує, що належним відповідачем у даній справі є саме ДП «Київське науково-виробниче об`єднання «Електронмаш», оскільки у його власності перебуває квартира АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 є лише тимчасовим наймачем вказаного житлового приміщення, без статусу власника (співвласника) займаного ним житла й не має відхилятись від умов оплати житлово-комунальних послуг за договором тимчасового найму житла. Вважає, що він є боржником перед ДП «Київське науково-виробниче об`єднання «Електронмаш», а останній вже є боржником перед ДП «КиївГазЕнерджи» й вимоги позивача про стягнення суми заборгованості безпосередньо з ОСОБА_1 є неправомірними й не обґрунтованими.

Відтак, через відсутність права вимоги позивача до нього, примушування до сплати житлово-комунальних послуг неналежному надавачу таких послуг, не реагування відповідних органів на численні заяви ОСОБА_1 , апелянт стійко переконаний, що такі дії позивача та бездіяльність посадових осіб, до яких він звертався із заявами та скаргами, підлягають кваліфікації як злочинні вчинки передбачені КК України і тому просив постановити окрему ухвалу відносно Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» щодо дій, які ОСОБА_1 вважає незаконними, та просив зобов`язати правоохоронні органи внести відомості про такі дії до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розслідувати та порушити кримінальну справу за ст.. 355 КК України.

На адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення від Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи», відповідно до яких заперечує проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, прийнятим з повним врахуванням всіх обставин справи, а аргументи, викладені апелянтом, позивач вважає необґрунтованими, безпідставними, а саму апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

ДП «КиївГазЕнерджи» вказує, що ОСОБА_1 вселився у квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордеру №026142, виданого 10 лютого 1975 року та договору найму, у вказаній квартирі зареєстрований та проживає й на даний час. З урахуванням вказаного апелянтом, відповідно до договору найму, укладеного між ОСОБА_1 та Державним підприємством «Київське науково-виробниче об`єднання «Електронмаш», він зобов`язаний вносити плату за житлово-комунальні послуги виключно на спец рахунки останнього й тому у нього відсутній обов`язок щодо оплати комунальних послуг безпосередньо надавачам житлово-комунальних послуг.

Разом з тим зазначає, що в квітні 1997 року Державним відомством «Київським науково-виробничим об`єднанням «Електронмаш» будинок АДРЕСА_1 був переданий в комунальну власність, а тому з 1997 року не є власником будинку. І саме позивач ДП «КиївГазЕнерджи» здійснює постачання природного газу на території м. Києва з 01 липня 2015 року, а відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів того, що з 2015 року він сплачує за житлово-комунальні послуги на спец рахунок ДП «Київське науково-виробниче об`єднання «Електронмаш», і вже останнє перераховує позивачу кошти за послуги з постачання природного газу.

Наголошує, що в матеріалах справи відсутній та до апеляційної скарги не доданий договір найму, а містяться лише квитанції за житлово-комунальні послуги за 1996 рік.

Позивач посилається й на те, що всі побутові користувачі, що продовжили після 30 червня 2015 року отримувати на території його ліцензійної діяльності природний газ є такими, що засвідчили бажання укласти договір про надання послуг з газопостачання та прийняли пропозицію повністю, безумовно. ОСОБА_1 не звертався до позивача із заявою про відключення газу у вищевказаній квартирі, не відмовлявся від отримання послуг з постачання природного газу та не спростовує, що отримував та отримує надалі такі послуги.

Тому з урахуванням вказаного та враховуючи несплату ОСОБА_1 за отримані послуги з газопостачання, позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог ДП «КиївГазЕнерджи», а апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судом норм матеріального чи процесуального права в частині вирішення позовних вимог й просив апеляційний суд залишити без задоволення таку апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення - без змін.

Апелянт у справі ОСОБА_1 на апеляційний розгляд справи до суду не з`явився, подав заяву 14 січня 2021 року щодо розгляду вказаної справи у його відсутність. При цьому доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав у повному обсязі. Зокрема зазначає, що позивач у справі, звертаючись до суду із вказаним позовом, не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що між позивачем та ним існують будь які договірні правовідносини. Не надав позивач суду доказів і на підтвердження газопостачання саме ним у вказаний будинок та до квартири в якій він проживає послуг з газопостачання, не зазначив про точки розподілу відповідальності між позивачем та утримувачем вказаного будинку. Не надав до суду доказів щодо обґрунтованості нарахування суми заборгованості та правильності розрахунку, тобто не довів обставини на які посилався як на підставу своїх вимог. Суд першої інстанції вказані обставини не перевірив належним чином, його про розгляд справи не повідомив та вирішив спір у його відсутність, чим порушив норми процесуального законодавства, що є обов`язковою умовою для скасування рішення суду. З врахуванням викладеного просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, скасувати рішення суду першої інстанції.

Представник позивача у справі - ДП «Київгазенерджи», адвокат Полішко Ю.О. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи із того, що відповідач у справі є споживачем послуг, які йому надає ДП «Київгазенеджи» в частині забезпечення квартири природним газом. Відповідач фактично приєднався до договору про надання послуг, оскільки фактично споживає ці послуги, однак не здійснює оплату за них, тому суд обґрунтовано задовольнив позов, поданий їх підприємством.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи визнав встановленим, що ОСОБА_1 є споживачем природнього газу, постачання якого з 01 липня 2015 року здійснює ДП «КиївГазЕнерджі» на підставі ліцензії АЕ №299069 від 26 червня 2015 (а.с.15).

У газеті «Сегодня» за №116 26 червня 2015 року опубліковано пропозицію укласти договір (оферту), яка містить істотні умови про надання послуг газопостачання, який затверджений КМУ №398 в редакції постанови КМУ від 02 березня 2015 року №74 (а.с.5-11).

Вказаний типовий договір постачання природнього газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником та є однаковим для всіх побутових споживачів України.

Згідно п. 4.6. договору, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць, плата за надані послуги протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця.

07 червня 2019 року в «Газеті по-українськи» за №43 були опубліковані зміни до умов Типового договору, зокрема, пункт 4.6 Договору доповнено, остаточний розрахунок за отримані послуги здійснюється 25 числа місяця наступного за розрахунковим. У випадку не проведення розрахунків до 25 числа місяця наступного за розрахунковим, з 26 числа місяця наступного за розрахунковим умови Договору в частині проведення розрахунків, вважаються порушеними у зв`язку з чим постачальник здійснює нарахування пені, згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» .

Пунктом 4.9. Договору встановлено, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі 0,01 відсоток від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, згідно 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»

У зв`язку з порушенням порядку розрахунків встановленого договором та правилами у відповідачів наявна заборгованість у розмірі 10032 грн. 81 коп. у тому числі пені у розмірі 6 грн 82 коп. (а.с. 12-14).

Також суд встановив, що ОСОБА_1 зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.26).

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи у повному обсязі поданий ДП «Київгазенерджи» позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у відповідача зобов`язання перед позивачем у частині оплаті наданих послуг в частині газопостачання квартири в якій відповідач зареєстрований та невиконання відповідачем вказаного зобов`язання.

Однак повністю погодитися із даним висновком суду колегія суддів не може виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Правовідносини, які виникають між постачальником та споживачами, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - операторами ГРМ/ГТС) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі - Правила) на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України "Про ринок природного газу".

Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу: фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.

Пунктом 3 Правил передбачено, що постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Вказана правова норма кореспондує зі статтею 12 Закону України "Про ринок природного газу", якою передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

У частині другій статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу.

Аналогічні положення містяться й у пункті 22 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, яким передбачено обов`язок споживача укласти з постачальником договір постачання природного газу, а за відсутності укладеного договору припинити відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи.

Форма та зміст, умови типового договору постачання природного газу побутовим споживачам затверджені постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 "Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам".

Таким чином, укладення договору постачання природного газу побутовим споживачем є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача від укладення такого договору суперечить вказаним вимогам законодавства.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

У справі, що переглядається, встановлено, що дійсно 26 червня 2015 року у газеті «Сегодня» за №116 опубліковано пропозицію укласти договір (оферту), яка містить істотні умови про надання послуг газопостачання, який затверджений КМУ №398 в редакції постанови КМУ від 02 березня 2015 року №74 (а.с. 5-11).

Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі - ОСОБА_1 не подавав позивачеві заяву про приєднання до типового договору в частині надання позивачем послуг з газопостачання.

Із наданого позивачем розрахунку за період з липня 2015 року по грудень 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 оплату послуг позивача не проводив. Таким чином він не вчинював дії, які б свідчили про приєднання ним до вище вказаного договору.

Також позивачем не подано і доказів, що відповідач відмовився від послуг, що надає позивач.

Однак, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач у справі - ДП «Київгазенерджи» не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме він, як постачальник природного газу, здійснює постачання газу до будинку АДРЕСА_1 та безпосередньо до квартири НОМЕР_1 в якій проживає та зареєстрований відповідач у справі. Не подано позивачем у справі доказів того, що дійсно квартира відповідача у справі обладнана газовою плитою та що за вказаний період ним дійсно відбулося споживання газу, при цьому даних про обладнання квартири відповідача лічильником газу до суду також не подано.

Крім того, звертаючись до суду із вимогою про стягнення з відповідача у справі ОСОБА_1 заборгованості за спожитий побутовий газ в розмірі 10039,63 грн, в тому числі і 6,82 грн. пені - ДП «Київгазенерджи» надав розрахунок боргу за надані послуги, який здійснений з розрахунку проживання в квартирі 5 осіб в період часу з липня 2015 року по грудень 2019 року, при цьому належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних вище обставин, а саме проживання вказаних осіб в кількості п`яти осіб, протягом вказаного терміну, позивач до суду не подав.

Зазначаючи відповідачем лише ОСОБА_1 , як побутового споживача вище вказаних послуг, позивач не зазначив правової підстави вказаного процесуального становища останнього, оскільки належних та допустимих доказів того, що відповідач є власником чи наймачем вказаного житла, позивач суду не надав.

Згідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статі 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо постачання позивачем, як постачальником побутового газу до будинку та квартири, де проживає відповідач. Не містять вказані матеріали і доказів, які б підтверджували безпосереднє споживання відповідачем газу, як доказу факту приєднання до публічного договору та проживання у вказаній квартирі протягом періоду часу з липня 2015 року по грудень 2019 року 5 осіб в квартирі АДРЕСА_1 , що надавало б позивачу права нараховувати вказану заборгованість у вище вказаному розмірі.

Суд першої інстанції вказані вище обставини не врахував, повно та об`єктивно вказаний спір не розглянув, відповідача про розгляд справи належним чином не повідомив та ухвалив рішення не отримавши відзиву відповідача у справі, чим позбавив його права надати свої заперечення щодо позову.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається із матеріалів справи провадження у вказаній справі судом було відкрито ухвалою від 21 лютого 2020 року та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін на 28 квітня 2020 року.

Із матеріалів справи також вбачається, що ухвала суду першої інстанції та копію позовної заяви ДП «Кивївгазенерджи» відповідачу вручені не були, оскільки повернулися до суду за терміном зберігання, таким чином відповідач був позбавлений можливості надати свої заперечення щодо доводів позивача.

З врахуванням викладених вище обставин, апеляційний суд доходить висновку про задоволення апеляційної скарги, поданої відповідачем у справі та ухвалення у вказаній справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ДП «Київгазенерджи» як не доведеного належними та допустимими доказами.

Керуючись ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Манацковою Оленою Олександрівною задовольнити .

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішенням, яким в задоволенні позову Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв