Провадження № 2/522/6446/21
Справа № 522/7271/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м. Одеси 22.04.2021 року надійшов позов ОСОБА_1 , пред`явлений до ОСОБА_2 , за яким просила стягнути з відповідача на її користь 45 472 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у провадженні Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі перебуває виконавче провадження № 64845667, відкрите на підставі виконавчого листа № 522/10048/19, виданого 01.03.2021року Приморським районним судом м. Одеси на Постанову Одеського апеляційного суду від 28.01.2021 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень із урахуванням індексації щомісячно, починаючи з 11 червня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно даних з АСВП, в/л № 522/10048/19 виданий 01.03.2021 р. Приморським районним судом м. Одеси на постанову Одеського апеляційного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) знаходиться на виконанні у Першому Приморському відділі ДВС з 18.03.2021 року.

Представником ОСОБА_1 адв. ОСОБА_4 29.03.2021 р. було подано адвокатський запит до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі з проханням надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідача за виконавчим документом (ВП № 64845667), якщо така заборгованість наявна. Першим Приморським відділом ДВС у м. Одесі 01.04.2021 р. було надано відповідь на адвокатський запит від 29.03.2021 р. із детальним розрахунком заборгованості (розрахунок заборгованості за кожний рік із зазначенням місяця та суми за кожен місяць) ОСОБА_2 зі сплати аліментів за ВП № 64845667, починаючи із 11.06.2019 р. до моменту звернення з даним адвокатським запитом. Так, відповідно до розрахунку заборгованості від 01.04.2021 р., заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів, станом на 01.04.2021 склала 45 472 грн. (сорок п`ять тисяч чотириста сімдесят дві гривні) 00 коп..

У зв`язку з викладеним, вважають за необхідне стягнути пеню з ОСОБА_2 , за період несплати останнім аліментів, а саме з 11.06.2019 р. по 01.04.2021 р.. За розрахунком представника позивача, загальна сума пені за вказаний період становить 158 776 грн.. Ураховуючи той факт, що сума неустойки (пені) перевищила 100% заборгованості, вважають доцільним стягнути з Відповідача пеню у розмірі суми заборгованості, а саме 45472 грн..

За викладеного звернулись до суду з дійсним позовом.

Ухвалою суду від 29.04.2021 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду на 24.05.2021 року.

Представником відповідача адв. ОСОБА_5 24.05.2021 року до суду було подано відзив на позов, згідно якого проти позову заперечував та просив відмовити. В обґрунтування позиції по справі зазначив, що Приморським районним судом м. Одеси розглядалась справа № 522/10048/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2019 року позов задоволено частково та стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 12 000 гривень із урахуванням індексації. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 11.02.2020 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Одеським апеляційним судом 28.01.2021 року у справі № 522/10048/19 ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2019 року скасовано та ухвалено нове рішення яким стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 гривень із урахуванням індексації щомісячно, починаючи із 11.06.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Дана постанова набрала законної сили 28.01.2021 року.

Вказував, що 01.03.2021 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 522/10048/19, на підставі якого, 18.03.2021 року було відкрито виконавче провадження № 64845667. Головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Л.Л. 01.04.2021 року було підписано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів із врахуванням платежів, які сплачувались ОСОБА_2 щомісячно під час розгляду справи про встановлення розміру аліментів. Даним розрахунком було постановлено, що станом на 01.04.2021 рік заборгованість боржника становить 45 472,00 грн.. Посилався на те, що ОСОБА_2 не був повідомлений державним виконавцем про вчинення виконавчих дій у встановленому законом порядку, але сплатив всю суму аліментів згідно зазначеного розрахунку, що свідчить про заінтересованість відповідача у належному виконанні рішення суду. Відповідно до квитанції № СВ04772153/1, ОСОБА_2 01.04.2021 року сплатив 45 741,00 грн. на рахунок Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), із призначенням платежу: «сплата аліментів від ОСОБА_2 № АСВП В-17/64845667». Таким чином у день підписання державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, 01.04.2021 року, ОСОБА_2 сплатив визначену заборгованість у повному обсязі, що підтверджується відповідною квитанцією. Зазначене, на думку представника відповідача, свідчить про те, що заборгованість фактично не виникла, оскільки день підписання розрахунку, а також день повної його сплати збігаються.

Додатково посилався на те, що судами у справі № 522/10048/19 не враховано всіх сум та квитанцій, які ОСОБА_2 переводив на рахунок ОСОБА_1 , з призначенням - на утримання дитини, через те, що щомісяця відбувались нові сплати. Враховуючи це, після відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_2 надав державному виконавцю копії всіх квитанцій про сплату коштів на дитину, а також додаткових витрат на дитину, на підставі яких й було здійснено відповідний розрахунок від 01.04.2021 року. А тому, на момент звернення позивача до суду щодо стягнення пені за прострочення аліментів, рішення суду у справі № 522/10048/19 було фактично виконано у добровільному порядку.

Стверджував, що відповідно до довідки Одеського міського центру зайнятості від 16.12.2019 року № 3257/20/03, ОСОБА_2 із 16.12.2019 року перебував на обліку, як шукаючий роботу в Одеському МЦЗ. Також відповідно до довідки Одеського міського центру зайнятості від 03.04.2020 року № 702/17/03, ОСОБА_2 із 02.04.2020 року перебував на обліку, як шукаючий роботу в Одеському МЦЗ. На даний момент, ОСОБА_2 працює професіоналом з енергетичного менеджменту (за основним місцем роботи) у ФОП ОСОБА_6 з 13.05.2020 року. Відповідно до довідки від 30.04.2021 року № 01/04 виданій за місцем роботи, заробітна плата за період з 13.05.2020 року по 30.04.2021 року становить 91 685,11 грн., без врахування утримання податків, (середньомісячна близько 6500 грн.), що також підтверджується витягом з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідач у справі має значні проблеми із здоров`ям. Проте, не зважаючи на значне погіршення матеріального становища відповідача та незадовільний стан здоров`я, він у день підрахунку його заборгованості з аліментів державним виконавцем, сплатив всю суму боргу, чим підтверджує своє відповідальне ставлення у піклуванні за дитиною, та що доводить відсутність умислу та винних дій ОСОБА_2 .. Ураховуючи викладені обставини, ну думку представника, в діях відповідача відсутні умисні або необережні винні дії направлені на несплату або ухилення від сплати заборгованості з аліментів.

За викладеного просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність підстав для нарахування та стягнення з відповідача пені.

У судове засідання 24.05.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Представники сторін надали до суду заяви, згідно яких просили справу розглядати за їх відсутності.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, оскільки представниками сторонами надано були відповідні клопотання.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення судового рішення є 31.05.2021 року.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи судом встановлено, що за розглядом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів 11 грудня 2019 року Приморським районним судом м. Одеси було постановлено рішення, яким позов ОСОБА_1 було частково задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень із урахуванням індексації щомісячно, починаючи із 11 червня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання даного рішення суду 1-ї інстанції позивачу 28.01.2020 року було видано виконавчий лист та 05.02.2020 року старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Жорновим П.В. за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження ВП №61158690.

Вказане рішення суду 1ї інстанції від 11.12.2019 року було оскаржено ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції та 28.01.2021 року Одеським апеляційним судом було прийнято постанову, згідно якої:

- рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2019 року скасовано;

- ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково : стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 гривень із урахуванням індексації щомісячно, починаючи із 11 червня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набрало законної сили 28.01.2020 року та, як визнається сторонами, 01.03.2021 року позивачем було отримано ще один виконавчий лист на виконання вказаної постанови суду апеляційної інстанції.

За вказаним виконавчим листом, виданим Приморським районним судом м. Одеси 01.03.2021 року, Першим Приморським відділом ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) 18.03.2021 року було відкрито нове виконавче провадження ВП №64845667.

Як вбачається з обставин позову, представником ОСОБА_1 адв. ОСОБА_4 29.03.2021 р. було подано адвокатський запит до виконавчої служби із проханням надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідача за виконавчим документом (ВП № 64845667), якщо така заборгованість наявна.

Першим Приморським відділом ДВС у м. Одесі 01.04.2021 р. було надано відповідь на адвокатський запит сторони позивача від 29.03.2021р. із детальним розрахунком заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів за ВП № 64845667, починаючи із 11.06.2019 р. до моменту звернення з даним адвокатським запитом.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 01.04.2021 р., заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 01.04.2021 склала 45 472 грн. (сорок п`ять тисяч чотириста сімдесят дві гривні) 00 коп..

Отже, сторона позивача вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів. Згідно розрахунку представника позивача, розмір такої пені за період із червня 2019 року по березень 2021 року становить 158 776 грн.. Проте, просили стягнути пеню у розмірі рівній заборгованості відповідача по аліментам, тобто в сумі 45 472 грн..

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з ч.1-3 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.01.2021 року у справі № 636/3546/17 визначено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За розглядом справи також встановлено, що ОСОБА_2 01.04.2021 року відповідно до квитанції № СВ04772153/1 сплатив 45 741,00 грн. на рахунок Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), із призначенням платежу: «сплата аліментів від ОСОБА_2 № АСВП В-17/64845667».

Отже, суд погоджується з доводами представника відповідача та вбачає, що ОСОБА_2 було погашено заборгованість зі сплати аліментів у той же день підписання державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, на час пред`явлення даного позову про стягнення пені до суду (22.04.2021 року) у ОСОБА_2 була відсутня заборгованість за зобов`язаннями про сплату аліментів.

У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19 встановлено, що Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Суд враховує, що відповідач відповідно до довідок Одеського міського центру зайнятості від 16.12.2019 року № 3257/20/03, від 03.04.2020 року №707/17/03, із 16.12.2019 року перебував на обліку, як шукаючий роботу в Одеському МЦЗ, а також з 02.04.2020 року перебував на обліку, як шукаючий роботу в Одеському МЦЗ.

Із 13 травня 2020 року ОСОБА_2 працює професіоналом з енергетичного менеджменту (за основним місцем роботи) у ФОП ОСОБА_6 та відповідно до довідки від 30.04.2021 року № 01/04 виданій за місцем роботи, заробітна плата відповідача за період з 13.05.2020 року по 30.04.2021 року становить 91 685,11 грн., без врахування утримання податків, (середньомісячна близько 6500 грн.), що також підтверджується витягом з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Окрім того, як вже було встановлено в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2019 року, а також постанові Одеського апеляційного суду від 28.01.2021 року у справі № 522/10048/19, ОСОБА_2 сплачував кошти на утримання дитини, зокрема 18.08.2019 року у розмірі 1600 грн., 02.07.2019 року у розмірі 3600 грн., 02.06.2019 року у розмірі 3600 грн., 02.08.2019 року у розмірі 3600 грн., 27.07.2019 року у розмірі 2000 грн.27.07.2019 року у розмірі 1000 грн.,02.09.2019 року у розмірі 3600 грн., 02.10.2019 року у розмірі 4000 грн., 06.09.2019 року у розмірі 490 грн.02.10.2019 року у розмірі 4000 грн., 08.10.2019 року у розмірі 1600 грн., 18.09.2019 року у розмірі 2100 грн.29.10.2019 року у розмірі 650 грн.02.05.2019 року - 5000 грн..

Також, суми оплати коштів на утримання дитини можна побачити у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця від 01.04.2021 року, в якому вбачається, що відповідач починаючи із червня 2019 року по березень 2021 року щомісяця переводив кошти на дитину, добросовісно виконуючи свої батьківські обов`язки.

Отже, суд вбачає, що відповідач свої зобов`язання зі сплати аліментів виконував по можливості та наміру ухилятись від їх сплати судом не встановлено.

Окрім того, за розглядом справи судом встановлено, що за позовом ОСОБА_1 по справі №522/10048/19 було видано два виконавчих документа:

- на рішення суду 1ї інстанції від 11.12.2019 року та відкрито виконавче провадження ВП № 61158690 (про стягнення аліментів у розмірі 12 000 грн.); та

- на рішення суду апеляційної інстанції від 28.01.2021 року виконавчий лист видано 01.03.2021р. та відкрито виконавче провадження ВП № 64845667 (про стягнення аліментів у розмірі 6000 грн.).

Отже, суд вбачає, що відповідач за період із червня 2019 року по березень 2021 року був позбавлений можливості сплачувати аліменти у рамках виконавчого провадження ВП № 64845667 за виконавчим листом., оскільки рішення суду оскаржувалось в апеляційному порядку та виконавчого листа виданий лише 01.03.2021р. тобто аліменти підлягали сплаті боржником у визначеній судом сумі щомісячно, і слідуюча оплата повинна була здійснена через місяць. Після того як відповідач довідався про виконавче провадження він сплатив визначену державним виконавцем суму аліментів. Будь-яких належних доказів з приводу ухиляння боржника від сплати аліментів в період більше місяця після видачі виконавчого листа судом не встановлено.

За викладеного, суд приходить до висновку щодо відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам та його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків із утримання дитини, а тому суд погоджується з доводами сторони відповідача, викладеними у відзиві, та не вбачає підстав застосування до відповідача майнової відповідальності у вигляді стягнення неустойки.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які вона посилається, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені по сплаті аліментів, суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.. 20, 180, 191, 196 ч.1 СК України, ст.ст. 1, 3-13, 23, 42, 43, 48, 49, 58, 64, 76-81, 83, 89, 95, 133,141, 174, 209-211, 223, 227-229, 234, 235, 242, 244, 246, 247, 248, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 31.05.2021 року.

Суддя: Домусчі Л.В.