ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/69/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя - доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/19903/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2020 року в складі судді Продана Б.Г. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна про стягнення майнової та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з державного бюджету України на його користь 1 000 000 000 гривень моральної шкоди та 120 050 грн 40 коп майнової шкоди, завданої йому бездіяльністю слідчого, під час розслідування кримінального провадження № 0000045.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказував, що слідчий, який здійснював досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, незважаючи на вимоги КПК України та надані письмові і усні запити, не надавав йому постанову про закриття кримінального провадження, що свідчить про очевидну бездіяльність слідчого, оскільки чинне законодавство в даному випадку зобов`язує його надати таку постанову, внаслідок таких незаконних дій йому завдано майнову та моральну шкоду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2020 року позовну заяву залишено без задоволення.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій вказує на його незаконність та необґрунтованість, при цьому апелянт посилається, що суд безпідставно не врахував його доводи про заподіяння йому шкоди, натомість посилання відповідача на те, що ним не завдано шкоди, нічим не підтверджено, а по суті є загальними фразами. Апелянт посилається, що обов`язком суду було перевірити належність доказів наявності у представника відповідача права вчиняти будь-яку процесуальну дію, а саме подавати відзив на позов, оскільки представник ДФС не був уповноважений на участь в розгляді даної справи, оскільки представництво держави Україна повинно здійснюватися виключно керівником державного органу, який зазначений в позові. Крім того, оскільки в даному випадку очевидною є бездіяльність слідчого та керівника досудовим розслідуванням , тому суд зобов`язаний був лише встановити виключно справедливий розмір відшкодування. ОСОБА_2 вважає, що суд безпідставно вимагав від нього доведення презумпції завдання моральної шкоди, оскільки на його думку це є абсурдним і суд мав би відступити від наведених в рішенні суду правових позицій та надавши належної оцінки наданим ним доказам та відшкодувати заподіяну йому шкоду з огляду на положення ст.ст. 22 та 1174 Цивільного кодексу України, оскільки саме ці норма поширюється на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі завдано моральну шкоду. Апелянт вказує, що суд формально послався на норми матеріального і процесуального права та не навів переконливих доказів щодо спростування його тверджень про витрати його дорогоцінного часу з його безцінного життя та понесені ним витрати на підготовку позову до суду та проїзду до суду на судові засідання та безпідставно відмовив в задоволенні таких його вимог.

Тому ОСОБА_1 просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2020 року та постановити нове рішення, яким задоволити його вимоги.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Так, судом встановлено, що 20.12.2016 року за заявою ОСОБА_1 на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000045 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 212 КК України та розпочато досудове розслідування, за результатами якого 31.03.2017 року винесено постанову про закриття цього кримінального провадження з підстав відсутності складу кримінального правопорушення.

Постановою слідчого УФР ГУ ДФС в Хмельницькій області Беринди А.А. від 31.03.2017 року кримінального провадження №000045 було закрито.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2017 року в справі №686/7019/17 задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову слідчого УФР ГУ ДФС в Хмельницькій області Беринди А.А. від 31.03.2017 року про закриття кримінального провадження №000045 як таку, що є невмотивована, винесена передчасно та прийнята без дотримання вимог ст. ст. 9, 91 - 93, 110, 284 КПК України.

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області, прокуратури Хмельницької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади внаслідок закриття постановою слідчого від кримінального провадження №000045 від 31.03.2017 року, яка була скасована ухвалою слідчого судді від 18.12.2017 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 07.09.2018 року, залишеного без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 03.12.2018 року та постановою Верховного Суду від 12.04.2019 року в задоволенні вказаного позову було відмовлено з підстав недоведеності позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду вже з даним позовом до Держави України в особі Державної фіскальної служби про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю слідчого, що розслідував кримінальне провадження № 0000045, при цьому позивач посилався, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000045, слідчий який здійснював досудове розслідування на його письмові та усні запити не надав йому постанову про закриття кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 2 частини 2 статті 1167 цього ж Кодексу передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи.

При цьому, існує законодавчо визначений механізм контролю за законністю прийнятих процесуальних рішень відповідною посадовою особою органу досудового слідства при здійсненні кримінального провадження. Заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема, до суду.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У випадку, якщо помилки посадової особи органу досудового слідства (в даному випадку слідчого) неможливо виправити в такий спосіб, такі порушення повинні вирішуватися поданням позову незадоволеної особи проти держави.

За змістом ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не доведено заподіяння майнової та моральної шкоди внаслідок невручення йому постанови про закриття кримінального провадження, тому відсутні підстави для її відшкодування.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь які належні та достеменні докази, які б свідчили про бездіяльність слідчого, шляхом невручення ОСОБА_1 постанови про закриття кримінального провадження № 0000045, оскільки саме через подання ОСОБА_1 скарги було скасовано постанову СУ ФГ ГУ ДФС у Хмельницькій області від 31 березня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000045 у справі № 689/7019/17 відповідно до ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 18 грудня 2017 року. При цьому суд прийшов до висновку, що дана постанова слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду за результатами скарги позивача є передчасною.

Проте і сам факт скасування цієї постанови про закриття кримінального провадження також не може бути підставою для відшкодування шкоди на підставі норм Цивільного кодексу України, оскільки чинним законодавством, а саме нормами КПК України передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження неправомірної постанови у встановленому нормами КПК України порядку, яке позивачем було реалізовано.

Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом в постанові від 28 січня 2019 року (справа № 686/7576/18), яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховувати суд при виборі застосування норм права до спірних правовідносин.

Таким чином, судом вірно з`ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах чинного законодавства, тому підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно не врахував його доводи про заподіяння йому шкоди, натомість посилання відповідача на те що ним не завдано шкоди, нічим не підтверджено жодними доказами, а по суті є загальними фразами. суд формально послався на норми матеріального і процесуального права та не навів переконливих доказів щодо спростування його тверджень про витрати його дорогоцінного часу з його безцінного життя та понесені ним витрати на підготовку позову до суду та проїзду до суду на судові засідання та безпідставно відмовив в задоволенні таких його вимог слід відхилити, оскільки такі доводи апелянта не спростовують висновків суду щодо необґрунтованості його позовних вимог.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 січня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох