Рішення набрало чинності "___"_________20____р. Справа № 665/323/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2021 р. Чаплинський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді - Пилипенко І.О.,

за участю секретаря судових засідань - Ткаченко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чаплинка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Асканія-Нова селищної ради Чаплинського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Асканія-Нова селищної ради Чаплинського району Херсонської області про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташовано по АДРЕСА_1 , після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, до якої ввійшов належний померлому на підставі договору купівлі-продажу, житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, розташований по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , будучи відповідно до ст. 1223 ЦК України спадкоємцем за заповітом, який померлий склав на її користь, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_2 . Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, з тих підстав, що правовстановлюючий документ, який посвідчував право померлого на майно, не відповідає вимогам встановленим законодавством України, (посвідчувальний запис не відповідає установленим вимогам).

Просила суд визнати за нею, право власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташовано по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання вимог ОСОБА_1 та розгляд справи за відсутності представника Асканія-Нова селищної ради Чаплинського району Херсонської області.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У зв`язку з викладеним, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , від 06.04.1973 року, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьком був ОСОБА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_2 від 14 вересня 1991 року, 14 вересня 1991 року внаслідок реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 змінила свої прізвище на ОСОБА_1 . Вказані обставини також підтверджені рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 02.12.2015 року №665/1953/15-ц, яким вказаний вище шлюб було розірвано та після розірвання шлюбу прізвище позивача залишено ОСОБА_1 .

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 03.03.1992 року укладеного між Хлібодарівською сільською радою та ОСОБА_2 , останній на підставі вказаної цивільно-правової угоди придбав житловий будинок по АДРЕСА_1 . В подальшому на підставі вказаного договору купівлі-продажу, право власності ОСОБА_2 на даний будинок було зареєстровано в органах БТІ, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 02.11.1992 року.

Відповідно до заповіту, складеного 05.11.2018 року та посвідченого секретарем Хлібодарівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповідав майно, в тому чсилі й житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , 1973 року народження.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Хлібодарівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області 25.02.2019 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про складено актовий запис про смерть №03.

Внаслідок смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до якої ввійшов належний померлому житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, який розташовано по АДРЕСА_1 .

На виконання ухвали Чаплинського районного суду Херсонської області від 05.05.2021 року про витребування від державного нотаріуса Чаплинської державної нотаріальної контори Заворотченко А.І. копії спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13 травня 2021 року суду надана копія зазначеної спадкової справи.

Згідно копії спадкової справи №87/2019, 04 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до уповноважених органів із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та на момент смерті був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 .

Внаслідок подачі ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини, державним нотаріусом Чаплинської ДНК було заведено спадкову справу та зареєстровано у спадковому реєстрі за №64004812.

Постановою державного нотаріуса Чаплинської державної нотаріальної контори Заворотченко А.І. від 26.02.2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, який розташовано по АДРЕСА_1 , що залишився після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ, який посвідчував право померлого на майно, не відповідає вимогам встановленим законодавством України.

Так, згідно пункту 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

З наданих позивачем матеріалів, зокрема договору купівлі-продажу від 03.03.1992 року та реєстраційного посвідчення від 02.11.1992 року, вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 03 березня 1992 року, укладеного між Хлібодарівською сільською радою та ОСОБА_2 останній набув право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Вказаний житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , зареєстровано 02 листопада 1992 року у КП «Каховське БТІ» за ОСОБА_2 в реєстр. Книзі №83.

Оскільки відмова нотаріуса в видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_1 свідчить про невизнання цього права, вона звернулася до суду за захистом своїх прав та таке право підлягає судовому захисту з огляду на таке.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Отже, в даному випадку на момент виникнення у спадкодавця права власності, правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину, за яким ОСОБА_2 набув у власність житловий будинок, та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно ст. 14 Закону УРСР «Про державний нотаріат» від 25.12.1974 року № 3377-VІІІ в редакції, яка діяла на час укладення спірного договору купівлі-продажу житлового будинку, до повноважень виконавчих комітетів міських, селищних, сільських Рад народних депутатів у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, належало право посвідчувати угоди (договори, довіреності та ін.), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних житлових будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном.

Ст .2 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженою Наказом Міністра юстиції УРСР № 1/5 від 19.01.1976 року передбачено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради трудящих покладено вчинення нотаріальних дій.

Право продажу майна, відповідно до ст.225 ЦК УРСР 1963 року, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно.

Зі змісту договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.03.1992 року укладеного між Хлібодарівською сільською радою та ОСОБА_2 вбачається, що останній за 727 крб. придбав житловий будинок по АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчено секретарем виконавчого комітету Хлібодарівської сільської ради народних депутатів Чаплинського району Херсонської області та зареєстровано в реєстрі за №177.

Відтак, оскільки договір купівлі-продажу посвідчений повноважною особою сільської ради, то він укладений з дотриманням вимог ЦК 1963 року та є дійсним.

Крім того, отримавши державну реєстрацію в КП «Каховське БТІ» права власності на житловий будинок, держава цим самим визнала право власності ОСОБА_2 на придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

З огляду на викладене, суд вважає, що померлий ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набув право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , а тому такий будинок ввійшов до складу спадщини, що відкрилася внаслідок його смерті.

Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 набув право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, який розташовано по АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 03.03.1992 року, який зареєстровано з органах бюро технічної інвентаризації за №174.

У судовому засіданні повністю знайшов своє підтвердження факт, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом, відповідно до ст. 1223 ЦК України, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок не змогла з поважних причин.

Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1223 ЦК України, позивач має право на спадкування за заповітом, оскільки ОСОБА_2 помер та за життя заповідав належне йому майно ОСОБА_1 . Інші особи які бажали б отримати у спадщину вказане майно відсутні. Після смерті ОСОБА_2 , позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі цього свідоцтва нотаріус відмовила у зв`язку з невідповідністю правовстановлюючого документа.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, який розташовано по АДРЕСА_1 , загальною площею 59.2 кв.м., житловою 30.7 кв.м., в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У відповідності до п.п. 15.5 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Чаплинський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Пилипенко