КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року м. Київ

Справа №755/19018/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3030/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Майбоженко А.М. 21 серпня 2020 року, повний текст рішення складений 07 вересня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2019 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила змінити розмір аліментів визначений судовим наказом Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року шляхом їх збільшення, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 3000, 00 грн щомісячно, починаючи з 23 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19 вересня 2017 року. В шлюбі у сторін народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року відповідач був зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

На момент винесення судового наказу про стягнення аліментів відповідач був офіційно працевлаштований, отримував стабільний дохід та сплачував аліменти у розмірі 1350,00 грн. При цьому, на даний час ОСОБА_2 має мінливий дохід і сплачує аліменти нерегулярно у розмірі 750,00 грн. Крім того, у відповідача, у зв`язку з нерегулярною сплатою аліментів, утворилась заборгованість, що становить 5109,33 грн.

Посилаючись на мінливий характер доходів відповідача, позивач просила визначити аліменти у твердій грошовій сумі та збільшити їх розмір, посилаючись на те, що її матеріальний стан не дозволяє їй утримувати сина, коштів, яких надає відповідач також не вистачає, оскільки за останній рік змінилися ціни на продукти харчування, проїзд, одяг та інші витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що судом не встановлено підстав, які б згідно ст. 192 СК України вказували на необхідність збільшення розміру аліментів, що сплачуються відповідачем, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Не погодилась із зазначеним рішенням суду позивач нею подана апеляційна скарга в якій вона вказує на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим з огляду на неправильно встановлені обставини, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначає, що судом першої інстанції не було враховано ряд доведених документально обставин, а саме докази понесених нею витрат на садочок в розмірі близько 1400, 00 грн щомісяця, витрати на сезонний одяг і взуття орієнтовно в розмірі 1466, 00 грн (4400, 00 грн на квартал), а також на харчування і поточні витрати, тобто щомісячне утримання дитини складає 6000, 00 -7000, 00 грн, і саме 50% таких витрат позивач просила стягнути з відповідача. Судом першої інстанції неправомірно зазначено, що судовий наказ про стягнення аліментів виконується відповідачем, і станом на 01 липня 2020 року борг складає лише 387, 83 грн, адже відповідач почав сплачувати борг лише після подачі вказаного позову. Також судом першої інстанції взагалі не враховані надані докази про зміну споживчих цін за даними Держкомстату. За таких обставин, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів є обґрунтованими і суд безпідставно залишив їх без задоволення. На підставі викладеного, просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує на те, що судом першої інстанції були дослідженні всі обставини справи та надані позивачем докази, враховано пояснення позивача, а також позицію відповідача. Судом було обґрунтовано зазначено про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про зміну її матеріального та сімейного стану, стану здоров`я її чи дитини, які б дозволяли суду вирішувати питання про збільшення розміру аліментів. Не надано доказів на підтвердження зміни матеріального, сімейного стану відповідача, а сума сплачуваних щомісячно аліментів перевищує мінімальний гарантований розмір, що дорівнює 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Також вказує на те, що доводи позивача не містять підстав для зміни розміру аліментів, які визначені ст. 192 СК України. Крім того, представник відповідача зазначає про те, що витрати, які пов`язані з харчуванням дитини, одягом та забезпечення іншими речами, необхідними для нормального зростання та розвитку дитини відповідачем здійснюються як безпосередньо, шляхом передачі позивачу таких товарів так і шляхом сплати аліментів, що відповідає принципу рівності прав та обов`язків батьків дитини щодо неї. Враховуючи викладене, представник відповідача просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представником позивача було надано відповідь на відзив, в якій він вказував на те, що позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги не лише положеннями ст. 192 СК України, а і вимогами ч. 3 ст. 181 СК України та просила суд стягнути аліменти в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач офіційно не працює і не отримує постійного доходу, а тому посилання відповідача у відзиві лише на положення ст. 192 СК України, як на підставу відмови у задоволенні позову, є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, щосторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано Оболонським районним судом м. Києва 19 вересня 2017 року.

В шлюбі у сторін народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 30 січня 2018 року, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Судовим наказом Оболонсього районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання сина - ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8).

Посилаючись на мінливий характер доходів відповідача, позивач просила визначити аліменти у твердій грошовій сумі та збільшити їх розмір, посилаючись на те, що її матеріальний стан не дозволяє їй утримувати сина, коштів, яких надає відповідач також не вистачає, оскільки за останній рік змінилися ціни на продукти харчування, проїзд, одяг та інші витрати.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1,3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 ст.182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх стану здоров`я.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Оболонсього районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання сина - ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Північно-східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Суми), згідно судового наказу № 756/3978/18 від 06 червня 2018 року, виданого Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки від всіх доходів але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів, станом на липень 2017 року складає 387, 83 грн, тобто відповідачем виконується судовий наказ та сплачуються аліменти на утримання сина (а.с. 55).

Як убачається із змісту позовної заяви, позивач пред`явила позов про збільшення розміру аліментів та одночасно про зміну способу стягнення аліментів із частки від доходу платника аліментів у розмірі 1/4 частини всіх доходів на тверду грошову суму у розмірі 3000 грнпосилаючись на те, що її матеріальний стан не дозволяє їй утримувати сина, коштів, яких надає відповідач також не вистачає, оскільки за останній рік змінилися ціни на продукти харчування, проїзд, одяг та інші витрати.

Разом з цим, позивачем не надано доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що могло бути підставою для зміни судом визначеного розміру аліментів.

При цьому, аліменти, які сплачуються відповідачем перевищують 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, тобто мінімальний розмір аліментів на одну дитину, визначений ч. 2 ст.182 СК України.

Таким чином, позивач не довела обставин, передбачених ст. 192 СК України, і судом не встанолено зміни майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини або поліпшення майнового стану відповідача після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів. Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук