Справа № 125/34/20
Провадження № 22-ц/801/52/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 рокуСправа № 125/34/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Барської міської ради Вінницької області

на рішення Барського районного суду Вінницької області від 24 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Барської міської ради Вінницької області про стягнення безпідставно набутих коштів,

Рішення ухвалив суддя Хитрук В. М.

Рішення ухвалено о 14.52 год у м. Барі Вінницької області

Повний текст рішення складено 30 вересня 2020 року,

Встановив:

10 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Барської міської ради Вінницької області про стягнення безпідставно набутих коштів, у якому просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 38 000,00 грн. та проценти за користування грошовими коштами в сумі 122 536,87 грн. і судові витрати.

Свої вимоги мотивував тим, що 16 липня 2001 року він був зареєстрований фізичною особою-підприємцем з основним видом господарської діяльності «рекламні агентства».

В 2005 році він отримав від Барської міської ради дозволи на розміщення носіїв зовнішньої реклами типу «білл-борд» за адресами: АДРЕСА_1 біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 дозвіл № НОМЕР_1 від 24 травня 2005 року; пл. Пам`яті навпроти автовокзалу дозвіл № 690 від 27 жовтня 2005 року; вул. Островського біля магазину «Хозяїн» - дозвіл № б/н отриманий у 2005 році; вул. Героїв Майдану навчальний корпус технікуму дозвіл № б/н отриманий в 2005 році; у 2006 році за адресами: майдан Св. Миколая навпроти бібліотеки дозвіл № 50 від 30 січня 2006 року; вул. Героїв Майдану ЗОШ № 4 дозвіл № 141 від 02 березня 2006 року; автодорога Любар- Нова Ушиця - дозвіл № 1052 від 11 грудня 2006 року; у 2010 році за адресами: АДРЕСА_2 дозвіл № 151 від 27 квітня 2010 року; вул. Буняковського біля магазину «Манго» - дозвіл № 159 від 27 квітня 2010 року; вул. Р. Люксембург біля типографії дозвіл № 130 від 11 квітня 2013 року.

Всі вказані дозволи надані строком на 5 років.

13 серпня 2015 року прийнято рішення про припинення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 . Рекламні щити відповідно до акту прийому-передачі він передав на баланс ПП «Телебарінфо».

10 січня 2017 року від Барської міської ради отримав вимогу за вихідним № 23 про сплату заборгованості за розміщення рекламоносіїв у м. Барі в строк до 10 лютого 2017 року. У вимозі зазначено про те, що 18 квітня 2016 року затверджено Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Барі у новій редакції, яке є обов`язковим для виконання всіма фізичними і юридичними особами та вказано про заборгованість міському бюджету коштів за розміщення рекламоносіїв у м. Барі за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року у сумі 37 601,36 грн.

Не погоджуючись із вказаною заборгованістю він повідомив Барську міську раду і надав підтвердження про припинення своєї діяльності як ФОП ОСОБА_1 в 2015 році.

Він відмовився сплачувати необґрунтовано нараховану заборгованість, проте у міській раді йому повідомили, що в такому випадку йому не будуть надані нові дозволи на розміщення майбутніх рекламоносіїв, заяви по яких ним вже були подані.

Чинним законодавством України врегульовані відносини між органом місцевого самоврядування і розповсюджувачем зовнішньої реклами це «Типові правила розміщення зовнішньої реклами», затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29 грудня 2003 року.

Відповідно до пункту 32 цих Типових правил плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування.

Рішенням 14 сесії 6 скликання Барської міської ради від 14 жовтня 2011 року затверджено «Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Бар» з подальшими змінами, внесеними рішенням 42 сесії 6 скликання Барської міської ради від 30 серпня 2013 року.

Відповідно до п. 2.3. Положення підставою для нарахування і внесення розповсюджувачем реклами відповідної плати є укладений договір на право тимчасового користування місцями для розміщення зовнішньої реклами.

Рішенням 8 сесії 7 скликання Барської міської ради від 18 квітня 2016 року затверджено «Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Бар» в новій редакції.

Відповідно до п. 2.3. Положення підставою для нарахування і внесення розповсюджувачем реклами відповідної плати є укладений договір на право тимчасового користування місцями для розміщення зовнішньої реклами.

Дане Положення діяло у період з 18 квітня 2016 року по 24 січня 2016 року та рішенням 19 сесії 8 скликання Барської міської ради від 24 січня 2018 року визнано таким, що втратило чинність.

Барська міська, на виконання приписів зазначених Положень, не ініціювала і не укладала з ним, як із розповсюджувачем реклами, договорів на право тимчасового користування місцями для розміщення реклами.

Орган місцевого самоврядування достеменно знаючи, що дозволи на його рекламоносії закінчилися в 2010-2011 роках, не виконав вимоги прийнятих ним локальних нормативно-правових актів і не забезпечив правову підставу для нарахування орендної плати за тимчасове користування місцями для розміщення реклами.

Він, діючи як директор ПП «Телебарінфо», звернувся до Барської міської ради з питанням надання нових дозволів на рекламоносії, на що отримав відмову, в яких повідомлялося про те, що ФОП ОСОБА_1 має сплатити нараховану заборгованість, в іншому випадку не будуть надані дозволи ПП «Телебарінфо».

Тому він змушений був сплатити відповідну суму, яку у 2017 році вніс в загальному розмірі 38 000,00 грн. на рахунок оплати за оренду землі фізичними особами (УК у Барському району (ОТГ м. Бар) Р/Р 0784).

Вважає, що відповідач без належних правових підстав незаконно нарахував йому, як фізичній особі, неіснуючу заборгованість в сумі 38 000, 00 грн. і всупереч встановленому порядку змусив його сплатити вказану суму грошових коштів, безпідставно набувши належні йому грошові кошти без достатньої правової підстави. Тому просив стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 38 000,00 грн. та проценти за користування грошовими коштами в сумі 12 536,87 грн. і судові витрати.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 24 вересня 2020 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Барської міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 38 000,00 грн. та проценти за користування грошовими коштами в сумі 12 536,87 грн., а разом 50 536,87 грн. і 840,80 грн. судового збору.

Ухвалами Барського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткових рішень про стягнення з Барської міської ради Вінницької області на його користь судових витрат за надання професійної правничої допомоги у сумі 7000,00 грн. і 5000,00 грн., залишені без розгляду.

В апеляційній скарзі відповідач Барська міська рада Вінницької області просить скасувати рішення суду і закрити провадження у справі, вважаючи що рішення прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом не враховано тих обставин, що заборгованість за користування місцями для розміщення реклами почала виникати ще із здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності, тому між сторонами існували господарські відносини, а спір, що виник, підлягає розгляду саме господарським судом.

Також судом не враховано, що позивач не підтвердив направлення міській раді повідомлення про припинення ним господарської діяльності і про наявність акту прийому-передачі рекламних щитів від ФОП ОСОБА_1 до ПП «Телебарінфо» від 02 липня 2015 року, продовжуючи використовувати місце для розміщення реклами без відповідних на те правових підстав.

Судом не враховано, що ФОП ОСОБА_1 , маючи можливість укласти договір, не вчиняв будь-яких дій для його укладення, а просто використовував місця для розміщення реклами та здійснював оплату за їх використання. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що орган місцевого самоврядування, достеменно знаючи, що дозволи на рекламоносії закінчилися в 2010-2011 роках, не забезпечив правову підставу для нарахування орендної плати за тимчасове користування місцями для розміщення реклами.

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, враховуючи, що даний спір підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства, оскільки позивачем є фізична особа, а не суб`єкт господарювання і ця фізична особа звертається до суду за захистом свого особистого майнового права права на грошові кошти, які безпідставно набуті відповідачем. Відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень і за відсутності законних підстав нарахувала заборгованість ФОП ОСОБА_1 за користування місцями для розміщення зовнішньої реклами, безпідставно вимагаючи у нього погасити неіснуючу заборгованість і не надаючи дозволу на розміщення зовнішньої реклами для ПП «Телебарінфо».

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 січня 2001 року ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем з основним видом господарської діяльності «рекламні агентства», що підтверджується витягом з Реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а. с. 7).

В 2005 році Барською міською радою ОСОБА_1 надані дозволи на розміщення носіїв зовнішньої реклами типу «білл-борд» за адресами: АДРЕСА_1 біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 дозвіл № НОМЕР_1 від 24 травня 2005 року; пл. Пам`яті навпроти автовокзалу дозвіл № 690 від 27 жовтня 2005 року; вул. Островського біля магазину «Хозяїн» - дозвіл № б/н отриманий у 2005 році; вул. Героїв Майдану навчальний корпус технікуму дозвіл № б/н отриманий в 2005 році.

У 2006 році ОСОБА_1 надані дозволи на розміщення носіїв зовнішньої реклами за адресами: майдан Св. Миколая навпроти бібліотеки дозвіл № НОМЕР_2 від 30 січня 2006 року; АДРЕСА_3 дозвіл № НОМЕР_3 від 02 березня 2006 року; автодорога Любар- Нова Ушиця - дозвіл № 1052 від 11 грудня 2006 року.

У 2010 році ОСОБА_1 надані дозволи на розміщення носіїв зовнішньої реклами за адресами: АДРЕСА_2 дозвіл № НОМЕР_4 від 27 квітня 2010 року; вул. Буняковського біля магазину «Манго» - дозвіл № 159 від 27 квітня 2010 року; вул. Р. Люксембург біля типографії дозвіл № 130 від 11 квітня 2013 року.

13 серпня 2015 року ФОП ОСОБА_1 припинив свою господарську діяльність, а рекламні щити відповідно до акту прийому-передачі від 02 липня 2015 року передав на баланс ПП «Телебарінфо».

