ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

20 січня 2021 року м. Херсон

Номер справи: 650/1467/20

Номер провадження: 22-ц/819/196/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Кузнєцової О.А., Семиженка Г.В.

секретар Плохотніченко А.В.

учасники справи:

відповідач - ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 10 листопада 2020 року, ухваленого під головуванням судді Сікори О.О., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.02.2014 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 25.02.2014 року про приєднання до Умов та правил надання послуг, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач виконав умови вищевказаного договору шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача. Проте відповідач порушив умови договору внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 03.09.2020 року в розмірі 12447,32 грн, яка складається: заборгованість за тілом кредита 8775,93 грн.; заборгованість за поточним тілом кредита, 00,0 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредита, 8778,93 грн.; заборгованість за простроченим відсотками, 3671,39 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України 00,00 грн.; нарахована пеня 00 грн. Посилаючись на наведене, просили стягнути з відповідача вищевказаний розмір заборгованості та судові витрати.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 10 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, відповідач повернув всю суму заборгованості за тілом кредиту, і так як матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а тому відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення відсотків та штрафу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі. В матеріалах справи наявна виписка по картковому рахунку відповідача, яка є належним доказом щодо наявної заборгованості та яка повинна бути належним чином досліджена судом апеляційної інстанції.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 25.02.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АК КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 600 грн, який 08 квітня 2014 року було підвищено до 2100 грн, 25 листопада 2014 року до 2600 грн, 26 грудня 2014 року до 3100 грн, 26 січня 2015 року до 3600 грн 01 листопада 2018 року до 7000 грн.

Згідно з інформацією, викладеною у анкеті - заяві від 25 лютого 2014 року ОСОБА_1 підтвердив, що він підписанням цієї анкети заяви відповідно до статті 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою «privatbank.ua» та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування.

Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25 лютого 2014 року та банківської виписки за період з 05 березня 2014 року по 25 травня 2017 року вбачається, що відповідач користувався наданими йому 25 лютого 2014 року кредитними коштами та використав 4686,00 грн із наданого кредитного ліміту, а за період з 03 березня 2014 року по 02 вересня 2019 року повернув на рахунок банку 11223 грн.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 25.02.2014 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25.02.2014) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21.09.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , оскільки банком не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що у відповідача відсутня заборгованість за тілом кредиту, а надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг позичальником не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у зв`язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору. Документ, який би засвідчував отримання відповідачем під підпис пам`ятки, яка містить тарифи і основні умови кредитування, позивачем суду також не надано.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на правову позицію, викладену в постанові КЦС ВС від 16.09.2020 року при розгляді цивільної справи №200/5647/18, оскільки за обставинами зазначеної справи, а також інших справ, ухвалених Касаційним цивільним судом, де викладено аналогічний висновок, судами першої та апеляційної інстанції не досліджувалася виписка з особового рахунку клієнтів, яка надавалася судам у якості доказу, що підтверджував розмір заборгованості за кредитними договорами.

На відміну від зазначених справ, в справі, яка переглядається, судом першої інстанції була надана належна оцінка виписці з особового рахунку клієнта, нарівні з іншими доказами, наданими Банком, та зроблено правильний висновок, що відповідач фактично використав 4686 грн. із наданого кредитного ліміту, а за період з 03 березня 2014 року по 02 вересня 2019 року повернув на рахунок банку 11223 грн. Це підтверджується наданим позивачем розрахунком разом з випискою, які були досліджені судом першої інстанції та висновки суду не спростовані доводами апеляційної скарги. За встановлених обставин, зважаючи на повернення відповідачем усієї суми заборгованості, суд першої інстанції правильно виснував, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом задоволенню не підлягають, з чим погоджується і колегія суддів.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", залишити без задоволення, а рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 10 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, визначених п.п. а-г, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текс постанови складено 21 січня 2021 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді О.А. Кузнєцова

Г.В. Семиженко