Дата документу 22.01.2021
Справа № 501/4182/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ,

до

відповідачів:

1 ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,

2 ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , яка діє

в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4

3 ОСОБА_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,

4 ОСОБА_6 , місце реєстрації:

АДРЕСА_2 ОСОБА_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,

предмет та підстави позову: про усунення перешкод у користуванні будинком,

учасники справи - не з`явилися

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

В СТ А Н О В И В:

І.Виклад позиції позивача.

08 грудня 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (далі відповідачі) з вимогою про усунення перешкод у користуванні будинком.

Позов обґрунтував тим, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, свідоцтвом про право на спадщину за законом.

На даний час, він має намір продати свій будинок, однак у вищезазначеному будинку зареєстровані: його мати, сестра з чоловіком та дочками і сином.

Усі вони проживають у різних країнах, та у зв`язку з пандемією короновірусу не мають можливості приїхати до України.

Позивач вказує в позові, що відповідачі, які на даний час зареєстровані за вищевказаною адресою, з дня реєстрації по даний час, в будинку постійно не проживали ніколи, оскільки проживають, працюють на навчаються в іншій країні, про що складено акт про не проживання осіб в житловому приміщенні та видана довідка.

Відповідачі не сплачували комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймали, особистих речей в будинку не має, були зареєстровані тимчасово, оскільки приїжджали до Одеси до рідних з іншої країни погостити, та їм потрібно було мати місце реєстрації.

На даний час, оскільки позивач планує продати будинок, реєстрація відповідачей за його адресою унеможливлює повноцінне здійснення права на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Даний факт є умовою, яка спричинює порушення основоположних прав і свобод людини, закріплених у нормах чинного законодавства.

Відповідачі відзиву на позов не надали.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.69).

Відповідачі до суду не з`явилися, про слухання справи повідомлялися належним чином, надіслали заяви (а.с.67, 68, 70, 71), в яких визнали позовні вимоги, просили суд проводити судовий розгляд спарви за їх відсутності.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується доказами на а.с. 5, 6, 7-10.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 зареєстровані в будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою відділу реєстрації обліку осіб Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.16).

Відповідачі не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймають, особистих речей в квартирі немає, що підтверджується актом, складеним Малодолинською селищною адміністрацією Чорноморської міської ради Одеської області 04 грудня 2020 року (а.с 15).

Позивач несе витрати по утриманню квартири.

V. Оцінка Суду.

А. Загальні принципи.

В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України "Про міжнародні договори" від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України").

Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.

Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.

Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідачів в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.

Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві" (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі "Савіни проти України").

Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.

1). Чи здійснювалось втручання "згідно із законом".

Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» Суд враховує, що право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України кодексу України (далі ЖК).

Зокрема, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, в даній ситуації втручання у право відповідачів здійснюється на підставі статті 405 ЦК, оскільки виходячи із матеріалів справи відповідачі є колишніми членами сім`ї власника житла (позивача), а положення статті 71 ЖК регулюють правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами і стосуються наймача або членів його сім`ї.

Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

2) Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.

Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів "цілям", про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідачів здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо "законної мети".

3). Чи було втручання "необхідним в демократичному суспільстві" (пропорційним).

Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідачів, "необхідним в демократичному суспільстві", Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.

Отже, Суд при співставленні "балансу інтересів" враховує, що спірний будинок має статус користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.

Відповідно до статті 14 ЦК цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не проживають в спірному будинку.

Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

З іншої сторони відповідачами в судове засідання не надано доказів, що вони проживають в спірному будинку, користуються ним, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в будинку.

При цьому, матеріали справи свідчать проте, що відповідачі не є власниками житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідачів, такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ними житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що "втручання у право відповідача" є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є "необхідним у демократичному суспільстві".

Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 206, 258-259, 263-265 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні будинком задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , - що є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 22 січня 2021 року.

Суддя Іллічівського міського

суду Одеської області М.І.Петрюченко