Справа № 355/761/20
Провадження № 2/355/106/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Коваленка К.В.

за участю секретаря судового засідання Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 23.06.2020 року звернувся до суду з позовною заявою про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору посилаючись на те, що 20.03.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» , та позивачем, ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №1356229.

Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені його права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист персональних даних», ЗУ «Про інформацію» у зв`язку з чим, ним у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги були залишені без задоволення, а тому він змушений звернутись до суду.

В судове засідання позивач не з`явився, про день та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. До суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, надіслав відзив, та лист про слухання справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Справа надійшла до суду 23.06.2020 року. Ухвалою від 25.06.2020 року відкрито провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

16.07.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву.

22.09.2020 року підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті спору.

В суді встановлено, що 20.03.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» , та позивачем, ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №1356229.

У пункті 5 договору Позичальник підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про Фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 8 ЗУ «Про Захист персональних даних», вимоги надання якої передбачені в законодавстві України; ОСОБА_1 , до підписання цього Договору, ознайомився з усіма його умовами та Правилами надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб - сайті Товариства miloan.ua, та є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно п.п. 6.4, 6.5 договору сторони дійшли згоди, що укладення Кредитного Договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

20.03.2019 року ТОВ «Мілоан» перерахувало кошти ОСОБА_1 на картку VISA, що підтверджується платіжним дорученням № 12232492 на переказ та зарахування грошових коштів в розмірі 3000, 00 грн. на банківську карту отримувача .

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, звертаючись до суду із вимогами про визнання укладеного договору недійсним, свої вимоги обґрунтовує, у тому числі тим, що такий договір укладений з порушенням вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме тим, що перед його укладенням, всупереч ч.2 ст.11 Закону йому, як позичальнику, не повідомлено в письмовому вигляді про кредитні умови, та не ознайомлено з ризиками, що передбачає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема: про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Однак, на час укладання оскаржуваного договору (20 березня 2019 року) стаття 11 даного Закону взагалі не містила частину другу, тобто посилання позивача на порушення відповідачем неіснуючої норми закону в той час, є необґрунтованими.

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачала (в період часу з 16 липня по 11 грудня 2019 року) лише застосування даного Закону до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Твердження позивача про те, що ним не погоджено істотні умови договору кредиту суд розцінює критично, оскільки дані доводи спростовуються текстом договору, в якому чітко викладені умови договору, а саме розмір кредиту, строк кредитування, плата за користування грошовими коштами та відповідальність за порушення умов договору.

Так, 20.03.2019 року між сторонами укладено договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором на суму 3000,00 грн. зі сплатою процентів строком на 15 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника, зазначений у заявці ОСОБА_1 , що засвідчує факт передачі грошових коштів від Товариства до позивача і факт укладання між ними договору у формі електронного документу. Згідно підпунктів пункту 1 договору Позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом у втановлений п.1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на обумовлених умовах. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Позичальника для укладення такого договору та саме на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Термін «Електронний підпис одноразовим ідентифікатором» визначено у ч. 3-4 пункту 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Факт оформлення заявки на отримання кредитних коштів, яку оформив позивач, є акцептом на укладення кредитного договору (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно загального порядку дій Позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, з метою укладення електронного договору, Позичальник заходить на сайт, який надає доступ до інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, та у вбудованому калькуляторі вибирає бажану суму грошових коштів, яку він бажає отримати в кредит, та бажаний строк кредитування, що спростовує твердження позивача ОСОБА_1 щодо введення його відповідачем в оману та спонукання споживача до прийняття швидкого рішення та позбавлення позивача достатнього періоду часу для прийняття свідомого та обдуманого рішення. Між тим, саме Позичальник був ініціатором укладення договору і певний час опрацьовував на сайті кожний етап заповнення заявки та, усвідомлюючи значення своїх дій, приймав відповідне рішення.

Після заповнення всіх необхідних даних заявки на кредит Позичальник підтверджує введення в заявку на кредит, а натиснувши кнопку «Змінити», він має право змінити суму та строк кредитування, що, у свою чергу, відповідає абзацу 3 ч. 8 т. 11 Закону України «Про електронну комерцію». На кожному етапі заповнення заявки на кредит Позичальнику надаються підказки з роз`ясненнями порядку заповнення заявки на кредит та щодо змісту кожного кроку Позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі. Одночасно з переходом на іншу сторінку заявки на телефонний номер Позичальника направляється смс-код підтвердження, ввівши який у відповідне поле, Позичальник підтверджує дію з відправлення заявки на кредит для аналізу інформаційно-телекомунікаційною системою Товариства. Після заповнення всіх необхідних даних та натиснення кнопки «Продовжити» заявка на кредит надсилається на опрацювання інформаційно-телекомунікаційною системою. На наступному етапі Позичальнику повідомляється про процес оброблення заявки на кредит. У разі погодження заявки на кредит (прийняття Товариством рішення надати Позичальнику кошти в кредит на обраних ним умовах) Позичальник запрошується для переходу на сторінку для ознайомлення з офертою, яка містить у собі всі істотні умови договору, та додатково повідомляється смс-повідомленням на номер телефону, вказаний Позичальником у заявці на кредит. На цьому етапі інформаційно-телекомунікаційна система Товариства формує та надає Позичальнику на ознайомлення індивідуальну частину договору з Позичальником, шляхом підстановки у типовий договір, погоджений Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, введених Позичальником в заявку на кредит даних.

Індивідуальна частина договору, відповідно ст. 641 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», є офертою Товариства, при цьому Позичальник, натиснувши на текст «Правила надання грошових коштів в кредит», ще раз має можливість ознайомитися з умовами Правил, текст яких розміщений на сайті Товариства, які є його невід`ємною частиною.

Одночасно з переходом на сторінку ознайомлення з офертою, Товариством генерується та відправляється на номер телефону, вказаний Позичальником в заявці на кредит, персональний одноразовий ідентифікатор, який використовується Позичальником для підписання електронного договору. У разі, якщо Позичальник не бажає приймати оферту, він тисне на кнопку «Ні». Після цього Позичальник повідомляється про можливість повторно подати заявку на кредит, при цьому він має право змінити істотні умови договору, отже інформаційно-телекомунікаційною системою роз`яснюється Позичальнику, що у разі його згоди з офертою Товариства та виявлення бажання укласти електронний договір, він має вчинити дію в інформаційно-телекомунікаційній системі щодо прийняття оферти Товариства, а саме: ввести одноразовий ідентифікатор, отриманий від Товариства у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі, та натиснути кнопку «Так», що одночасно є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифіка-тором. Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме: акцептом в розумінні ч. 3 пункту 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

У разі вчинення дій, спрямованих на прийняття оферти, Позичальник повідомляється про те, що Товариством ініційовано грошовий переказ за реквізитами електронного платіжного засобу, вказаного Позичальником в заявці на кредит. Одночасно з підписанням договору Товариство відправляє на електронну адресу, вказану Позичальником у заявці на кредит, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору та з вкладеним в нього примірником електронного договору у формі, що унеможливлює зміну його змісту. Інформаційно-телекомунікаційна система Товариства повідомляє Позичальника про успішне проходження транзакції переказу коштів. З цього моменту, в силу положень ч. 2 ст. 640, 1046 ЦК України, електронний договір вважається укладеним.

Отже, твердження позивача, щодо його необізнаності з Правилами та їх текстом, що є невід`ємною частиною Кредитного договору, а також про те, що інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, йому, як споживачу, не була надана, оскільки перед укладенням договору ОСОБА_1 не мав змогу ознайомитися з індивідуальною частиною договору перед укладенням договору та не міг завантажити його проект на свій персональний комп`ютер, є безпідставними та необґрунтованими. Доказів протилежного суду не надано.

Тобто, позивачем свідомо пройдено весь алгоритм дій, встановлений Товариством, при укладенні кредитного договору.

Що стосується того, що укладена угода не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» через несправедливість її умов, то слід зазначити, що кредит на суму 3000,00 грн. надавався строком на 15 днів, на умовах строковості, зворотності та платності. Позичальник прийняв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити комісію і проценти за користування кредитом, нараховані згідно пункту 1.4-1.5.2 даного договору.

Згідно п. 1.5. Кредитного договору сукупна вартість кредиту складає 1455,00 гри. в грошовому виразі та 1,180.00 % річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Кредитного договору.

Пунктом 1.5.1. Кредитного договору комісія за надання кредиту: 690,00 гри., яка нараховується за ставкою 23.00 відсотків від суми кредиту одноразово; П. 1.5.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом: 765,00 грн., які нараховуються за ставкою 1.70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до п. 1.6. Кредитного договору детальний розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1 договору). Особливості нарахування процентів передбачені у п. 2.2.3 Договору.

Суд критично оцінює посилання позивача про недійсність Договору у зв`язку з порушенням відповідачем норм ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вказаним пунктом встановлена відповідальність за несвоєчасно виконане грошове зобов`язання. При належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, з огляду на швидкоплинність самого строку користування кредитними коштами (15 днів).

Таким чином, в ході розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору № 1356229 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи ОСОБА_1 в цій частині ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору, отже відсутні підстави для визнання даного договору недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо посилань позивача на порушення абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» , ст. 11 ЗУ «Про інформацію», суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 11 ЗУ «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Пунктом 11 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено право суб`єкта персональних даних відкликати згоду на обробку персональних даних.

Пунктами 3, 5 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено два випадки, за яких персональні дані можуть оброблятись навіть без згоди суб`єкта персональних даних: укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних: необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом.

Згідно умов укладеного договору, зокрема, підпунктами п. 5, позивач надав згоду на передачу позикодавцю своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану та його спроможності виконати зобов`язання за договором позики, а також надав згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань на підставі цього договору, позикодавець має право передати його персональні дані третім особам для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення заборгованості за договором позики, та інших засобів правового захисту.

Отже, з огляду на зазначене, твердження позивача про порушення законодавства про захист персональних даних є безпідставним, так як у відповідача існують підстави для їх обробки та зберігання.

За таких умов посилання позивача на недійсність кредитного договору в цій частині є безпідставними.

У ст. 77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень.

За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача про визнання кредитного договору недійсним не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду К. В. Коваленко