Справа № 276/922/18
Провадження по справі №2/276/121/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського А.М., за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

04 вересня 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із даним позовом мотивуючи його тим, що 06 травня 2015 року між сторонами укладений кредитний договір б/н, згідно з яким, ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 7300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, становить договір про надання банківських послуг. Відповідач зобов`язався щомісяця повертати заборгованість за кредитом, відсотки та інші витрати згідно з Умовами та Правилами. Банк виконав взяті на себе зобов`язання, проте ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 04 липня 2018 року має заборгованість у розмірі 47215,26 грн, яка складається: 16187,03 грн- заборгованість за тілом кредиту; 6266,69 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 22037,00 грн - заборгованість за пенею; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2224,54 грн - штраф (процентна складова).

04 березня 2019 року до суду першої інстанції надійшов відзив ОСОБА_1 у якому він не погоджується із позовними вимогами АТ КБ «ПриватБанк», просить застосувати позовну давність до кредитної заборгованості, відсотків, неустойки та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 06 травня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір б/н, згідно з яким, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, заява разом з Умовами та Правилами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

Наявні у матеріалах справи Умови та Правила, які передбачали сплату відсотків, пені, комісій не містять підпису ОСОБА_1 , а отже, позивач не довів, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та Правил, ознайомившись з ними. Позивач не надав належних і допустимих доказів, що відповідач розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили Умови та Правила, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати Умови та Правила складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Суд зазначає, що анкета-заява позичальника від 06 травня 2015 року не містить ні визначеного розміру процентної ставки, ні - неустойки (пені, штрафів), отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Такі висновки відповідають правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, то суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення вказаної суми заборгованості з огляду на наступне.

Надання банком ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 7300,00 грн підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, із якої вбачається, що з 11.12.2015 кредитний ліміт встановлений - 500,00 грн; з 15.01.2016 збільшено до 1000,00 грн; з 18.02.2016 кредитний ліміт збільшено до 1500,00 грн; з 12.04.2016 - до 2000,00 грн; з 31.01.2017 - до 7300,00 грн. Відповідно до виписки за договором б/н від 06.05.2015 позичальник з 16.06.2015 по 24.08.2017 користувався кредитними коштами та здійснював часткове погашення заборгованості за кредитним договором.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Факт отримання ОСОБА_1 кредитних карт по кредитному договору без номеру, підписаному 06 травня 2015 року, підтверджується довідками, виписками та розрахунками, наданими АТ КБ «ПриватБанк». Вказана обставина не була спростована в ході судового розгляду.

Відповідач не виконував узяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, у зв`язку з чим, заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню в розмірі 16187,03 грн, що відповідає розміру заборгованості вказаному в розрахунку заборгованості.

Щодо застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

Частиною 1 статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1,5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що позовна давність - це строк, протягом якого особа може захистити в суді своє суб`єктивне право в разі його порушення, невизнання або оспорення. Позовна давність застосовується лише при вирішенні сторонами спору в суді.

Законом установлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Укладений сторонами кредитний договір у вигляді підписаної ними заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 06 травня 2015 року не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Із матеріалів справи вбачається, що термін дії карток за кредитним договором б/н з 13.10.2014 по 09/18 та з 23.03.2017 по 11/20 рік.

Також, як видно із виписки по рахунку, ОСОБА_1 перераховував на кредитну картку кошти 29 квітня 2017 року в сумі 355 грн через Приват24 (а.с.104, зворот).

Позов АТ КБ «ПриватБанком» подано у вересні 2018 року, тобто у межах строку, визначеного приписами ст.256 ЦК України.

Враховуючи, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку не повернуті банку, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовна давність у спорі не сплила, а порушене право АТ КБ «Приватбанк» з повернення фактично отриманої ОСОБА_1 суми кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку.

Доводи ОСОБА_1 про закінчення строку звернення до суду з позовом не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини другої статі 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір за подання позовної заяви 1762,00 грн (платіжне доручення від 29.08.2018).

Оскільки позов банку суд задовольняє частково (на 34,28 % від ціни позову), тому судовий збір, сплачений АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду з позовом підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог у розмірі - 604,01 грн.

Куруючись статтями 12,13,259,263-265,268,280-284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06.05.2015 року у розмірі 16187 (шістнадцять тисяч сто вісімдесят сім) гривень 03 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 604 гривень 01 копійок.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; .

Відповідач: ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено 31 травня 2021 року.

Суддя А.М.Збаражський