РІШЕННЯ

іменем України

21 січня 2021 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Бодрової О.П.,

за участю секретаря судового засідання Семенаки А.Г.,

учасників справи: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Третьяк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 485/1437/20, провадження № 2/485/19/21 за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Південне» про визнання додаткових угод до договору оренди землі недійсними, скасування державної реєстрації,

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Південне» про визнання додаткових угод до договору оренди землі недійсними, скасування державної реєстрації.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником земельної ділянки площею 4,9723 га, кадастровий номер :01:000:0028 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Василівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. Вказану земельну ділянку він передавав в оренду ДП "Південне" на підставі договору оренди № 121 від 01 лютого 2005 року строком на 5 років. В подальшому йому стало відомо про те, що наявна додаткова угода від 11 серпня 2008 року до вказаного договору оренди, відповідно до якої продовжено строк дії основного договору оренди до 15 років. Додатковою угодою від 16.09.2015 року до договору оренди №121 від 01.02.2005 року вказаний договір продовжено до 31.12.2027 року. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20.11.2019 року йому відмовлено у задоволенні позову до ДП «Південне» про визнання договору припиненим, зобов`язання вчинити дії, скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про державну реєстрацію прав. У зазначеній справі проведено судово-почеркознавчу експертизу. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №91 від 18.06.2019 року підпис від імені позивача ОСОБА_2 у графі «Орендодавець» додаткової угоди №97 від 11.08.2008 року до договору оренди №121 від 01.02.2005 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою. Зазначає, що суд у рішенні суду зазначив, що основний договір оренди не припинив свою дію, так як термін оренди продовжено додатковими угодами та орендодавець щодо продовження дії основного договору не заперечував.

У зв`язку з чим вважає, що додаткова угода від 11.08.2008 року №97 до договору оренди земельної ділянки №21 від 01.02.2005 року, фактично не укладалася з позивачем, є нікчемною, тому не може продовжити термін дії договору, який припинив зобов`язання самого договору 01.02.2010 року.

Вказує на те, що додаткова угода від 16.09.2015 року в свою чергу є невід`ємною частиною додаткової угоди від 11.08.2008 року та договору оренди землі, у зв`язку з чим просить суд: визнати недійсною додаткову угоду№97 від 11.08.2008 року до договору оренди землі №121 від 01.02.2005 року між ОСОБА_2 та ДП «Південне», зареєстровану у Снігурівському районному відділі Миколаївської регіональної філії центру АЗК та запис у Державному реєстрі земель №18, визнати недійсною додаткову угоду від 16.09.2015 року до договору оренди землі №121 від 01.02.2005 року між ОСОБА_2 та ДП «Південне» та скасувати рішення про державну реєстрацію речового права №34260765 від 14.03.2017 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позов не визнав та зазначив, що 01.02.2005 року між ДП «Південне» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі №121 строком на 5 років. В подальшому 11.08.2008 року укладено додаткову угоду за якою змінено строк дії договору, договір укладено на 15 років. Згодом, 16.09.2015 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору №121 від 01.02.2005 та додаткової угоди №97 від 11.08.2008, за якою внесені зміни до п.8 договору, за якими строк дії договору до 31.12.2027 року. Отже, додатковою угодою від 16.09.2015 року внесено зміни саме в основний договір оренди землі №121 від 01.02.2005. 14.03.2017 року до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про державну реєстрацію іншого речового права (права оренди земельної ділянки) на підставі договору оренди та додаткових угод. Звертає увагу суду на те, що орендарем та орендодавцем при укладенні договору оренди землі ( з урахуванням додаткових угод до договору) дотримано загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та проведено державну реєстрацію правочину, у порядку визначеному законодавством України на час такої реєстрації. Вказує на те, що з 2005 року по теперішній час між орендарем та орендодавцем тривають відносини щодо оренди земельної ділянки.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 28 жовтня 2020 року вказана позовна заява залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме для доплати судового збору.

Ухвалою судді від 11 листопада 2020 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив суд позов задовольнити з підставі зазначених у позовній заяві. Пояснив, що додаткові угоди є недійсними, враховуючи висновок експерта в іншій цивільній справі. В період з 2010 року по 2015 рік позивач отримував орендну плату від відповідача.

Представник відповідача позов не визнала, просила суд у задоволенні позову відмовити. Пояснила, що до теперішнього часу ДП «Південне» продовжує користуватися спірною земельною ділянкою.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, дослідивши матеріали цивільної справи № 485/734/18 (2/485/135/19), суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 4,97 га, розташованої в межах території Василівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

01 лютого 2005 року між ОСОБА_2 та ДП «Південне» укладено договір оренди землі №121, який зареєстрований у Снігурівському районному відділі Миколаївської регіональної філії центру АЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25 листопада 2005 р. за №95.

Відповідно до пункту 8 договору, договір укладено на 5 років.

Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п.43) /а.с.8,9/.

Додатковою угодою №97 від 11 серпня 2008 року до договору оренди №121 від 01 лютого 2005 року, внесені зміни до пункту 8 договору оренди землі №121 «договір укладено на 15 років».

Додатковою угодою до оренди земельної ділянки від 16 вересня 2015 року внесено зміни до пункту 8 договору, за якими договір діє до 31.12.2027 року /а.с.11/.

14.03.2017 року державним реєстратором Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області Зима Ю.В. здійснена державна реєстрація речового права (права оренди земельної ділянки) /а.с.7/.

У травні 2018 року ОСОБА_2 звертався до Снігурівського районного суду Миколаївської області з позовом до Дочірнього підприємства "Південне", Реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області про визнання договору припиненим, зобов`язання вчинити дії, скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про державну реєстрацію прав справи № 485/734/18 (2/485/135/19).

У справі 485/734/18 (2/485/135/19) судом призначалась судова почеркознавча експертиза.

З висновку експерта №91 від 18.06.2019 року вбачається, що підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Орендодавець:» в додатковій угоді №97 від 11 серпня 2008 року до договору оренди №121 від 01 лютого 2005 року, зареєстрований у Снігурівському районному відділі Миколаївської регіональної філії центру АЗК, номер запису про державну реєстрацію у Державному реєстрі земель №18 від 23 грудня 2010 року, сторонами якої зазначені орендодавець ОСОБА_2 та орендар Дочірнє підприємство "Південне", виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням його підпису. Підпис імені ОСОБА_2 в графі "Орендодавець" в додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки від 16 вересня 2015 року до договору оренди земельної ділянки зареєстрованого за №95 від 25.11.2005 року та додаткової угоди №18 від 23.12.2010 року, сторонами якої зазначені орендодавець ОСОБА_2 та орендар Дочірнє підприємство "Південне", виконаний ОСОБА_2 .

За наслідками розгляду справи 485/734/18 (2/485/135/19), Снігурівський районний суд Миколаївської області 20 листопада 2019 року ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову.

Норми права які застосував суд, та мотиви їх застосування

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за

бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до висновку експерта, в графі «Орендодавець:» в додатковій угоді №97 від 11 серпня 2008 року підпис виконаний не позивачем, а іншою особою.

Разом з тим, рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2019 року, яке набрало законної сили 27 грудня 2019 року встановлено, що сторони продовжували виконувати умови договору оренди від 01.02.2005 року.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Підписання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 16 вересня 2015 року позивачем та виконання договору оренди також свідчить про наявність волевиявлення ОСОБА_2 на продовження орендних відносин із ДП «Південне».

Таким чином, встановлені судом обставини, свідчать про відсутність підстав, передбачених статтею 215 ЦК України, для визнання додаткових угод недійсними, вимога щодо скасування державної реєстрації є похідною, тому підстав для її задоволення також немає, отже у задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за позивачем.

Керуючись ст. ст.10,12,81,82, 141,263 - 265,268 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Південне» про визнання додаткових угод до договору оренди землі недійсними, скасування державної реєстрації відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням п.п. 15.5 п.15 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд Миколаївської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 22 січня 2021 року.

Суддя О.П.Бодрова