ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3318/19 Провадження № 2/636/687/21
Справа № 636/3318/19
Провадження № 2/636/687/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Чугуїв

Суддя Чугуївського міського суду Харківської області Карімов І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, поновлення права власності на нерухоме майно,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, поновлення права власності на нерухоме майно.

На обрунтування свого позову зазначила, що 21.07.2019 року ОСОБА_1 (далі позивач), стало відомо про те, що Комунальним підприємством «РегістрСервіс» (надалі за текстом третя особа 2) на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу Чуловського В.А. (в подальшому третя особа 1) право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (надалі квартира), належну позивачеві на праві приватної власності, зареєстровано за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (в наступному відповідач).

Таким чином, предметом цивільно-правового спору є квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, позивачем оскаржується виконавчий напис від 12.09.2018 року № б/н, на підставі якого третьою особою 2 було зареєстроване право власності на спірне нерухоме майно за відповідачем.

01.10.2008 р. між позивачем та відповідачем був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг № 806/1-27/1-3/8-070, про відкриття мультивалютної кредитної лінії (гривня, долар США, євро, російський рубль) на суму, яка буде еквівалентна 41 400,00 дол. США, зі сплатою відсоткової ставки, в залежності від валюти надання кредиту (15-24% річних), строком до 30.09.2023 р. (далі Кредитний договір).

Крім цього, 01.10.2008 року між відповідачем та позивачем укладено іпотечний договір № 806/2-27/1-3/8-045 (в подальшому за текстом іпотечний договір), відповідно до якого, у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором позивачем було передано в іпотеку відповідачеві спірну квартиру.

На підставі дії іпотечного договору відповідач звернувся до третьої особи 1, яка видала спірний виконавчий напис від 12.09.2018 року № б/н, на підставі якого третьою особою 2 було зареєстроване право власності на спірне нерухоме майно за позивачем.

Зазначені дії є предметом цього цивільно-правового спору з огляду на позовні вимоги ОСОБА_1 .

На обґрунтування заяви про накладення арешту на майно зазначено, що необхідність забезпечення позову полягає в тому, що невжиття цих заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, тому що до набрання законної сили рішення суду відповідач, який є банківською установою, тобто особою, яка зацікавлені в отриманні грошового доходу, може відчужити спірне майно третім особам з метою задоволення своїх вимог щодо стягнення з позивача розміру заборгованості, розмір якої є спірною, що підтверджено постановою постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 636/4484/14-ц.

Крім цього, відповідач намагається таємно вчинити відчудження спірого майна, про що свідчить відсутність повідомлень від нотаріуса Чуловського В.А. на адресу позивача, який повинен був повідомити позивача про вчинення виконавчого напису та запропонувати викупити спірну квартиру.

Крім вказаного, реєстрація права власності на спірне майно, яке розташоване у м.Чугуєві, за відповідачем вчинена третьою особою 2 у м.Первомайськ, Харківської області.

На думку позивача наведені обставини вказують на те, що в подальшому відповідач з метою задоволення стягнення спірної заборгованості за кредитним договором, здійснить відчуження права власності на спірну квартиру на користь третіх осіб.

Також вказала, що право власності на квартиру ОСОБА_1 позбавили у незаконний протиправний спосіб з чисельними порушеннями норм матеріального прав, що вбачається із доводів позову та є очевидним.

Зазначила, що відповідач, користуючись незаконним виконавчим написом 26.05.21, самовільно змінив замки у квартирі та позбавив права володіння, користування позивачем спірною квартирою.

При цьому, перед входом у спірну квартиру перебуває двоє невідомих осіб у форменому одязі, які не дають позивачеві можливості підійти до спірної квартири, про що було подано заяву до поліції.

Внаслідок вказаних подій позивач позбавлена можливості користуватись власним житлом на протязі двох діб, знаходиться біля квартири на стільці весь цей час, не має доступу до власних речей та документів.

Таким чином, внаслідок незаконних протиправних дій відповідача, який діє на підставі вочевидь незаконного виконавчого напису , позивач позбавлена права володіти та користуватись власною квартирою у незаконний спосіб.

Враховуючи наведене, забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом заборони Чугуївській міській раді Харківської області, здійснювати будь-які дії, спрямовані на реєстрацію місця проживання будь-яких осіб у спірній квартирі, а також заборони здійснювати будь-які дії щодо виселення ОСОБА_1 із спірної квартири, вселення будь-яких осіб, зміни замків, вхідних дверей, чинити перешкоди позивачеві у користуванні спірною квартирою є обґрунтованим та буде адекватним способом забезпечення позову, предметом спору якого право власності на спірне майно, оскільки між учасниками справи існує спір про право і невжиття запропонованого заходу забезпечення позову може призвести до утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову, з огляду на те, що відповідач вчиняє активні дії, направлення на позбавлення права володіння та користування спірним майном.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст. 1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1 та 2 частини 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також, відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України, питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Наявність боргових відносин між сторонами, тобто дія кредитного договору, а також іпотечного договору, як забезпечувального заходу кредитного договору, дають підстави для висновку, що відповідач може вжити заходів щодо відчуження спірної квартири до вирішення цієї справи на користь третіх осіб, оскільки він є фінансовою установою, яка зацікавлена у стягненні кредитної заборгованості за кредитним договором у грошовому виразі.

Враховуючи, що накладення арешту на майно є видом забезпечення позову, передбаченим ст. 150 ЦПК України та відповідає предмету позову, крім цього, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи вважаю об`єктивною вимогу про накладення арешту на спірну квартиру, оскільки зазначене майно є предметом спору за позовом, в якому позивач просить поновити право власності, а також існує велика вірогідність того, що в разі не вжиття даних заходів відповідачем по справі можуть бути вжиті заходи щодо відчуження майна.

Накладення арешту на майнові права відповідача є відповідною правовою мірою для забезпечення в подальшому виконання рішення суду, що унеможливить здійснення ним дій щодо відчуження вищезазначеного майна, та інших протиправних дій, які надалі можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по зазначеному спору, крім того, заходи забезпечення позову вживаються судом в межах позовних вимог, заявлених позивачем, отже накладення арешту на вищезазначене майно є відповідним та співмірним заходом для забезпечення даного позову.

У разі невжиття заходів забезпечення позову відповідач матиме можливість здійснити відчуження майна, що є предметом даного спору на користь інших осіб чи вчинити будь-які інші дії щодо зазначеного майна, тому існує реальна загроза утруднення або неможливість виконання рішення суду, так як у сторони спору (відповідача) до його вирішення наявна можливість розпорядитися об`єктом прав, що йому на даний час належать, в зв`язку з чим, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, крім того, слід зазначити, що таким заходом забезпечення позову не порушуються інтереси інших осіб, в зв`язку з чим не можуть бути взяті до уваги можливі їх заперечення щодо зазначеного, оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, однак справа ще не розглянута, по справі проводяться процесуальні дії з метою повного і всебічного її розгляду і з`ясування обставин та ін., всі ці обставини є предметом спору по справі між сторонами, по суті позовних вимог своїх пояснень сторони ще не давали, матеріали справи ще не досліджувалися по суті, в зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Окрім того, викладені обставини та досліджені матеріали дають підстави для висновку, що відповідачем вчиняються дії, що можуть призвести до порушенням майнових прав позивача у випадку задоволення позову, що унеможливить належний судовий захист конституційних прав позивача.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ч. 1 ст. 149, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150, ст. 151, ч. 10 ст. 153, ст. 154, ч. 1 ст. 157, 260, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ

Заяву ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, поновлення права власності на нерухоме майно задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони, у позасудовому порядку, Акціонерному товариству «Укрсоцбанк», , вчиняти будь-які дії щодо виселення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Чугуївським РВ УМВС України в Харківській області 09.04.2001 року, зареєстрована за адресою: квартиру АДРЕСА_2 , вселення будь-яких інших осіб, здійснювати заміну замків, вхідних дверей або зміни вхідних дверей у квартирі квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності Акціонерному товариству «Укрсоцбанк», , а також заборонити Акціонерному товариству «Укрсоцбанк», , чинити перешкоди ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Чугуївським РВ УМВС України в Харківській області 09.04.2001 року, у користуванні квартирою АДРЕСА_2 ), що належить на праві приватної власності Акціонерному товариству «Укрсоцбанк», .

Копію ухвали направити для негайного виконання до міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області (63503, Харківська обл., м. Чугуїв, вул. Леонова, 4-А).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Про виконання ухвали негайно повідомити суд.

Копію ухвали направити заявнику та всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до або через Чугуївський міський суд Харківської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя