Справа № 367/9096/18
Провадження №2/367/1136/2021
18 січня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Кафтанова В.В.,
секретаря Сливки А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернулась до суду із позовом, відповідно до якого зазначила, що їй на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на праві спільної часткової приватної власності належить 1/2 частина в будинку АДРЕСА_1 . 1/6 частина будинку належить її невістці - ОСОБА_3 на праві спільної часткової приватної власності, а 1/3 частина на праві спільної часткової приватної власності доньці ОСОБА_4 .
1. ОСОБА_1 , 1943 р.н. (заявник), зареєстрована з 1961 року.
2. ОСОБА_3 , 1953 р.н. (невістка), зареєстрована з 1974 року.
3. ОСОБА_2 , 1938 р.н. (колишній чоловік заявниці), зареєстрований з 1963 року.
1962 року між Позивачем та Відповідачем був укладений шлюб.
У 1963 році Позивач зареєструвала на житлову площу за вказаною адресою як члена сім`ї позивача Відповідача, який на той час був її чоловіком.
1964 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано.
Одразу ж після розірвання шлюбу Відповідач перестав користуватися житлом за вищевказаною адресою, не користується нею і до цього часу, тобто протягом 53 років, що підтверджується актом депутата Бучанської міської ради від 07.12.2018 р. Перешкод у користуванні будинком ніхто з співвласників йому не чинив.
Вона з відповідачем перестала спілкуватися одразу після розлучення та не зустрічалась і до цього часу. Ніякої домовленості або договору стосовно того, що відповідач буде проживати в спірному житлі між ними не має.
Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і будинком не цікавиться.
Позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач у судове засідання з`явилась, вказала, що підтримує свій позов. Останній раз вона бачила колишнього чоловіка в 1964 році. В будинку з того часу Відповідач не проживає, Позивач сама сплачувала комунальні послуги.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, заяву про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, також не подав відзив на позовну заяву, у зв`язку з цим суд відповідно до ст. 280 ЦПК України проголосив по справі заочне рішення.
Свідок ОСОБА_3 вказала, що першого чоловіка Позивачки вона ніколи не бачила, т.я. проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 1973 року по теперішній час. Після поділу будинку вона проживає в його частині, адреса якого присвоєна: АДРЕСА_2 . Всі комунальні послуги сплачує Позивач.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що проживає по сусідству за адресою: АДРЕСА_2 . Дану сім`ю вона знає з 1957 року. Другого чоловіка ОСОБА_6 вона знала, а Відповідача ОСОБА_2 не бачила і не знала. У важкі часи, 1990-і роки Позивачка брала у неї в борг кошти для оплати комунальних послуг.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення учасників процесу, вважає позов таким, що підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У судовому засіданні встановлено, що позивачці на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на праві спільної часткової приватної власності належить 1/2 частина в будинку АДРЕСА_1 . 1/6 частина будинку належить її невістці - ОСОБА_3 на праві спільної часткової приватної власності, а 1/3 частина на праві спільної часткової приватної власності доньці ОСОБА_4 (а.с. 4).
1. ОСОБА_1 , 1943 р.н. (заявник), зареєстрована з 1961 року.
2. ОСОБА_3 , 1953 р.н. (невістка), зареєстрована з 1974 року.
3. ОСОБА_2 , 1938 р.н. (колишній чоловік заявниці), зареєстрований з 1963 року (а.с. 5).
1962 року між Позивачем та Відповідачем був укладений шлюб.
У 1963 році Позивач зареєструвала на житлову площу за вказаною адресою як члена сім`ї позивача Відповідача, який на той час був її чоловіком.
1964 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано.
Одразу ж після розірвання шлюбу Відповідач перестав користуватися житлом за вищевказаною адресою, не користується нею і до цього часу, тобто протягом 53 років, що підтверджується актом депутата Бучанської міської ради від 07.12.2018 р. Перешкод у користуванні будинком ніхто з співвласників йому не чинив (а.с. 6).
Вона з відповідачем перестала спілкуватися одразу після розлучення та не зустрічалась і до цього часу. Ніякої домовленості або ж договору стосовно того, що відповідач буде проживати в спірному житлі між ними не має.
Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і будинком не цікавиться.
Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця постійного проживання здійснюється на підставі заяви особи, або судового рішення, яке набрало законної сили.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.
Поряд з цим нормами глави 59 ЦК України встановлюється порядок користування житлом за договором найму (оренди).
Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Тимчасова відсутність особи може биту безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.»
Відповідно до абз. 2 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом заняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жили приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення право власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичною особою померлою.
Враховуючи викладені обставини справи, оскільки відповідач без поважних причин більше 50 років не проживає в належній позивачу частині будинку за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловою площею у зазначеному будинку.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.
На підставі ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 259, 264-265, 268, 273, 365 ЦПК України суд,-
Позовну заяву задовольнити.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію рішення суду направити сторонам по справі для відома.

Суддя: В.В. Кафтанов