КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року місто Київ.

Справа 760/13258/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/962/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року (у складі судді Українця В.В., інформація щодо дати постановлення повного тексту рішення відсутня)

в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс інновація» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивували тим, що 08 травня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та відповідачем був укладений договір № -1, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 2000 гривень строком на 30 днів шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.

ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 2000 гривень, що підтверджується чеком від 08 травня 2019 року.

Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає.

Станом на 03 червня 2020 року заборгованість відповідача становить у розмірі 13400 гривень, що складається з:

- 2000 гривень - заборгованість за кредитом;

- 30 гривень - заборгованість по процентам відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,5 % за період з 08 травня 2019 року по 08 червня 2019 року;

- 11370 гривень - заборгованість по процентам відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за період з 09 червня 2019 року по 04 грудня 2019 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс інновація» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» 2000 гривень боргу, 30 гривень заборгованості по процентам відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,5 % за період з 08 травня 2019 року по 08 червня 2019 року, 11370 гривень заборгованості по процентам відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за період з 09 червня 2019 року по 04 грудня 2019 року та 2102 гривні судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 27.11.2020 року (відповідно до поштової відмітки) звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Зазначала, що постановлення оскаржуваного рішення відбулося за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; за наявної невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права (положень Закону України «Про електронну комерцію», ст. 526, 1046 ЦК України).

Вказала, що преюдиційним рішенням суду в розумінні ст. 82 ч. 4 ЦПК України, яке має значення для розгляду даної справи є рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04.09.2020 року за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Також вказувала на відсутність в договорі від 08 травня 2019 року № 190508- 6452-1 на який посилається позивач та який прийнято до увагу Судом, підписів Сторін, нотаріальне посвідчення договору також відсутнє. Оскаржуване рішення не ґрунтується на доказах, що можуть підтверджувати або спростовувати, що саме цей договір та саме такі умови нарахування відсотків були зазначені в ньому, у зв`язку з чим Судом було безпідставно прийнято його за основу при визначенні розміру суми заборгованості, як належний та допустимий доказ в порушення приписів ст. 77-78 ЦПК України. Суд передчасно дійшов висновків та встановив наявність узгодженого волевиявлення Сторін на укладення договору в редакції та умовах на яких Позивачем заявлено позов та визначено розмір заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» адвокат Руденко К.В. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5290 грн. 00к.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 08 травня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та відповідачем був укладений договір № -1, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 2000 гривень строком на 30 днів шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту (а.с. 29-33).

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 2000 гривень, що підтверджується чеком від 08 травня 2019 року (а.с. 34).

Станом на день подачі позову до суду, відповідач борг не повернула, а тому суд вважав встановленими обставини наявності заборгованості в розмірі, визначеному позивачем.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що ті обставини, які суд першої інстанції вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги в частині недоведеності факту проведення ідентифікації відповідача та укладення договору, у передбаченій законом формі, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://monetka.com.ua.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

На підтвердження укладення договору № -1 від 08.05.2019 року позивачем надано послідовність укладення даного договору із якої вбачається, що 08.05.2019 року о 12:16:15 відповідачем здійснено авторизацію в особистому кабінеті на сайті веб-сайті позивача https://monetka.com.ua, обрано параметри кредиту: сума кредиту 2 000 грн. та строк 30 днів. 08.05.2019 року об 12:26:22 відповідач ознайомився з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, умовами кредитування після чого на фінансовий номер телефону НОМЕР_1 був надісланий одноразовий ідентифікатор: «Для подтверждения согласия с условиями Договора введите 175345». 08.05.2019 року об 12:26:51 відповідачем введено одноразовий ідентифікатор 175345 та акцептовано пропозицію укласти кредитний договір. Позичальнику надіслане повідомлення про підписання кредитного договору: «Vy podpisali Dogovor! Ego Nomer -1, ukazyvajte ego pri pogashenii kredіta» (а.с. 35-36).

ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не підписувала договір є безпідставними, оскільки законом передбачено можливість підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором. Законом не визначено обов`язковість підписання електронного правочину електронним цифровим підписом.

З огляду на викладене вище, встановивши, що відповідач підписав електронний договір шляхом використання(введення) одноразового ідентифікатору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що укладення договору № -1 від 08.05.2019 року узгоджується із ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася з ними.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань утворилася заборгованість в сумі 13400 грн., яка складається: боргу в розмірі 2000 гривень, 30 гривень заборгованості по процентам відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,5 % за період з 08 травня 2019 року по 08 червня 2019 року та 11370 гривень заборгованості по процентам відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за період з 09 червня 2019 року по 04 грудня 2019 року, на підтвердження наявності такої заборгованості надано її розрахунок.

Відповідачем свого розрахунку заборгованості та доказів на підтвердження виконання зобов`язання до суду не надано.

Суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, врахувавши, що відповідач його не спростував належними доказами дійшов правильного висновку про порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором, та наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04.09.2020 року за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів не приймає з огляду на те, що вказаним рішенням не встановлено, що відповідачка не укладала кредитний договір, а в позові про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовлено, лише через вчинення виконавчого напису на заборгованість безспірність якої не випливала з поданих нотаріусу документів.

Та обставина, що у вказаному рішенні зазначено про не відповідності в номері ідентифікатору в наданих в тій справі документах, не може бути підставою для відмови в даному позові, оскільки ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді відповідач не спростувала того факту, що вона отримала від позивача кошти в сумі 2000 грн, а відповідно уклала кредитний договір, який передбачав обов`язок платити відсотки.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу та у додаткових поясненнях до відзиву, представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» адвокат Руденко К.В. просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5290 грн. 00к.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду апеляційної інстанції копію акту приймання-передачі наданих послуг №28 до договору №01/06/2020-фі про надання юридичних послуг від 01 червня 2020 року від 11.08.2020 року.

З копії акту виконаних робіт № 5 від 08.12.2020 року вбачається, що заявленими послугами є: складання тексту відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року по справі № 760/13258.

Вартість наданих послуг становить 5290 грн. (написання відзиву на апеляційну скаргу).

Відповідачем не подано будь-яких заперечень щодо заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат, колегія суддів враховує наступне.

У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом п. 4.1 договору про надання правової допомоги №25/02/2020-01 від 25 лютого 2020 року клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар у відповідному розмірі (порядку, строках на умовах) згідно додаткової угоди до цього договору, що є невід`ємним додатком до даного договору або на підставі акту виконаних робіт, протягом трьох днів після виставлення адвокатським бюро рахунку по акту виконаних робіт. (а.с. 55-56)

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За вказаних вище обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., що на думку суду є обґрунтованим, та відповідає принципу розумності.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а)г) п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, 4, оф. 520, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 січня 2021року.

Суддя-доповідач:

Судді: