ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/1812/19
Провадження № 22-ц/4820/682/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Гриньова А. М.,

з участю в режимі відеоконференції

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/1812/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 , на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2021 року (суддя Шевцова Л. М.) у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Заслухавши доповідача, пояснення представника боржника, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року задоволено подання старшого державного виконавця Кам`янець-Подільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Волкової О. В. Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього на підставі виконавчих листів № 822/1903/17, виданого 25 вересня 2017 року, про стягнення податкового боргу у сумі 25000 грн і № 822/2213/18, виданого 20 серпня 2018 року, про стягнення податкового боргу у сумі 25000 грн.

У листопаді 2020 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, в обґрунтування якої зазначав, що відсутність фінансової можливості виконати зобов`язання за виконавчим документом, не свідчить про наявність умислу на ухилення від виконання зобов`язань. У разі отримання заробітку, у тому числі за межами України, боржник буде погашати борг.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, через представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нове рішення про задоволення заяви. Посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Суд не врахував, що державним виконавцем не доведено, а судом не встановлено, що він свідомо та навмисно ухиляється від виконання своїх зобов`язань. У добровільному порядку за виконавчими листами сплатив 15 лютого 2021 року 4300 грн по квитанції № 81 і 4200 грн по квитанції № 82, що свідчить про відсутність умислу на ухилення від виконання зобов`язань. Встановлені обмеження мають носити тимчасовий характер. Оскаржувана ухвала не мотивована.

У відзиві на апеляційну скаргу Кам`янець-Подільський МВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів. Зазначає, що у зведеному виконавчому провадженні борг ОСОБА_1 за виконавчими документами складає 4376707,02 грн.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав. Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Суд першої інстанції правильно установив, що у Кам`янець-Подільському міському відділі ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на примусовому виконанні перебувають виконавчі листи № 822/1903/17 і № 822/2213/18, видані 25 вересня 2017 року та 20 серпня 2018 року Хмельницьким окружним адміністративним судом, про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у сумі 50000 грн. У погашення заборгованості боржник 15 лютого 2021 року сплатив 4300 грн по квитанції № 81 і 4200 грн по квитанції № 82. Загальна заборгованість ОСОБА_1 у зведеному виконавчому провадженні складає 4376707,02 грн.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав судові рішення і підстави для застосування обмежувальних заходів не відпали.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

У силу ч. 1 ст 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Під ухиленням від виконання зобов`язання варто розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII) громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів (п. 5 ч. 1 ст 6 Закону № 3857-XII).

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до матеріалів справи з часу відкриття виконавчого провадження № листопада 2017 року на виклики державного виконавця Ільков О. Є. не з`являвся, декларацію про доходи не подав, при виході державного виконавця за адресою, зазначеною у виконавчих документах, був відсутній. Заборгованість частково сплачена лише після подання заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно з ч. 5 ст 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання у здійснення особою права на свободу пересування.

Ураховуючи суму заборгованості ОСОБА_1 , суму погашення заборгованості, зобов`язання останнього не можна вважати виконаним належним чином і таким, що дає підстави для скасування обмежувальних заходів.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваною ухвалою суду.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування ухвали, судом не допущено.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення прав заявника не заслуговують на увагу, оскільки застосоване до боржника тимчасове обмеження ґрунтуватися на законі, переслідує одну з легітимних цілей, передбачених ч. 3 ст 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, знаходитися у справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом, тобто є пропорційним меті його застосування. На думку колегії суддів таке обмеження сприятиме виконанню ОСОБА_1 своїх зобов`язань.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини у пункті 58 рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

З огляду на викладене ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 28 травня 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта