Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 109237,87 грн та моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач є власником автомобіля «Mini Cоoper», державний номерний знак НОМЕР_1 . 10 квітня 2018 року, о 21 годині 45 хвилин, ОСОБА_3 , керуючи вищезазначеним автомобілем на підставі довіреності від 21 вересня

2017 року, у м.Києві на перехресті вул.Алішера Навої - вул.Перова був учасником дорожньо-транспортної пригоди. Позивач зазначає, що дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «ВMW-520», державний номерний знак НОМЕР_2 . На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність за автомобілем «Mini Cоoper», державний номерний знак НОМЕР_1 , не була застрахована, договір добровільного страхування не укладався. Водій автомобіля «ВMW-520», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 мав поліс страхування цивільно-правової відповідальності № АМ1371451 в ПрАТ «Європейський страховий союз». Відповідно до звіту № 20/09/18 від 06 вересня 2018 року матеріальна шкода завдана власнику автомобіля «Mini Cоoper», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 109 237,87 грн. На думку позивача, саме через винні дії ОСОБА_4 , який перевищив швидкість та порушив п.12.9 (б) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), позивачу як власника автомобіля «Mini Cоoper», державний номерний знак НОМЕР_1 , завдано матеріальних збитків. Крім того, позивачу завдано моральну шкоду на суму 30 000,00 грн, яка полягає в моральних стражданнях від завдання шкоди автомобілю і неможливості його використовувати, погіршення дружніх стосунків з ОСОБА_3 та участі у тривалих судових справах, які вимагають витрат часу та негативних емоцій.

29 жовтня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ПрАТ «Європейський страховий союз» (а.с.61-63).

Листом від 29 жовтня 2020 року копія вказаної ухвали направлена на адресу позивача, а також - відповідача з копією позовної заяви та додатками та на адресу залученої третьої особи (а.с. 64).

Копію вказаної ухвали суду про відкриття провадження у справі позивачем отримано 14 грудня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.74)

Копію даної ухвали з копією позовної заяви та доданими документами відповідачем отримано 30 березня 2021 року, що також підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.78).

Третьою особою копію ухвали суду отримано не було, конверт повернувся з поштового відділення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.75).

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

Третьою особою пояснень до суду направлено не було.

Позивачем додаткових пояснень до суду також подано не було.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши подані стороною позивача документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Mini Cоoper», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.56).

Згідно інформації з Державного реєстру довіреностей, ОСОБА_1 21 вересня

2017 року видав на ім`я ОСОБА_3 довіреність на представництво інтересів щодо транспортного засобу, реєстровий № 46128358, строком до 21 вересня 2020 року (а.с.7).

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року у справі №755/7652/18 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі, на підставі ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення - закрито (а.с.41-43).

За правилами ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вищевказаною постановою суду встановлено, що ОСОБА_3 10 квітня 2018 року, о 21 годині 45 хвилин, керуючи автомобілем «Mini Cоoper», державний номерний знак НОМЕР_1 , у м.Києві по перехресті вул. Алішера Навої - бульв. Перова, при здійсненні розвороту на зелений сигнал основного світлофора, не надав дорогу автомобілю «ВMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення, від якого автомобіль «Mini Cоoper», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на колесовідбійник, що призвело до пошкодження автомобілів, травмування водія ОСОБА_2 і порушення п.16.6. Правил дорожнього руху.

Позивач стверджує в позовгій заяві, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mini Cоoper», державний номерний знак НОМЕР_1 не була застрахована, договір добровільного страхування не укладався, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Автомобіль «ВMW-520», державний номерний знак НОМЕР_2 , був забезпечений полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/1371451 від 05 січня 2018 року ПрАТ «Європейський страховий союз», проте врегулювання страхових випадків за зобов`язаннями страхової компанії здійснює МТСБУ, яке обмежило прийом документів потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах за зобов`язаннями

ПрАТ «Європейський страховий союз» у період з 01 грудня 2017 року по 28 лютого

2018 року (а.с.57-59).

У мотивувальній частині постанови Дніпровського районного суду м. Києва

від 26 грудня 2018 року у справі № 755/7652/18 зазначено, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ОСОБА_3 повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 2933462 від 08 травня 2018 року, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схемою дорожньо-транспортної пригоди, письмовими поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди та висновком експерта № 12-1/1298 від 05 листопада 2018 року.

Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року у справі № 755/7652/18.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №12-1/1298 від 05 листопада

2018 року, проведеної у справі № 755/7652/18 на підставі постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року:

1.В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «ВMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.2, 12.3, 12.9 (б) ПДР. У ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Mini Cоoper», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 повинен був керуватися вимогами пунктів 12.2, 10.1, 16.6 ПДР.

2.В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «ВMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 експертом, з технічної точки зору, невідповідності вимогам пункту 12.2 ПДР не вбачається, а вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.9 (б) ПДР. Оцінити дії водія ОСОБА_2 стосовно відповідності його дій вимогам пункту 12.3 ПДР, з технічної точки зору, не представляється можливими.

3.В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Mini Cоoper», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , з технічної точки зору, експертом невідповідностей вимогам пункту 12.2 ПДР не вбачається, а вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1, 16.6 ПДР.

4.Відповісти на питання, що з технічної точки зору стало причиною настання дорожньо-транспортної пригоди в категоричній формі, з технічної точки зору, не представляється можливим з причин викладених в дослідницькій частині даного висновку. (а.с.10-19)

Із дослідницької частини вказаного висновку вбачається, що відповідно до проведеного дослідження слідує, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Mini Cоoper», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «ВMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом виконання пунктів 10.1, 16.6 ПДР, а оцінити дії водія автомобіля «ВMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 на предмет наявності чи відсутності в даній дорожній ситуації у нього технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Mini Cоoper», державний номерний знак НОМЕР_1 , шляхом застосування екстреного гальмування не представляється можливим.

Позивачем ОСОБА_1 не доведено необґрунтованості чи суперечності висновку судової автотехнічної експертизи № 12-1/1298 від 05 листопада 2018 року іншим матеріалам справи та не спростовано викладених у ньому обставин.

Згідно із звітом №20/09/18 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) від 06 вересня 2018 року, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «Mini Cоoper», державний номерний знак НОМЕР_1 , у результаті його пошкодження становить 109 237,87 грн. (а.с.20-40)

Позивач ОСОБА_1 вважаючи, що саме з вини ОСОБА_4 , який у порушення пункту 12.9 (б) ПДР перевищив швидкість, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний йому на праві власності автомобіль «Mini Cоoper», державний номерний знак НОМЕР_1 , просить стягнути з відповідача 109 237,87 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 грн - моральної шкоду.

Частинами 1-3 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а також - незалежно від вини заподіювача шкоди, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Тлумачення ст. 11 та 1167 ЦК України дозволяє стверджувати, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

За змістом ст. 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів на підтвердження завдання йому матеріальної та моральної шкоди діями відповідача ОСОБА_2 , оскільки згідно дослідницької частини висновку судової автотехнічної експертизи

№12-1/1298 від 05 листопада 2018 року, необґрунтованість чи суперечність якого позивачем не доведено, водій автомобіля «Mini Cоoper», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності позивачу, - ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «ВMW-520», державний номерний знак НОМЕР_2 шляхом виконання пунктів 10.1, 16.6 ПДР, натомість наявність чи відсутність такої можливості у відповідача не встановлено, крім того постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року у справі № 755/7652/18 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ст. 124 КУпАП з мотивів, що вина останнього повністю доведена, належними та допустимими доказами.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

У відповідності до ст.141 ЦПК України суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 22, 23, 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Академіка Туполєва, буд. 18-В, оф.4), про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: