З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 травня 2021 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Химинець О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, в м. Ужгород, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 24.05.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 27.05.2021 року.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - Позивач), перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - Відповідач), починаючи з 15 липня 2006 року (свідоцтво про шлюб додаю). Шлюб було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану виконавчим комітетом Худлівської сільської ради Ужгородського району, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 11.
З відповідачкою у них є двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копію свідоцтва про народження додаю) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (копію свідоцтва про народження додаю).
З вересня 2016 року їх шлюбне життя не складалося. На даний час з сторони не підтримують подружні, стосунки, хоча і проживають в зареєстрованому шлюбі.
Позивач зазначає, що вони з відповідачем спільно прийняли рішення про розірвання шлюбу.
Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливі. Шлюб між ним та відповідачкою носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам та інтересам їх дітей.
Згідно позовної заяви на день звернення із позовом до суду, подружжям ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Позивач зазначає, що спору щодо визначання місця проживання дітей між ними немає, майнові спори між сторонами також відсутні.
У зв`язку із викладеним, позивач просить суд: розірвати шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_2 зареєстрований 15 липня 2006 року, відділом реєстрації актів цивільного стану виконавчим комітетом Худлівської сільської ради Ужгородського району, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 11.
В судове засіданні позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом із тим через канцелярію суду ОСОБА_1 подав заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 15 липня 2006 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 , укладено шлюб який зареєстровано Виконавчим комітетом Худлівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис №11. Прізвище відповідача після державної реєстрації шлюбу, « ОСОБА_6 ». Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим повторно, Серія НОМЕР_1 від 21.10.2019 р.
Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження видане повторно: Серії НОМЕР_2 від 21.10.2019); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження виданого повторно Серія НОМЕР_3 від 21.10.2019).
Разом із тим відповідно до розрахунку заборгованості по несплаті ОСОБА_2 , аліментів станом на 01.11.2020 заборгованість становить 21 778,78 грн.
Подружнє життя між сторонами не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, разом не проживають, тобто даний шлюб існує тільки формально.
Відповідно до ч.1 ст.21СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Згідно зі ст.24СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).
Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимогист.110 Сімейного Кодексу.
Стаття 51Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені уст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст.56СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
На даний час ведення між ними спільного господарства припинено, подружжя не проживає разом та подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає.
Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.
Суд констатує, що спору щодо спільно набутого майна подружжя не має.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).
У позовній заяві вказано, що спору щодо місця проживання дітей між сторонами немає.
Суд бере до уваги, що від відповідача до суду не подано відзив або заперечень на позов, а тому вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідно до ч.4 ст.223, 280-282 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів і постановляє заочне рішення.
Таким чином, позовна заява про розірвання шлюбу, підлягає задоволенню.
Відповідно до п. б) ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
Разом із тим відповідно до розрахунку заборгованості по несплаті аліментів у відповідача наявна заборгованість.
Відповідно до ч. 1ст.141ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір, в сумі 840,80 грн.
На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112,160 Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 43, 49, 141, 200, 223, 258, 265, 280-281, 352, 354 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб укладений 15 липня 2006 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстровано: Виконавчий комітет Худлівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис №11 - розірвати.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь держави, судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.
Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду О.В. Фазикош