Справа № 357/9188/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Бондаренко О. В., при секретарі - Чайка О.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на майно у порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

15.09.2020 року позивач звернулась до суду з вказаною заявою обґрунтовуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 рік помер її батько ОСОБА_3 . В день смерті батька відкрилася спадщина на належно йому майно, в т.ч. на: 11/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги за законом є вона та її сестра ОСОБА_2 . Спадщину вона із сестрою прийняли вчасно, шляхом звернення у шестимісячний строк, а саме 20.11.2019 року до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори. За їх заявою нотаріусом заведено спадкову справу №575/2019. На 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 вони одержали Свідоцтво про право на спадщину. Однак, оформити спадщину належним чином шляхом одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на 11/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 не представилося можливим, оскільки в неї на руках відсутні правовстановлючі документи на це нерухоме майно. За таких обставин, нотаріус з посиланням на ст.49 Закону України «Про нотаріат», відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на 11/100 частин житлового будинку, тому просила визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на 11/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після спадкодавця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.10.2020 року судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

05.10.2020 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів у справі, а саме: з Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області належним чином завірену копію спадкової справи № 575/2019 року, з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти), щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

15.12.2020 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі.

Представник позивача, адвокат Шевчук Юрій Іванович, у судовому засіданні позов підтримав та просив визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування після спадкодавця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнала, надала до суду відповідну письмову заяву, та зазначила, що вона відмовляється від спадщини (11/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь сестри ОСОБА_1 , наслідки визнання позову їй роз`яснені та зрозумілі.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи №575/2019, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 та відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , , що підтверджено матеріалами справи ( а.с.3, 25, 94).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.10).

З довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради №1487/1 від 14.11.2019 року (а.с.43), вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 19.08.1976 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та 05.09.2019 року був знятий з обліку.

Зі свідоцтва про народження серії № НОМЕР_2 (а.с.5), вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_1 , про що в книзі записів актів громадського стану про народження м. Мінеральні Води Ставропольського краю зроблено відповідний актовий запис №490. Батько - ОСОБА_3 , мати ОСОБА_5 .

Зі свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.6), вбачається, що 13.08.1978 року Іванівською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , актовий запис №6. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ».

Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с.7), вбачається, що 29.03.1989 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було розірвано.

Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 (а.с.8), вбачається, що 25.04.1990 року відділом ЗАГС Білоцерківського міськвиконкому був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , актовий запис №541. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ».

Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 (а.с.9), вбачається, що 10.04.1997 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 було розірвано.

Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 (а.с.51), ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_2 , про що в книзі записів актів громадського стану про народження міським відділом ЗАГС м. Біла Церква Київської області зроблено відповідний актовий запис про народження №807. Батько - ОСОБА_3 , мати ОСОБА_5 .

Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 (а.с.51 на звороті), вбачається, що 28.05.1988 року відділом ЗАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_12 . Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_2 ».

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.39, 40), 20.11.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявами про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.42), вбачається, що 20.11.2019 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. була заведена спадкова справа №575/2019, після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.55 на звороті), 12.10.1994 року Виконкомом Білоцерківської міської ради народних депутатів Київської області було видано свідоцтво на право власності на житло № НОМЕР_8 на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Квартира АДРЕСА_2 , зареєстрована у міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві спільної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_9 .

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10 (а.с.44), вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

29.09.205 року державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.57), з якого вбачається, що ОСОБА_3 успадкував після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , в тому числі на 2/3 частки у зв`язку з відмовою на його користь дітей померлої - ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , 1/2 частину квартири під АДРЕСА_2 і належала померлому на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого Білоцерківським міськвиконкомом 12.10.1994 року за НОМЕР_8 та зареєстрованого у Білоцерківському МБТІ 21.11.1994 року за реєстром №-11080. Даний факт підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.57 на звороті).

25.06.2020 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.12), з якого вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували після смерті батька ОСОБА_3 , 1938 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1/2 частки у спадщині, що складається з квартири АДРЕСА_2 , і належала померлому 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_8 , виданого виконкомом Білоцерківської міської ради народних депутатів Київської області 12.10.1994 року, зареєстрованого Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 21.11.1994 року, номер запису:11080, в книгу: 98 та 1/2 частка на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 29.09.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-2930, згідно витягу №8619322 право власності зареєстроване Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 12.10.2005 року, реєстраційний номер:11256561, номер запису 11080, в книгу:98. Спадкова справа №575/2019, зареєстровано у реєстрі за №1-811.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належала 11/100 частин житлового будинку з частиною господарських та побутових будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором дарування від 10.09.1993 року, що посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі за №2-3141 (а.с.58 на звороті -60).

19.08.2020 року державним нотаріусом Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.14), з якої вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом 11/100 частину житлового будинку під АДРЕСА_1 , після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження.

У положенні п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За таких обставинах, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті її батька, ОСОБА_3 , є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом було встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належала 11/100 частин житлового будинку з частиною господарських та побутових будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором дарування від 10.09.1993 року, що посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-3141 (а.с.58 на звороті - 60).

Також встановлено, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 подала до суду заяву про визнання позову, згідно якої не заперечувала щодо визнання права власності на 11/100 частин житлового будинку з частиною господарських та побутових будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

Згідно із ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві та у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Таким чином, враховуючи, що прийняття або відмова від прийняття спадщини - це особисте рішення, а не обов`язок спадкоємця, та доцільність відмови залежить від конкретної життєвої ситуації, яка склалася у сторін, суд вважає за можливе прийняти визнання відповідачем позову.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, пункт 23). Оскаржувана постанова зазначеним вимогам відповідає.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач сплатила при подачі позову судовий збір в розмірі 840,80 грн. (а.с.1) та заявила клопотання про залишення даних витрат за нею без відповідного відшкодування.

Керуючись ст. 182, 328, 1217, 1218, 1268, 1270 ЦК України, ст. 4, 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_11 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_12 , місце проживання: АДРЕСА_5 ), про визнання права власності на майно у порядку спадкування, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.05.2021 року.

СуддяО. В. Бондаренко