10 січня 2017 року Барська міська рада на адресу ОСОБА_1 надіслала вимогу за вихідним № 23 про сплату заборгованості за розміщення рекламоносіїв у м. Барі в строк до 10 лютого 2017 року. У вимозі зазначено про те, що 18 квітня 2016 року затверджено Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Барі у новій редакції, яке є обов`язковим для виконання всіма фізичними і юридичними особами та вказано про заборгованість міському бюджету коштів за розміщення рекламоносіїв у м. Барі за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року у сумі 37 601,36 грн.

ОСОБА_1 не погодився із вказаною заборгованістю та повідомив Барську міську раду і надав підтвердження про припинення своєї діяльності як ФОП ОСОБА_1 в 2015 році. Такого повідомлення матеріали цивільної справи не містять.

Протягом 2017 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок Барської міської ради грошові кошти в загальній сумі 38 000,00 грн. за оренду землі фізичними особами (УК у Барському району (ОТГ м. Бар) Р/Р 0784), що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» і листом ГУ ДФС у Вінницькій області.

Відповідно до пункту 32 «Типових правила розміщення зовнішньої реклами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29 грудня 2003 року, плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування.

Рішенням 14 сесії 6 скликання Барської міської ради від 14 жовтня 2011 року затверджено «Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Бар» з подальшими змінами, внесеними рішенням 42 сесії 6 скликання Барської міської ради від 30 серпня 2013 року.

Відповідно до п. 2.3. розділу 2 Положення підставою для нарахування і внесення розповсюджувачем реклами відповідної плати є укладений договір на право тимчасового користування місцями для розміщення зовнішньої реклами.

Рішенням 8 сесії 7 скликання Барської міської ради від 18 квітня 2016 року затверджено «Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Бар» в новій редакції, а рішення 14 сесії 6 скликання Барської міської ради від 14 жовтня 2011 року визнано таким, що втратило чинність.

Відповідно до п. 2.3. розділу 2 Положення підставою для нарахування і внесення розповсюджувачем реклами відповідної плати є укладений договір на право тимчасового користування місцями для розміщення зовнішньої реклами.

Дане Положення діяло у період з 18 квітня 2016 року по 24 січня 2018 року та рішенням 19 сесії 8 скликання Барської міської ради від 24 січня 2018 року визнано таким, що втратило чинність.

Барська міська рада, на виконання приписів зазначених Положень, не ініціювала і не укладала із ОСОБА_1 , як із розповсюджувачем реклами, договорів на право тимчасового користування місцями для розміщення реклами.

Орган місцевого самоврядування знаючи, що надані ОСОБА_1 дозволи на рекламоносії закінчилися в 2010-2011 роках, не виконав вимоги прийнятих ним локальних нормативно-правових актів і не забезпечив правову підставу для нарахування орендної плати за тимчасове користування місцями для розміщення реклами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із встановленої судом відсутності правової підстави, яка повинна ґрунтуватися на прямій вказівці закону і не суперечити меті правовідношення і його юридичному змісту, на перехід майна грошових коштів, від позивача до відповідача. Відсутність правової підстави свідчить про те, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Такий висновок суду першої інстанції є не зовсім вірним.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина 1). Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2). Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (частина 3).

Відповідно до частини 2 статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Отже, згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 посилався на існуючі у нього із відповідачем Барською міською радою, певних відносин, врегульованих дозволами на розміщення носіїв зовнішньої реклами типу «білл-борд», наданих йому відповідачем протягом 2005, 2006, 2010, 2013 років. Такі дозволи надавалися йому на підставі відповідних «Положень про порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Барі», які затверджувалися відповідними рішеннями Барської міської ради згідно «Типових правил розміщення зовнішньої реклами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року за № 2067 (а. с. 2-5).

Заперечуючи такі заявлені позовні вимоги, відповідач в апеляційній скарзі зазначив про те, що Барською міською радою від ОСОБА_1 спірні кошти були отримані як плата за користування місцями для розміщення реклами. Підставою для такої оплати були затверджені відповідними рішеннями Барської міської ради «Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Барі» із послідуючими змінами. Тобто, спірні грошові кошти в сумі 38 000,00 грн., сплачених позивачем ОСОБА_1 , були отримані Барською міською радою за наявності певної правової підстави.

Таким чином встановлено, що між сторонами по справі виник спір стосовно набуття Барською міською радою майна грошових коштів, належних ОСОБА_1 , а навність такого спору виключає застосування положень глави 83 ЦК України, а саме: положень статті 1212 і частини 2 статті 1214 ЦК України.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів та процентів за користування коштами, заявлені до Барської міської ради, не підлягають до задоволення.

Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як свідчать матеріали справи при поданні до суду апеляційної скарги на рішення суду Барська міська рада сплатила судовий збір в сумі 1261,50 грн. (а. с. 117), який у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та відмовою у задоволенні позову ОСОБА_1 підлягає до стягнення з позивача на користь відповідача.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Барської міської ради Вінницької області задовольнити частково.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 24 вересня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Барської міської ради Вінницької області про стягнення безпідставно набутих коштів, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Барської міської ради 1261,50 грн. (одну тисячу двісті шістдесят одну грн. 50 коп.) судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги на рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
І. М. Стадник