Справа № 202/7271/19
Провадження № 2/202/129/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 січня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

головуючої судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Голобородько О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві посилалась на те, що вона є матір`ю ОСОБА_2 . Між її донькою та відповідачем приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» було укладено договір страхування № 473150. Договором страхування передбачено наступне: страхувальник - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк подорожі - з 05.07.2018 року по 04.07.2019 рік, кількість застрахованих - 1, страхування медичних витрат, страхова сума на одну особу 30 000 євро. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла у м. Прага, Чеська Республіка, причина смерті - гостра серцева недостатність. 17.08.2019 року вона шляхом здійснення телефонного дзвінка повідомила відповідача приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо» про настання страхового випадку - смерті ОСОБА_2 . 23.11.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» із заявою про здійснення страхового відшкодування із проханням виплатити їй страхове відшкодування в розмірі 62 500 грн. за подією відповідно до договору страхування. Зазначає, що страхову виплату на підставі вказаного договору страхування не отримала, про результат розгляду її заяви про здійснення страхового відшкодування відповідачем не повідомлена. Просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду 300 євро - витрати на оформлення документів, необхідних на транспортування тіла померлої до України; 150 євро - витрати на бальзамацію тіла; 350 євро - витрати на придбання труни; 1 100 євро - витрати на перевезення тіла до України, всього: 1 900 євро - 61 541 гривень (за офіційним курсом НБУ 3239,17 гривень за 100 євро станом на 25.08.2018 року). Наголошувала також, що вищезазначеною бездіяльністю відповідач спричинив їй і моральну шкоду, яка полягає у протиправній поведінці щодо останньої та просить суд стягнути моральну шкоду у сумі 30 000 грн.

Представник приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Наголошували, що приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо» не може нести відповідальність на підставі, наданого позивачем договору страхування № 473150 від 05.07.2018 року, оскільки зазначений договір ними не видавався страхувальнику на прізвище ОСОБА_2 . Згідно первинного обліку договір за номером № 473150 обліковується, як оформлений 06.07.2012 року на прізвище страхувальника ОСОБА_4 , з терміном дії з 07.07.2012 року по 06.07.2012 року. Наголошували, що документи надані щодо страхувальника мають ознаки підробки. Окрім цього, звертають увагу суду, що ОСОБА_1 дійсно 23.11.2018 року звернулася до них із заявою про відшкодування понесених матеріальних витрат у зв`язку із смертю доньки в розмірі 62 500 грн. та у разі якщо б договір дійсно видався страхувальнику на прізвище ОСОБА_2 , позивач звернувся із порушенням строків повідомлення про страховий випадок відповідно до умов договору. Зазначали, що відшкодування моральної шкоди не передбачено умовами аналогічних договорів.

Представник ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримав та просив задовольнити.

Представник приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» надав заяву про розгляд справи без їх участі, в задоволенні позовних вимог просили відмовити в повному обсязі.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно наданої позивачем копії договору страхування між ОСОБА_2 та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» було укладено договір страхування № 473150 з терміном дії з 05.07.2018 року по 04.07.2019 року.

Представником приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» надано довідку вих. № 10432 від 12.12.2019 року про те, що договір за номером № 473150 обліковується, як оформлений 06.07.2012 року на прізвище страхувальника ОСОБА_4 , з терміном дії з 07.07.2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Прага Чеської Республіки.

23.11.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» із заявою про здійснення страхового відшкодування із проханням виплатити їй страхове відшкодування в розмірі 62 500 грн. за подією відповідно до договору страхування.

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування», статтею 979 ЦК України визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (надати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Згідно з частиною третьою статті 16 Закону України «Про страхування» договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

У статті 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про страхування» для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування.

Факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Договір страхування життя може бути укладений як шляхом складання одного документа (договору страхування), підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, документами, підписаними стороною, яка їх надсилає. У разі надання страхувальником письмової заяви за формою, встановленою страховиком, що виражає намір укласти договір страхування, такий договір може бути укладений шляхом надіслання страхувальнику копії правил страхування та видачі страхувальнику страхового свідоцтва (поліса), який не містить розбіжностей з поданою заявою. Заява складається у двох примірниках, копія заяви надсилається страхувальнику у двох примірниках, копія заяви надсилається страхувальнику з відміткою страховика або його уповноваженого представника про прийняття запропонованих умов страхування.

Статтею 983 ЦК України передбачено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

У частині першій статті 10 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий платіж, страховий внесок, страхова премія, - це плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Пунктом 1 частини першої статті 21 Закону України «Про страхування» встановлений обов`язок страхувальника своєчасно вносити страхові платежі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Стаття 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини другої, шостої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2020 року витребувано у ОСОБА_1 договір добровільного страхування медичних витрат під час подорожі за кордон за номером № 473150 від 05.07.2018 року, який видано ОСОБА_2 ; первинний бухгалтерський документ - свідоцтво про сплату ВЗР від 16.10.2018 року з сумою внеску 280, 50 грн. про сплату страхового платежу за договором страхування 5838329 - 230404; паспорт громадянина України ОСОБА_2 НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України ОСОБА_5 для виїзду за кордон № НОМЕР_2 .

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду для огляду в судовому засіданні оригінали зазначених документів, а саме договору добровільного страхування медичних витрат під час подорожі за кордон за номером № 473150 від 05.07.2018 року, який видано ОСОБА_2 ; первинний бухгалтерський документ - свідоцтво про сплату ВЗР від 16.10.2018 року з сумою внеску 280, 50 грн. про сплату страхового платежу за договором страхування 5838329 - 230404; паспорт громадянина України ОСОБА_2 НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України ОСОБА_5 для виїзду за кордон № НОМЕР_2 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2020 року визнано обов`язковою явку в судове засідання на 14 год. 00 хв. 11 листопада 2020 року позивача ОСОБА_1 . На виклик суду в судове засідання не з`явилася.

З огляду на частину шосту статті 95 ЦПК України єдиним належним доказом достовірності наданих копій могло бути лише дослідження оригіналу договору добровільного страхування медичних витрат під час подорожі за кордон за номером № 473150 від 05.07.2018 року та документи про оплату страхових платежів.

За таких обставин, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт здійснення оплати страхового платежу ОСОБА_2 за договором на користь страховика та не доведено факту перебування ОСОБА_2 у договірних відносинах із приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо», а, відтак, у відповідача не виникло зобов`язання щодо сплати страхового відшкодування.

Вирішуючи вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В договірних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Враховуючи, що позивачем не доведено протиправної поведінки відповідача, підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди відсутні.

Керуючись ст.ст. 141, 247, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» (м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, код ЄДРПОУ 31650052) про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: Г.В. Бєсєда