РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Мукачево Справа №303/963/21

2/303/712/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп»

до відповідача ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором у сумі 12166,25 гривень.

Як на підставу для задоволення вищевказаних позовних вимог позивач посилається на те, що в процесі цивільно-правової реалізації укладеного між позивачем та відповідачем в електронній формі договору про отримання товарів в системі «ПлатиПізніше», зобов`язання відповідача лишилися невиконаними.

Відповідач подав до суду відзив, згідно з яким позовні вимоги визнає частково щодо заборгованості за основним зобов`язанням. Щодо суми нарахованої пені заперечує з посилання на п. 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

Представником позивача подано відповідь на відзив, згідно з яким позивач вказує на те, що між сторонами по справі укладено договір лізингу, а не кредитний договір, тому на відносини між сторонами не поширюється дія п. 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Зобов`язання відповідача є невиконаними, у зв`язку з чим позивачем нарахована пеня на умовах, визначених договором.

27.05.2021 від відповідача надійшло клопотання, згідно з яким з нарахованою сумою заборгованості не погоджується та у відповідності до приписів частини третьої статі 551 Цивільного кодексу України просить зменшити суму нарахованої пені.

Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

За умовами укладеного договору про отримання товарів в системі «ПлатиПізніше» від 06.11.2019 №9 (надалі Договір, а.с. 6-7) ОСОБА_1 (надалі - Клієнт) отримав від постачальника ТОВ «ІНВЕСТПРОГРЕС-КАПІТАЛ» ігрову приставку PlayStation VR Horror Bundle+ Playstation 4 camera + Resident Evil 7 Biohazard PS4 російські субтитри на умовах прямого лізингу зі сплатою щомісячних платежів. Процесинг-центр: ТОВ «ФК «ФАНГАРАНТ ГРУП».

Порядок отримання товарів (послуг) Клієнтом визначається Договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше в редакції Наказу №05/02-18 від 05.02.2018, що є невід`ємною частиною Договору. Клієнт ознайомлений з копією Правил в електронній формі на сайті (п. 8.2 Договору).

Згідно з п. 13.1, 13.2 Договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом строку, визначеного періодами та кількістю періодичних платежів, якщо інше не вказано в Пакеті фінансування, Договір вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний рік, якщо зобов`язання сторін за цим Договором на кінець строку його дії не є погашеним. Договір припиняє свою дію в момент повного і належного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Пунктом 13.7 Договору визначено, що Клієнт ознайомився з Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше в редакції Наказу № 05/02-18 від 05 лютого 2018 року р., зокрема відносно того, що зміст Правил є зрозумілим для Клієнта, і він погоджується їх дотримувати та виконувати.

В свою чергу, пунктом 1.4 . Розділу 1 Правил отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше (надалі - Правила) визначено, що ці правила є договором про приєднання у розумінні ст. 634 ЦК України. Підписанням Договору клієнт приєднується до цих Правил. Ці правила є невід`ємною частиною кожного Договору з моменту його підписання.

Відповідно до розділу 2 Правил участь в системі ПлатиПізніше здійснюється на підставі укладеного між Постачальником та Процесинг-центром Договору. Для укладення Договору Клієнт надає відповідну заявку Постачальнику, який є учасником системи Плати Пізніше. Згідно Договору Процесинг-центр організовує (забезпечує) надання постачальником клієнту товарі (послуг) у відповідності до умов Договору, пакету фінансування та цих Правил. Ці правила є невід ємною частиною Договору. Підпис Клієнта на Договорі свідчить проте, що Клієнт ознайомлений з цими правилами і взяв на себе зобов`язання їх дотримуватися. Клієнт зобов`язується виконувати умови обраного Пакету фінансування, Договору і цих правил.

Позивач вказує на те, що заборгованість Клієнта станом на 25.01.2021 (розрахунок, а.с. 5) за предметом позову становить суму 12166,25 гривень (в т.ч.: 6736,35 грн заборгованість за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 5589,90 грн. сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2-12.3 Договору).

Поряд з цим відповідачем не заперечується факт укладання Договору.

При цьому, відповідач вказує на неправомірне нарахування штрафних санкцій (пені).

Щодо даної позиції відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Законом України «Про фінансовий лізинг» визначено, що Фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відносини, що виникають у разі набуття права господарського відання на предмет договору лізингу, регулюються за правилами, встановленими для регулювання відносин, що виникають у разі набуття права власності на предмет договору лізингу, крім права розпорядження предметом лізингу (частина 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Відповідно до частини 1 статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання . Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. п. 12.1, 12.2, 12.3, 12.4 Договору сторони несуть відповідальність, встановлену цим Договором, Правилами та чинним законодавством України. У разі прострочення сплати платежів на строк 10 (десяти) календарних днів, клієнт сплачує неустойку в розмірі 5 (п`яти) відсотків від суми заборгованості за прострочення кожного платежу. У разі прострочення сплати платежів на строк більше 10 (десяти) календарних днів, клієнт сплачує неустойку в розмірі 10 (десяти) відсотків від суми заборгованості за кожен місяць прострочення. У разі прострочення сплати платежів на строк більше 30 (тридцяти) календарних днів, Клієнт зобов`язаний за першою вимогою Процесинг-центра протягом 10 календарних днів з моменту отримання такої вимоги достроково одноразово сплатити на користь Процесинг-центра всі платежі, належні до сплати згідно з Пакетом фінансування.

Враховуючи те, що між сторонами по справі укладено договір прямого лізингу, що не заперечується ОСОБА_1 , останній допустив прострочення виконання фінансового зобов`язання, тому позивач має право на стягнення у суми за предметом позову.

У відповідності до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заборгованість Позичальника станом на 25.01.2021 (розрахунок) за предметом позову становить суму 12166,25 гривень (в т.ч.: 6736,35 грн заборгованість за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 5589,90 грн. сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2-12.3 Договору) підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 76-81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України.

Викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача вищевказаних висновків суду не спростовують, з огляду на встановлені та описані вище обставини справи.

Не підлягає задоволенню також і клопотання відповідача про зменшення розміру пені з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17, від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 18.06.2019 у справі № 914/891/16, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.11.2019 у справі № 922/937/19, від 19.12.2019 у справі № 912/1153/19.

У спірній по справі ситуації слід констатувати, що відповідачем не надано належних доказів щодо наявності обставин, які можуть вплинути на заявлений до стягнення розмір неустойки.

Крім того, такий не перевищує розміру збитків.

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати по справі у сумі 2270,00 грн підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» задоволити.

2. Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» суму 12166,25 (дванадцять тисяч сто шістдесят шість гривень 25 копійок) гривень (в т.ч.: 6736,35 грн заборгованість за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 5589,90 грн. сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2-12.3 Договору) заборгованості за договором про отримання товарів в системі ПлатиПізніше від 06.11.2019 №9, а також суму 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок) гривень у відшкодування судових витрат по справі.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

5. Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (04073 м. Київ, просп.. Степана Бандери, 21 (корпус В), ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Суддя В.В. Кость