Справа № 206/706/21
Провадження № 2/206/549/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2021 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Різниченко Я.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, -

І. Стислий виклад позиції позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача та представника третьої особи.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначив, що після смерті його дружини ОСОБА_5 відкрилась спадщина на нерухоме майно загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м., а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач звернувся до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори та 06.03.2020 було заведено спадкову справу № 65641078. Згодом, йому стало відомо, що Самарським районним у місті Дніпрі відділом РАЦС актовий запис про шлюб, що був укладений між позивачем та ОСОБА_5 - анульовано 03.07.2020. Державним нотаріусом Восьмої ДДНК було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії. З`ясувались обставини, які стали підставами для скасування шлюбу та виник спір між позивачем та рідною сестрою його померлої дружини - відповідачем. Позивач зазначив, що рідна сестра ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , була зацікавленою особою у визнані шлюбу недійсним. ОСОБА_4 в період життя ОСОБА_5 перебувала з нею в конфліктних стосунках. Відповідач не спілкувалась з сестрою та не допомагала, коли ОСОБА_5 тяжко захворіла, ніколи її не відвідувала. Позивач був єдиною людиною, яка піклувалась про ОСОБА_5 та постійно перебував з нею до останнього дня. Незважаючи на те, що шлюб був визнаний недійсним, позивач мав намір визнати себе спадкоємцем четвертої черги та усунути від спадкування ОСОБА_4 як недобросовісного спадкоємця. Для цього позивачем було подано до Самарського районного суду м. Дніпропетровська заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю. Під час конфлікту між позивачем та відповідачем, ОСОБА_1 стало відомо, що відповідачу належить квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для реєстрації стало свідоцтво про право на спадщину, видане 03.02.2021 Шостою ДДНК. Позивач вважає, що нотаріус Шостої ДДНК не мала законного права видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки нотаріусом Восьмої ДДНК було відкрито спадкову справу після померлої ОСОБА_5 . Окрім цього, нотаріусу було достеменно відомо, щодо існування судової справи в Самарському районному суді м. Дніпропетровська, оскільки ця інформація міститься в відкритому доступі. За таких обставин, ОСОБА_1 просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 03.02.2021, виданого на ім`я ОСОБА_4 , посвідченого державним нотаріусом Шостої ДДНК, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі за № 43 на квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м.

Не погоджуючись із викладеними у позовній заяві обставинами відповідач подала до суду відзив, згідно якого зазначила, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті своєї рідної сестри ОСОБА_5 за законом в порядку другої черги спадкування. Заяву про прийняття спадщини подано до Восьмої ДДНК. ОСОБА_5 за час свого життя заповіту не склала, а отже усі спадкоємці вступали у спадщину за законом. Після смерті сестри відповідача залишився спадок, що складається з спадкової маси, а саме з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Успадкована відповідачем квартира була особистою власністю померлої ОСОБА_5 03.02.2021 на підставі особистої заяви ОСОБА_4 про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, після спливу 6 місяців відповідачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було зареєстровано в реєстрі за № 43, що складалось з вищезазначеної квартири. Свідоцтво було видане державним нотаріусом Шостої ДДНК Гайворонською Т.О., що виконує обов`язки державного нотаріуса Восьмої ДДНК. Щодо ОСОБА_1 , як одного зі спадкоємців ОСОБА_5 , відповідач зазначає, що 03.07.2020 шлюбу між ним та померлою ОСОБА_5 був анульований у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою - ОСОБА_6 . На момент реєстрації шлюбу з позивачем та до моменту своєї смерті не розірвала шлюб з ОСОБА_6 , а тому позивач втратив своє право на спадщину за законом в порядку черговості, так як не є спадкоємцем за законом першої черги. Окрім цього, на рахунок посилання позивача про те, що державному нотаріусу було відомо про наявність судової справи, представник відповідача зазначає, що у позивача було достатньо часу з моменту, коли останній дізнався про факт анулювання шлюбу між ним та померлою ОСОБА_5 для подання відповідного позову до суду, але позивач звернувся до суду лише 18.01.2021. За таких обставин спадщина після смерті ОСОБА_5 перейшла до наступної черги спадкоємців, а саме до другої, де спадкоємицею стала рідна сестра померлої - ОСОБА_4 . Враховуючи, що відповідач своєчасно подала заяву про вступ у спадщину, мала усі необхідні документи для оформлення спадщини, нотаріус перевірив родинний зв`язок з померлою особою та державний нотаріус Гайворонська Т.О. мала усі повноваження для видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, вбачається відсутність підстав для визнання Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.02.2021, що зареєстроване в реєстрі № 43 недійсним.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засідання підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та зазначила, що сторона позивача націлена на те, щоб захистити свої права. Відомості надані відповідачем не відповідають дійсності та права позивача порушені.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та зазначила, що шлюб між позивачем та ОСОБА_5 був анульований, тому вимоги позивача необґрунтовані.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Шостої дніпровської державної нотаріальної контори та Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явилися, правом на подання письмових пояснень не скористалися.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

19.02.2021 позивачем подано дану позовну заяву з додатками та заяву про забезпечення позову (а.с. 1-21).

19.02.2021 суд постановив ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову (а.с. 24-27).

12.03.2021 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 12.04.2021, витребувано з Восьмої ДДНК та Шостої ДДНК належним чином завірені копії спадкових справ після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 31-32).

31.03.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с. 35-65).

08.04.2021 до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з тим, що позивачем подано позовну заяву про визнання факту проживання однією сім`єю (а.с. 66-67).

12.04.2021 підготовче судове засідання було відкладено на 20.04.2021 у зв`язку з неявкою сторін (а.с. 68).

14.04.2021 до канцелярії суду від представника третьої особи Восьмої ДДНК надійшла належним чином завірена копія спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 74-151).

19.04.2021 до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою позивача (а.с. 152-153).

20.04.2021 підготовче судове засідання було відкладено на 12.05.2021 у зв`язку з клопотання позивача (а.с. 154).

26.04.2021 від представника третьої особи Шостої ДДНК на адресу суду надійшли відомості про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у Шостій ДДНК не заводилась (а.с. 159-160).

12.05.2021 судом було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про відкладення підготовчого судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі, закінчено підготовчі дії, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 19.05.2021 (а.с. 161-162).

19.05.2021 судом заслухано вступне слово позивача, представника позивача та представника відповідача, заслухано відповіді на питання та досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи (а.с. 167-168).

19.05.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду (а.с. 169).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 49, 50, 129).

Квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 рішенням про державну реєстрацію від 20.01.2007 на підставі свідоцтва про право на спадщину ВЕІ № 153403, реєстр 3-3871 від 24.11.2006 належала у частці 1/1 ОСОБА_5 (а.с. 146, 147).

14.12.2007 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого повторно 10.07.2015 Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Серії НОМЕР_1 , актовий запис № 694 (а.с. 15, 85).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 20.12.2019 Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Серії НОМЕР_2 , актовий запис № 1189 та свідоцтвом про смерть, виданим повторно 26.05.2020 Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Серії НОМЕР_3 (а.с. 14, 48).

Відповідно до довідки № 1760 від 11.03.2020 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 до складу сім`ї/зареєстрованих входять: ОСОБА_5 (знята з реєстрації 21.01.2020) та ОСОБА_1 (а.с. 17).

06.03.2020 до Восьмої ДДНК надійшла заява № 287 ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом після смерті його дружини ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 75).

06.03.2020 відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59733929 до Спадкового реєстру Восьмою ДДНК внесено реєстраційний запис, а саме: реєстрація спадкової справи № 65641078, спадкодавець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13, 78).

26.05.2020 до Восьмої ДДНК надійшла заява № 475 ОСОБА_4 про прийняття спадщини за законом після смерті її рідної сестри ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 86).

12.06.2020 заступником начальника Управління-начальника Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було надано відповідь № 2098/05.1-41 на запит від 04.06.2020 № 04/06 про те, що станом на 05.06.2020 не виявлено актового запису про розірвання шлюбу зареєстрованого між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , актовий запис про шлюб № 06 від 13.02.1988 (а.с. 51).

19.06.2020 від ОСОБА_4 до Восьмої ДДНК надійшла заява про відкладення видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ОСОБА_5 строком на 1 місяць (а.с. 89).

24.06.2020 до Восьмої ДДНК надійшла заява № 584 ОСОБА_1 про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 94).

25.06.2020 державним нотаріусом Восьмої ДДНК Хорошманенко Н.С. було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 дружини ОСОБА_5 у зв`язку з заявою ОСОБА_4 з проханням відкласти видачу свідоцтва про право на спадщину на майно померлої строком на 1 місяць (а.с. 16, 95).

03.07.2020 актовий запис про шлюб № 694 від 14.11.2007, що складений між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 анульовано (а.с. 18, 52).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу за № 3 від 15.10.2020 актовий запис про шлюб зареєстрований у реєстрі 17.10.2013 за № 0, номер актового запису 694 від 14.12.2007 анульовано на підставі висновку від 03.07.2020 (а.с. 54).

07.12.2020 від ОСОБА_1 до Восьмої ДДНК надійшла заява в якій ОСОБА_1 повідомляє про те, що ОСОБА_1 має намір звернутись до суду з позовною заявою для захисту своїх прав (а.с. 109).

03.02.2021 до державного нотаріуса Шостої ДДНК, виконуючої обов`язки державного нотаріуса Восьмої ДДНК, надійшла заява № 35 від ОСОБА_4 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, що складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також на грошові кошти після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 її рідної сестри ОСОБА_5 (а.с. 113).

03.02.2021 державним нотаріусом Шостої ДДНК Гайворонською Т.О., виконуючої обов`язки державного нотаріуса Восьмої ДДНК було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її рідна сестра - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з: права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , житлова площа квартири становить 31,4 кв.м., загальна площа 45,6 кв.м. (а.с. 44, 148).

Власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 31.4 кв.м. на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: реєстр № 43, виданий 03.02.2021 нотаріусом Шостої ДДНК Гайворонською Т.О. є ОСОБА_4 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 242828155 від 03.02.2021 (а.с. 12, 45).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, представником позивача, відповідачем та представником відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 1261, 1262, 1264 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , яка на момент смерті була заміжньою та мала рідну сестру ОСОБА_4 . Оскільки, ОСОБА_5 за час життя заповіт не склала, право на спадкування після її смерті за законом одержують особи, які є спадкоємцями за законом першої-п`ятої черг почергово.

Так, відповідно до ст. 25 Сімейного кодексу України, в редакції чинній на момент укладення шлюбу між позивачем та ОСОБА_5 , жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень цієї статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

При цьому, проживання жінки та чоловік без реєстрації шлюбу з особою, яка перебуває у іншому зареєстрованому шлюбі не заборонено, але воно не тягне виникнення для таких осіб прав та обов`язків подружжя. Право на повторний шлюб, що є правовою підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя можливо лише після припинення попереднього шлюбу.

У четвергу чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Так, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та до спадкоємців четвертої черги належать жінки (чоловіки), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу.

Отже, аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень статті 1264 ЦК України необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту не перебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного суду віл 18.07.2021 у справі 522/1252/14-ц, від 26.09.2018 у справі № 244/4801/13-ц, від 25.04.2019 у справі № 759/4596/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду.

З матеріалів справи встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було анульовано, оскільки ОСОБА_5 з 13.02.1988 до моменту смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 та шлюб припиненим не був.

Таким чином, враховуючи, що померла ОСОБА_5 на момент своєї смерті перебувала в іншому шлюбі, позивач втратив право на спадщину за законом в порядку черговості, так як не є спадкоємцем першої черги, тому спадщина, що залишилась після смерті ОСОБА_5 перейшла до наступної черги спадкоємців, а саме до її рідної сестри ОСОБА_4 .

Статтями 1296, 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Пунктами 1.2, 1.3 Глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, визначено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з пунктом 4.14 Глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

З матеріалів справи та наданої належним чином засвідченої копії спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , судом встановлено, що відповідач у встановлені законом строки подала заяву про вступ у спадщину та державний нотаріус Шостої ДДНК, виконуюча обов`язки державного нотаріуса Восьмої ДДНК Гайворонська Т.О., перевіривши факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, встановивши відсутність спадкоємців за заповітом, родинний зв`язок померлої особи з відповідачем видала на ім`я ОСОБА_13 свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з: права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, не погодившись з діями державного нотаріуса Шостої ДДНК про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_13 , позивач на підставі положень статті 1301 ЦК України звернувся до суду з позовною заявою та просив визнати зазначене свідоцтво недійсним, оскільки було оформлено не уповноваженою на те посадовою особою та не за місцем відкриття спадщини.

Так, згідно зі статтею 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Стаття 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказує лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

До зазначеного правового висновку прийшов Верховний суд у свої постанові від 14.11.2018 у справі № 2-1316/2227/11.

У законі міститься перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7).

Суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог і підстав та обґрунтувань, викладених у позовній заяві, не встановив таких умов, за якими відповідач не мала права на спадкування, оскільки особа не була усунена від спадкування та наявні юридичні факти, що дали їй підставу набути право на спадкування.

Доводи позивача, що спадкова справа після померлої ОСОБА_5 була відкрита державним нотаріусом Восьмої ДДНК, а тому державний нотаріус Шостої ДДНК не мала законного права видати свідоцтво про право на спадщину судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.п. 7.2., 7.3 розділу VII «Правил ведення нотаріального діловодства» № 1318/18613 від 23.12.2010, у разі відсутності державного нотаріуса державної нотаріальної контори (відпустка, хвороба, відрядження тощо) та покладення обов`язків по обслуговуванню населення на державного нотаріуса іншої державної нотаріальної контори нотаріус, що заміщує, веде Реєстр державної нотаріальної контори, в якій він здійснює заміщення. Реєстр ведеться з дотриманням вимог, установлених цими Правилами. Державний нотаріус, що заміщує іншого державного нотаріуса, вчиняє нотаріальні дії від свого імені, використовує спеціальні бланки нотаріальних документів, отримані ним особисто, та прикладає свою особисту печатку. Усі нотаріальні дії, учинені державним нотаріусом, який заміщує, підлягають реєстрації ним у Реєстрі з відміткою про їх вчинення в порядку заміщення у посвідчувальному написі на оформлених ним документах. Місцем вчинення нотаріальних дій у порядку заміщення є державна нотаріальна контора, де працює нотаріус, якого заміщують.

З огляду на зазначене, державний нотаріус Шостої ДДНК виконувала обов`язки державного нотаріуса Восьмої ДДНК, а тому місцем вчинення нотаріальних дій у порядку заміщення є державна контора в якій державний нотаріус виконує заміщення. Таким чином, державний нотаріус Гайворонська Т.О. мала законні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та реєстрації такої нотаріальної дії.

Також, доводи позивача, що нотаріусу достеменно було відомо щодо існування судової справи № 206/188/21 в Самарському районному суді м. Дніпропетровська, а тому видане свідоцтво не може бути дійсним та суперечить чинному законодавству також не можуть братися судом до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із п. п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судового факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

ОСОБА_1 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська була подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення (проживання однією сім`єю), справа № 206/188/21, яка була подана в порядку окремого провадження 18.01.2021.

Крім того, на час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видано відповідачу 03.02.2021, будь-яких інших відомостей щодо наявності спорів в суді спадкова справа не містить.

Заява позивача до Восьмої ДДНК від 19.12.2019 містить лише повідомлення про намір позивача звернутися до суду для захисту своїх прав з позовною заявою, однак будь-яких підтверджень про надходження такої позовної заяви до суду долучені не були.

На рахунок посилання позивача на інші обставини, в тому числі конфліктну ситуацію між ним та відповідачем, слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що даний конфлікт виник вже після отримання ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом, а доводи позивача про наявність конфлікту між відповідачем та померлою ОСОБА_5 не мають взагалі відношення до даного спору та не є підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про нотаріат», за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстави для зупинення нотаріальної дії у державного нотаріуса були відсутні.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлений нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, вислухавши доводи та пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позову має бути відмовлено повністю, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 13-1, 42 Закону України «Про нотаріат», Розділом VII «Правил ведення нотаріального діловодства», Главою 10, Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», ст. 25 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1224, 1258, 1259, 1261, 1262, 1263, 1264, 1296, 1297, 1301 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 264, 265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ), треті особи: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора (місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 8, ), Восьма дніпровська державна нотаріальна контора (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, буд. 3, ) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 03.02.2021, виданого на ім`я ОСОБА_4 , посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі за № 43 на квартиру, яка знаходиться АДРЕСА_1 , загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м. - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28.05.2021.

Головуючий суддя: К.С. Маштак