КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6891/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Дубас Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2020 року,

встановив:

у вересні 2020 року заявник звернувся до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні, у якій просив замінити ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Девелоп Фінанс» у виконавчому провадженні з виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2016 року про солідарне стягнення на користь ПАТ «КБ «Надра» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заяви посилався на те, що 18 травня 2020 року між ним та ПАТ КБ «Надра» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого заявник набув право вимоги до боржників.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2020 року заяву було задоволено, замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Девелоп Фінанс» у виконавчому провадженні №57943931 з виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ТОВ «Девелоп Фінанс» - Савінського К.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2016 року було задоволено позовні вимоги та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №553/П/99/2008-840 від 21 серпня 2008 року, яка складається з 2 647 580 грн. 75 коп. заборгованості за кредитом та відсотками, а також 124 217 грн. 44 коп. пені.

У вересні 2020 року представник ТОВ «Девелоп Фінанс» звернувся до суду із заявою про заміну стягувана його правонаступником. В обґрунтування заяви зазначав, що 18 травня 2020 року між ним та ПАТ «КБ «Надра» було укладено Договір №GL3N017514 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого заявник отримав в тому числі право вимоги за кредитним договором №553/П/99/2008-840 від 21 серпня 2008 року, що підтверджується витягом з Додатку №1 до договору. Заявник вказував, що на виконанні у приватного виконавця Трофименка М.М. перебуває виконавче провадження №57943931, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 , а тому просив замінити стягувача ПАТ «КБ «Надра» його правонаступником.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2020 року заяву було задоволено, замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Девелоп Фінанс» у виконавчому провадженні №57943931 з виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про заміну стягувача, суд першої інстанції виходив з того, що до заявника перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 , а тому слід замінити стягувача ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Девелоп Фінанс».

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі боржник посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що заявник при зверненні до суду із заявою не вказував, у якому саме виконавчому провадженні він має намір набути статус правонаступника, а також зазначала, що вона не є боржником у будь-якому відкритому виконавчому провадженні. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Матеріали справи свідчать про те, що заявник звернувся до суду за вирішенням питання про заміну стягувача у конкретному виконавчому провадженні, відкритому на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2016 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а не апелянта ОСОБА_2 . Питання про заміну сторони у правовідносинах, які виникли з ОСОБА_2 судом не вирішувалось. Апеляційна скарга не містить доводів про те, яким чином заміна стягувача у виконавчому провадженні стосовно боржника ОСОБА_1 порушує права ОСОБА_2 .

Положеннями ст. 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Доводи апелянта про те, що заявником не було надано до суду доказів на підтвердження отримання права вимоги до боржника спростовуються матеріалами справи.

При зверненні до суду першої інстанції представником заявника було надано копію Договору №GL3N017514 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного 18 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Девелоп Фінанс», відповідно до умов якого банк передав товариству право вимоги до боржників згідно Додатку №1 - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступається, та боржників за такими договорами.

З наданої до суду першої інстанції копії витягу з Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги вбачається, що право вимоги до ОСОБА_1 було передано заявнику за кредитним договором №553/П/99/2008-840 від 21 серпня 2008 року, а загальний розмір заборгованості станом на 18 травня 2020 року вказаний - 7 502 131 грн. 06 коп.

Також матеріали справи містять копію протоколу електронних торгів та копії платіжних доручень №31 від 16 квітня 2020 року, №37 від 23 квітня 2020 року та №38 від 24 квітня 2020 року на підтвердження виконання умов п. 4.1 Договору про відступлення прав вимоги. Надані до суду копії документів були належним чином засвідчені.

Доводи скаржника про те, що заборгованість за кредитним договором була погашена, належними доказами не підтверджені, а твердження про закінчення виконавчого з виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості не відповідають дійсності.

При зверненні до суду з відзивом на апеляційну скаргу представником заявника була надано до суду Інформаційну довідку про виконавче провадження, з якої вбачається, що постановою приватного виконавця Трофименка М.М. від 18 грудня 2018 року було відкрито виконавче провадження №57943931 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, а 08 лютого 2021 року на підставі оскаржуваної ухвали суду було замінено стягувача правонаступником. Інформація про закінчення виконавчого провадження відсутня. Вказані обставини підтверджуються і даними, наявними в Автоматизованій системі виконавчого провадження. Стягувача оскаржуваною ухвалою було замінено саме у виконавчому провадженні №57943931.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційних скаргах, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 25 травня 2021 року.

Головуючий

Судді