Головуючий суду першої інстанції Притуляк І.О.
Провадження № 22-ц/812/1042/21 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року м. Миколаїв Справа № 487/5603/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

його представника - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла представник ОСОБА_3 , на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2020 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Притуляк І.О., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2020 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації, в якому, зокрема просила визнати спільним майном подружжя, а також розподілити квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2020 року у справі відкрито провадження.

Одночасно з позовною заявою, позивач надала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 , та заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам держреєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цієї квартири до набрання рішенням законної сили (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, будь-якого іншого обтяження та інше).

Доводи заяви обґрунтовано тим, що починаючи з червня 1999 року по серпень 2001 року вона з відповідачем проживали разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. 11 серпня 2001 року між ними було укладений шлюб, в подальшому розірваний рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2013 року. За час проживання разом ними за спільні кошти було придбано трьохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки Chevrolet модель lacetti NF 35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість якого визначено відповідно до даних ринкової вартості розміщених у мережі Інтернет та склала 6000 доларів США.

02 липня 2020 року їй стало відомо від знайомого, що останній придбав у відповідача без її дозволу вказаний транспортний засіб та зареєстрував право власності на автомобіль. На її звернення щодо пояснень таких дій, відповідач повідомив, що має намір продати й зазначену квартиру, оскільки вважає, що вона є його особистою власністю.

Після розірвання шлюбу 26 листопада 2013 року, між сторонами було досягнуто усної згоди щодо користування майном, а саме квартирою АДРЕСА_2 . Вона разом із неповнолітньою дитиною продовжувала проживати у вказаній спірній квартирі та зареєстрована там і до теперішнього часу. 22 вересня 2020 року відповідач заявився до квартири та погрожував їй та доньці. Після чого вона звернулася із заявою до правоохоронних органів.

Отже на теперішній час між сторонами існують спір та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а тому ОСОБА_4 просила суд про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам Державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_2 .

Судове рішення мотивоване тим, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача у разі задоволення позову, такий спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Не погодившись з ухвалою місцевого суду, ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв представник ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що заява про забезпечення позову не містить викладу обставин з відповідним обґрунтуванням того, що невжиття вказаних позивачем заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, зокрема відсутні відомості про те, що відповідач вчинив чи хоча б мав намір вчинити будь які дії щодо відчуження квартири. При цьому як вбачається з матеріалів позовної заяви, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано ще в 2013 році, протягом всіх років, що передували пред`явленню позову, ОСОБА_4 разом з неповнолітньою донькою зареєстрована та проживає в квартирі, на яку судом накладено арешт, ОСОБА_2 не вчинено жодної дії протягом зазначеного періоду, яка б дала підстави вважати, що відповідач відчужить вказане майно чи вчинить будь-які інші дії, що ускладнять виконання рішення суду, в разі прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 .

На підставі викладеного відповідач вважає, що посилання позивача на необхідність застосування заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на кватиру є безпідставними, оскільки мотивування застосування таких заходів є лише припущенням.

Відзив на апеляційну скаргу на час розгляду справи не надходив.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації, в якому, зокрема просила визнати спільним майном подружжя, а також розподілити квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач, посилаючись на те, що ця квартира є спільною сумісною власністю подружжя та відповідач може розпорядитися спірною квартирою до ухвалення рішення у даній справі по суті.

Згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2001 року, який розірвано вказаним судовим рішенням 26 листопада 2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 10 квітня 2001 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_2 , останній є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_3 .

Після розірвання шлюбу сторони дійшли згоди щодо проживання у спірній квартирі позивача та неповнолітньої дитини сторін, які на теперішній час мешкають у цій квартирі.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначені положення Закону та роз`яснення враховані судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та заяви про забезпечення позову, позивач заявила вимогу про поділ спільного майна, яке за її вимогами, є спільним майном подружжя. При цьому зазначала, що транспортний засіб, який є спірним майном, відповідач без її згоди продав, у зв`язку з чим вона звернулася з позовом про поділ майна.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції правильно взяв до уваги названі вище обставини та доводи позивача, а саме, що невжиття заходів забезпечення позову з огляду на наявність об`єктивних даних, які свідчать про те, що спірна квартира є спірною з моменту розірвання шлюбу сторін, позивач з неповнолітньою дитиною проживають цій квартирі, проте зареєстроване це нерухоме майно за відповідачем, який у будь-який час може розпорядитися цим майном на власний розсуд, оскільки частина спірного майна у вигляді транспортного засобу була відчужена відповідачем до вирішення спору.

Всі ці факти свідчать про те, що існує реальна загроза відчуження спірної квартири її власником, що може утруднити в майбутньому виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, суд оцінив їх належним чином і відповідно врахував при постановлені оскарженої ухвали.

Негативним наслідком неналежного забезпечення позову при поділі майна є можливість реалізації спірної нерухомості під час вирішення спору, що призведе до затягування розгляду справи, оскільки виникає необхідність залучати до участі у справі нових власників та пред`являти додаткові позовні вимоги.

З огляду на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання судового рішення за даним позовом в майбутньому у разі відчуження спірної квартири, колегія суддів погоджується із заходами забезпечення позову, обраними судом першої інстанції.

Обрання у такий спосіб забезпечення позову у достатній мірі унеможливить зміну власників спірної квартири та перереєстрацію прав власності до моменту закінчення розгляду справи. А це у свою чергу у повній мірі буде відповідати меті забезпечення позову, гарантуванню виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

При цьому співвідносячи негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, а також ураховуючи, що предметом спору є нерухоме майно, вжиття зазначених заходів забезпечення позову, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Водночас обрані заходи забезпечення позову не призведуть до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештована спірна квартира фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися нею та вчиняти дії щодо її перереєстрації. Обрані заходи забезпечення позову не впливають на матеріальний стан відповідача, як власника майна, та не призводять до понесення додаткових витрат унаслідок їх застосування, доказів завдання відповідачам збитків унаслідок накладення вжиття таких заходів щодо спірної квартири не надано.

За таких обставин оскаржуване судове рішення вважається законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм процесуального права.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла представник ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.

З огляду на висновок суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.

Отже, з урахуванням ухвали Миколаївського апеляційного суду від 12 травня 2021 року про відстрочення ОСОБА_2 сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва у розмірі 454 грн до ухвалення апеляційною інстанцією судового рішення у справі, з ОСОБА_2 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 454 грн.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 26 травня 2021 року.