ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року

м. Харків

Справа № 619/4026/19

Провадження № 22-ц/818/2052/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Хорошевського О.М.

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 грудня 2020 року, постановлене суддею Остропілець Є.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договорів довічного утримання,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила розірвати договір довічного утримання від 18.06.2004, реєстраційний № 1237 та договір довічного утримання від 07.04.2011, реєстраційний № 320 укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позовні вимоги вмотивовані тим, що у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем вона зі своєю донькою ОСОБА_2 уклали договір довічного утримання №1237 від 18 червня 2004 року, яким вона передала ОСОБА_2 у власність належний їй на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою на земельній ділянці 1200 кв.м. розташовані: жилий будинок одноповерховий глинохворостяний обкладений цеглою, жилою площею 15.80 кв.м., загальною площею 28.30 кв.м. позначений в плані літерою «А-1» і такі господарсько-побутові будівлі та споруди: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», навіс літ. «Г», гараж літ. «Д», № 1-2 огорожа. Згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно виданого Дергачівським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос», Дергачівського району, Харківської області від 09 червня 2004 року за № 3804583, загальна вартість будинку з надвірними будівлями становить 7 866,00грн. ОСОБА_2 зобов`язалась довічно повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберегти в її безплатному довічному користуванні жилий будинок. Грошову оцінку матеріального забезпечення сторони визначили у розмірі 150 грн на місяць. Зазначена сума підлягала індексації у встановленому законом порядку.

Також, 07 квітня 2011 року було укладено договір довічного утримання №320, яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 у власність належну їй 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 . Квартира складається з трьох кімнат, житловою площею 43,70 кв.м. 1/3 частина квартири належить їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду КП «Дергачівський комунальник» 30 листопада 2006 року, на підставі розпорядження органу приватизації від 23 жовтня 2006 року № 395, та зареєстрованого КПТІ «Інвенрос» 30 листопада 2006 року, реєстровий № 46-4543, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 листопада 2006 року, номер витягу 12717753, реєстраційний номер 16957188. Вартість вищевказаної квартири згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Дергачівського КПТІ «Інвенрос» від 05 квітня 2011 року, за №29550278, становить 51622 грн., вартість 1/3 цієї квартири становить 17 207 грн.

ОСОБА_2 зобов`язалась довічно утримувати ОСОБА_1 , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення, визначена сторонами в розмірі мінімальної пенсії щомісячно.

Проте, відповідачка взятих на себе обов`язків не виконує, після укладення договорів відповідач ні разу не з`являлась до позивачки, тому остання вимушена звернутися до суду із позовом.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 16 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, як незаконне та необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки якого не відповідають обставинам справи та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити.

Скарга містить посилання на те що відповідачкою не виконувались договірні зобов`язання пов`язані з утриманням позивачки як людини похилого віку, крім того яка є матір`ю відповідачки.

ОСОБА_1 наголошує на тому, що ОСОБА_2 жодного разу не надавала їй допомоги, не виплачувала матеріальне забезпечення, не приносила харчів.

Звертає увагу, що відповідачкою не надано до суду жодного чеку, який би підтверджував купівлю продуктів чи одягу для неї.

Питання про розірвання договорів довічного утримання є її законним правом у зв`язку з невиконанням відповідачкою умов договорів довічного утримання.

Зазначає, що висновок Дергачівського відділу поліції відносно перевірки відомостей відповідачки про те, що її не допускають в квартиру АДРЕСА_3 , відповідачка отримала відразу після перевірки, але до справи відповідачка даний висновок не долучила, тому як у висновку викладено правдиву інформацію, яка протилежна інформації наданій відповідачкою до суду, яку в подальшому вказано в рішенні суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела невиконання або неналежне виконання відповідачкою своїх обов`язків за договорами довічного утримання, при цьому відповідачкою спростовані доводи та твердження позивачки, тому відсутні підстави для розірвання оспорюваних договорів.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Розглядом справи встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання №1237 від 18 червня 2004 року, яким позивачка передала ОСОБА_2 у власність належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , На земельній ділянці 1200 кв.м. розташовані: жилий будинок одноповерховий глинохворостяний обкладений цеглою, жилою площею 15.80 кв.м., загальною площею 28.30 кв.м. позначений в плані літерою «А-1» і такі господарсько-побутові будівлі та споруди: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», навіс літ. «Г», гараж літ. «Д», № 1-2 огорожа.

Згідно ч. 1 договору ціна відчужуваного житлового будинку визначена сторонами у сумі 7000,00 грн.

В п. 5 Договору зазначено, що згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно виданого Дергачівським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос», Дергачівського району, Харківської області від 09 червня 2004 року за № 3804583, загальна вартість будинку з надвірними будівлями становить 7 866,00грн.

За умовами укладеного між сторонами договору, ОСОБА_2 зобов`язалась довічно повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберегти в її безплатному довічному користуванні житловий будинок АДРЕСА_1 .

Частиною 7 Договору встановлено, що грошова оцінка матеріального забезпечення становить 150 грн на місяць, але зазначена суму підлягає індексації у встановленому законом порядку.

Крім того, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання №320 від 07 квітня 2011 року, яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 у власність належну їй 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 . Ця квартира трикімнатна, житловою площею 43,70 кв.мм загальною площею 64,60 кв.м.

Згідно п. 2 Договору 1/3 квартири належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду к.п. «Дергачівський комунальник», 30 листопада 2006 року, на підставі розпорядження органу приватизації від 23 жовтня 2006 року № 395, та зареєстрованого КПТІ «Інвенрос» 30 листопада 2006 року, реєстровий № 46-4543, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 листопада 2006 року, номер витягу 12717753, реєстраційний номер 16957188.

Пунктом 3 Договору визначено, що вартість вищевказаної квартири згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Дергачівського КПТІ «Інвенрос» від 05 квітня 2011 року, за №29550278, становить 51622 грн., вартість 1/3 цієї квартири становить 17 207 грн.

За положеннями п. 4 Договору ОСОБА_2 зобов`язалась довічно, повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення, визначена сторонами в розмірі мінімальної пенсії щомісячно.

Пунктами 6,7 Договору передбачено заборону відчудження 1/3 частини квартири. Визначено, що вказана частка залишається в користуванні ОСОБА_1 довічно.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилом ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У ч. 1 ст. 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Положення ч. 1 ст. 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення ст. 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Пунктом 6 договору довічного утримання від 18.06.2004 ОСОБА_2 зобов`язалась довічно повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберегти в її безплатному довічному користуванні жилий будинок. Крім того, договором у п. 7 передбачена оцінка матеріального забезпечення на місяць, що підлягає індексації. Відповідно до п. 8, цей договір може бути розірвано за домовленості сторін або у судовому порядку.

Згідно з п. 4 Договору довічного утримання від 07.04.2011 ОСОБА_2 зобов`язалась довічно, повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою.

Розірвання цього договору також передбачено п. 8 та встановлено, що договір може бути розірвано за згодою сторін, а на випадок невиконання його умов, або відмовлення від добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (частини перша-третя стаття 12 ЦПК України).

Проте, ОСОБА_2 не надала будь-яких доказів про належне виконання договорів довічного утримання.

Висновок суду першої інстанції про аналіз наявних доказів наданих ОСОБА_2 які спростовують доводи та твердження ОСОБА_1 не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказувала на невиконання відповідачкою умов укладених договорів довічного утримання, тому суд на підставі вказаної заяви, на виконання завдання цивільного судочинства, повинен був надати належну оцінку цим обставинам. При цьому саме відповідач у випадку належного виконання умов договору має можливість надати відповідні докази цього, оскільки позивач у такому випадку позбавлена об`єктивної можливості надати докази невиконання умов договору, оскільки не здійснення відповідачкою передбачає відсутність доказів на підтвердження таких посилань.

Як зазначено вище, положеннями ст. 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.

Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року по справі № 759/501/17, зазначив, що тлумачення п. 1 ч. 1 ст.755 ЦК свідчить, про те, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У даних правовідносинах виконання ОСОБА_2 своїх обов`язків за договором довічного утримання жодними належними та допустимими доказами не підтверджено.

Відповідачкою не надано жодної квитанції про сплату матеріального забезпечення, придбання одягу, харчів, тощо.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не виконувала умови укладених Договорів та не надавала коштів на утримання позивачки, судова колегія вважає обґрунтованими та доведеними.

Враховуючи наведене судова колегія знаходить підстави для задоволення позовних вимог.

Судові витрати вирішені в порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Такими чино, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у сумі 768,40 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 1153,60 грн.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ,376, 381, 382-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 грудня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18.06.2004 за реєстраційним номером 1238.

Розірвати договір довічного утримання укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07. 05.2011 за реєстраційним номером 320.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 768,40 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 1153,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 28 травня 2021 року.