Ухвала

27 травня 2021 року

м. Київ

справа № 334/5714/19

провадження № 61-7453ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про припинення трудових відносин за власним бажанням, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та стягнення коштів за невикористану додаткову відпустку,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про припинення трудових відносин за власним бажанням, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 23 218,56 грн та стягнення коштів за невикористану додаткову відпустку у розмірі 1 980,44 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2021 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) - 2 270,00 грн.

Предметом спору в цій справі є вимоги немайнового характеру, що виникли з трудових правовідносин, розгляд яких відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 19 ЦПК України здійснюється у спрощеному позовному провадженні.

Крім того, предметом спору в цій справі є вимоги майнового характеру - стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 23 218,56 грн та стягнення коштів за невикористану додаткову відпустку у розмірі 1 980,44 грн, що в сумі складає 25 190,00 грн.

Таким чином, ціна позову у цій справі становить 25 190,00 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн?250=567 500 грн).

Що стосується позовних вимог немайнового характеру, а саме:

- припинення з 08 травня 2019 року дії трудового договору, укладеного між нею та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 , від 14 березня 2018 року, за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцяти років;

- зобов`язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 прийняти локальний документ (наказ, розпорядження) про її звільнення з 08 травня 2019 року за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцяти років;

- внесення відповідного запису до трудової книжки ОСОБА_1 та повернення їй трудової книжки;

- визнання незаконним та скасування наказу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 від 27 вересня 2019 року № 1к про звільнення ОСОБА_1 за прогули без поважних причин у робочі дні з 02 вересня 2019 року по 19 вересня 2019 року, включно, з підстав пункту 4 статті 40 КЗпП України, колегія суддів Верховного Суду констатує, що їх вирішення не є складним у зв`язку зі сталістю законодавства України та судової практики. Отже, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Крім того, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, ця справа не входить до переліку тих справ, які підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей. Тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Верховний Суд врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, заявник не обґрунтував виключних обставин, які за положеннями ЦПК України могли б вимагати касаційного розгляду справи. Наведене узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Разом з тим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про припинення трудових відносин за власним бажанням, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та стягнення коштів за невикористану додаткову відпустку відмовити .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець