Номер провадження: 22-ц/813/2308/21
Номер справи місцевого суду: 501/3096/18
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/3096/18

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/2308/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області, як орган опіки та піклування,

розглянув у відкритому судовому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітньою особою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Смирнова В.В. о 10 год. 55 хв. 02 квітня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) встановити опіку над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначивши її опікуном ОСОБА_1 ..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідачка народила доньку - ОСОБА_3 , яка є онукою позивачки та єдиною дитиною відповідачки. На момент народження малолітньої дитини ОСОБА_3 відповідачка не перебувала у шлюбі. Відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька дитини були записані зі слів матері, що підтверджується відповідним свідоцтвом.

Фактично з самого народження дитина - ОСОБА_3 виховується та перебуває на утриманні ОСОБА_1 , а впродовж останнього року ОСОБА_2 не проживає з донькою, не приймає будь-якої участі у вихованні та утриманні малолітньої ОСОБА_3 , веде асоціальний спосіб життя, не працює, не приймає будь-якої елементарної трудової участі у житті родини, в якій виховується дитина. Всі питання щодо виховання малолітньої ОСОБА_3 вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Позивачка докладає всі свої зусилля та можливості для розвитку та виховання онуки (Т. 1, а. с. 2 - 7).

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26.03.2019 року вищезазначений позов ОСОБА_1 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначивши її опікуном ОСОБА_1 ..

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю позовних вимог. Мати дитини ухиляється від виконання обов`язку з виховання та утримання доньки (Т. 1, а. с. 85 - 87 зворотна сторона).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 01.08.2019 року (Т. 1, а. с. 117 - 118 зворотна сторона) задоволено заяву ОСОБА_2 від 17.05.2019 року (Т. 1, а. с. 95 - 96) про скасування вищевказаного заочного рішення. Заочне рішення від 26.03.2019 року скасовано. Призначено судовий розгляд справи.

2.2 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02.04.2020 року в задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що незважаючи на доводи позивачки, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідачки, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Разом з тим, необхідно попередити відповідачку про зміну свого ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування обов`язок по контролю за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків, що буде відповідати забезпеченню якнайкращих інтересів дитини (Т. 1, а. с. 166 - 170).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову в повному обсязі.

2.4 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на помилковість висновку суду про те, що позбавлення мати батьківських прав відносно доньки буде не в інтересах дитини. Відповідачка протягом тривалого часу не займалась вихованням і утриманням доньки, не займається вихованням і утриманням доньки і зараз. Відповідачка жодного разу не з`явилася у судове засідання, не надала доказів на підтвердження своєї спроможності виховувати та утримувати доньку. Єдиною метою подання відповідачкою заяви про перегляд заочного рішення це - отримання коштів на дитину з їх витрачанням на себе, здійснення погроз про те, що вона забере дитину. Наявні у справі і надані позивачкою докази, які не спростовані відповідачкою, свідчать про наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав (Т. 1, а. с. 175 - 182).

2.5 Узагальнені доводи інших учасників справи в апеляційному суді

ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.6 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.05.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02 квітня 2020 року залишено без руху (Т. 1, а. с. 195 - 196).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки (Т. 1, а. с. 198).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.06.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02 квітня 2020 року (Т. 1, а. с. 206 - 207).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.06.2020 року призначено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02 квітня 2020 року до розгляду (Т. 1, а. с. 208).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.12.2020 року витребувано з Іллічівської басейнової лікарні на водному транспорті, Комунального некомерційного підприємства «Чорноморська лікарня» Чорноморської міської ради (відомості щодо перебування на лікуванні, знаходження на обліку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у лікаря нарколога, лікаря психіатра.

Витребувано з Комунально установи «Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня № 1», Комунальної некомерційної установи «Одеська обласна психіатричної лікарня № 2» Одеської обласної ради, Одеського обласного психоневрологічного диспансеру відомості про перебування на лікуванні, знаходження на обліку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у лікаря нарколога та лікаря психіатра (Т. 2, а. с. 32 - 37 зворотна сторона).

09.02.2021 року від Комунальної некомерційної установи «Одеська обласна психіатричної лікарня № 2» Одеської обласної ради надійшли відомості щодо перебування на лікуванні, знаходження на обліку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т. 2, а. с. 65).

12.02.2021 року від Комунального некомерційного підприємства «Чорноморська лікарня» Чорноморської міської ради надійшли відомості щодо перебування на лікуванні, знаходження на обліку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у лікаря нарколога, лікаря психіатра (Т. 2, а. с. 67).

03.03.2021 року від Комунальної некомерційної установи «Одеська обласна психіатричної лікарня № 2» Одеської обласної ради надійшли відомості щодо перебування на лікуванні, знаходження на обліку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т. 2, а. с. 69).

09.03.2021 року від Комунального некомерційного підприємства «Чорноморська лікарня» Чорноморської міської ради надійшли відомості щодо перебування на лікуванні, знаходження на обліку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у лікаря нарколога, лікаря психіатра (Т. 2, а. с.71).

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представники апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 у призначені на 03.09.2020 року, 03.12.2020 року, 28.01.2021 року та 20.05.2021 року судові засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду сповіщена належним чином. Причини неявки не повідомила, заяв та клопотань не надала. Апеляційним судом також неодноразово було направлено ОСОБА_2 листа з пропозицією з`явитися у судове засідання, з метою надання пояснень по справі.

Орган опіки та піклування про дату, час і місце розгляду сповіщений належним чином. Причини неявки представника не повідомив, заяв та клопотань не надав.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Чорноморським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 . Матір`ю дитини є - ОСОБА_2 (в подальшому - ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (Т. 1, а. с.16). Згідно листа Чорноморського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області від 04.10.2018 року № 2360/52-25 відомості про батька дитини, зазначені зі слів матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (Т. 1, а. с. 17, 20).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом РАЦС Іллічівської міської ради 19.05.1994 року, відповідачка ОСОБА_2 є дочкою позивачки - ОСОБА_1 , відповідно позивачка є рідною бабусею малолітньої дитини - ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 13).

Згідно довідки про склад зареєстрованих (сім`ї) у житловому будинку осіб від 05.09.2018 року № 15-9159, виданої відділом реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради, позивачка, відповідачка та малолітня дитина зареєстровані за адресою - АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 22).

Відповідно акту від 19.09.2018 року, складеного мешканцями будинку та посвідченого ЖУД № 2 виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, відповідачка останній рік не проживає разом із дитиною. Жодної участі у її долі не приймає, виховання дитини здійснюється позивачкою (Т. 1, а. с. 26).

Висновком виконавчого комітету Чорноморської міської ради як органу опіки та піклування №1-17-48 від 05 лютого 2019 року, підтверджено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 1, а. с. 59 - 60).

Відповідно довідки № 157/08 ДЗ « ІБЛ на ВТ» дитяча поліклініка здоров`ям дитини опікується мати, батько в поліклініку не приходить (Т. 1, а. с. 62).

Згідно характеристики ДНЗ (ясла-садок) КТ № 10 «Росинка» ЧМР Одеської області № 01-19-01 від 09.01.2019 року на вихованку ОСОБА_3 життям останньої повністю опікується позивачка її чоловік та менша донька. Відповідачка ніякої участі у житті дитини не приймає (Т. 1, а. с. 63).

Відповідно заяви відповідачки ОСОБА_2 заперечувала проти заявлених позовних вимог, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог (Т. 1, а. с. 95 - 96).

Згідно орієнтування Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від 02.05.2019 року, від 02.04.2019 року до відділення поліції звернулась ОСОБА_1 із заявою про розшук її підопічної - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі зазначенням того, що 02.05.2019 року ОСОБА_2 , приблизно о 9-00 години, забрала дитину - ОСОБА_3 з дитячого садочку та зникла в невідомому напрямку, тоді як ОСОБА_2 за рішенням суду від 26.03.2019 року була позбавлена батьківських прав (Т. 1, а. с. 121).

Відповідно зверненню № 90 від 21.05.2019 року ОСОБА_2 зверталась до Іллічівської міської прокуратури із заявою про захист себе та своєї сім`ї від ОСОБА_6 , вказавши, що до неї з його боку застосовувалось фізичне, моральне та психологічне насилля (Т. 1, а. с. 122).

Згідно листа № 109-39-19 від 27.05.2019 року Іллічівська міська прокуратура надала ОСОБА_2 відповідь про розгляд її звернення (Т. 1, а. с. 123).

Відповідно заяви від 21.05.2019 року на ім`я начальника Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області до вказаного відділу поліції зверталась ОСОБА_2 про насилля в сім`ї. Просила відкрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 (Т. 1, а. с. 124).

Згідно листа № 48.1-А-481 від 06.06.2019 року Чорноморське ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області надало ОСОБА_2 відповідь про розгляд її заяви (Т. 1, а. с. 125).

Відповідно довідки КНП «Чорноморська лікарня» ЧМР Одеської області № 01/15-1381 від 05.09.2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує заклад у супроводі бабусі ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 137).

Згідно листа ДНЗ (ясла-садок) КТ № 10 «Росинка» ЧМР Одеської області № 01-11-808 від 30.08.2019 року вихованкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повністю опікується позивачка її чоловік та менша донька. Відповідачка в контакті з працівниками закладу не була (Т. 1, а. с. 138).

Відповідно копії Диплома бакалавра від 07.07.2017 року ОСОБА_2 закінчила Одеський національний університет імені І.І. Мечникова. Здобула кваліфікацію з напрямом підготовки - «соціальна робота» (Т. 1, а. с. 140).

Згідно характеристики № 68 від 20.05.2019 року Одеського національного університету імені І.І. Мечникова ОСОБА_2 у період з 2017 року по 2017 рік навчалась та здобула кваліфікацію - «бакалавр з соціальної роботи», порушень з боку навчання не було (Т. 1, а. с. 141).

Відповідно договору оренди житла від 05.12.2018 року ОСОБА_2 орендує житло за адресою - АДРЕСА_2 (Т. 1, а. с. 142).

Згідно довідки КНП «Чорноморська лікарня» ЧМР Одеської області № 335 від 17.07.2019 року ОСОБА_2 не перебуває на обліку у лікаря психіатра (Т. 1, а. с. 145).

Відповідно довідки КНП «Чорноморська лікарня» ЧМР Одеської області № 332 від 17.07.2019 року ОСОБА_2 не перебуває на обліку у лікаря нарколога (Т. 1, а. с. 146).

Відповідно листа від 12.02.2021 року та 09.03.2021 року Комунального некомерційного підприємства «Чорноморська лікарня» Чорноморської міської ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 12.11.2019 року по теперішній час звертається за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та отримує медикаментозне лікування.

Відповідно до листа від 09.02.2021 року та 03.03.2021 року Комунальної некомерційної установи «Одеська обласна психіатричної лікарня № 2» Одеської обласної ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» Одеської обласної ради не зверталася.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

При цьому, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв`язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин.

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Відповідно до ст. 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

В пунктах 60-61 згадуваних Загальних зауважень Комітету ООН з прав дитини закріплено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право «підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадку, коли це суперечить найкращим інтересам дитини».

Відповідно до положень ч.1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року № 2342-IV органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків. Аргументи позивачки, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав, не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідачки як позбавлення батьківських прав.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що необхідно попередити відповідачку про зміну свого ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування обов`язок по контролю за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків, що буде відповідати забезпеченню якнайкращих інтересів дитини, про що додатково зазначити в резолютивній частині судового рішення.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

В даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

При цьому, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв`язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин.

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Оцінюючи процес вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (пункт 51 згадуваного раніше рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Колегія суддів погоджуємся з висновками суду першої інстанції, що не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав довідки з навчального закладу та акт органу самоорганізації населення, які містять загальні фрази щодо неучасті відповідачки у вихованні дитини і не розкривають всіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини. Вони, в сукупності з іншими доказами, на даний час не є достатніми для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Аналізуючи необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав, колегія суддів вважає, що є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуація в бік покращення положення дитини та сприятиме реалізації її інтересів.

Позивачка не навела відповідних обставин та дійсної мети позбавлення батьківських прав.

Аналізуючи особу відповідачки, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази притягнення її до кримінальної та адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчинення насильства по відношенню до дитини.

Суд наголошує, що проблема виховання дітей і взаємовідносин з батьками виходить за рамки «правової категорії» і може охоплюватись соціальною, етичною, педагогічною та іншими сферами.

Аналогічно в пунктах 60-61 згадуваних Загальних зауважень Комітету ООН з прав дитини закріплено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право «підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадку, коли це суперечить найкращим інтересам дитини».

З огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучених, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не можуть служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.

Таким чином, в даній конкретній ситуації, суд співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідачки на даний час буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і матері для належного спілкування і розвитку дитини.

Особливості правовідносин, що склались між сторонами свідчать, що відповідачка протягом певного часу недостатньо приділяє уваги дитині, що вимагає від неї зміни свого ставлення до виховання дитини і це підлягає контролю з боку органів опіки та піклування, і головне, що на цьому можливо наголосити в рамках даного провадження і охоплюється компетенцією суду (див. пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»), зазначені дії є менш радикальними в порівнянні з позбавленням батьківських прав.

Також, в таких правовідносинах важливим буде те, що відповідачці надається можливість виправити ситуацію щодо виховання дитини, яка буде знаходитись під постійним контролем органів опіки та піклування. У випадку, якщо вона цього не зробить, буде ухилятись від виховання дитини, позивачка в подальшому, з врахуванням обставин даної справи, може порушити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав.

Колегія суддів звертає увагу, що розуміє складність ситуації, при якій особа, яка протягом тривалого часу не виконувала належним чином своїх батьківських обов`язків щодо впливу на поведінку дитини, у зв`язку із чим в такому випадку важлива роль покладається на державу в особі її компетентних органів в контексті виконання позитивних обов`язків, які повинні забезпечити систему послідовних кроків в такому напрямку, щоб зашкодити негативному впливу на дитину, а тому на них і покладено обов`язок по контролю за поведінкою відповідачки.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітньою дитиною.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково обґрунтованим, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Таким чином, резолютивну частину рішення необхідно доповнити абзацом наступного змісту:

«Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , поклавши на Чорноморську міську раду Одеської області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням нею батьківських обов`язків».

В решті рішення необхідно залишити без змін.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02 квітня 2020 року- змінити. Доповнити резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту:

«Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , поклавши на Чорноморську міську раду Одеської області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням нею батьківських обов`язків».

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 31 травня 2021 року

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе