Провадження №2/748/478/21
Єдиний унікальний № 748/946/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"31" травня 2021 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Кухти В.О.,

при секретарі: Бахир Ю.О.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 66940,79 грн з яких: 43540,54 грн інфляційні нарахування та 23400, 25 грн 3 % річних. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 року, позов задоволено частково, суд з урахуванням ухвали від 19.10.2020 року про виправлення описки в судовому рішенні, стягнув з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2016 року по день фактичного розрахунку 20.03.2019 року. Рішенням суду підтверджено виникнення грошового зобов`язання 20.03.2019 року на підставі юридичного факту повного розрахунку, що відповідає позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 21.11.2018 року по справі № 750/5104/17. 22.03.2021 року в/ч НОМЕР_1 на його користь було виплачено всього 388408,80 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку, доказом чого є копія меморіального ордера. Оскільки вищевказане грошове зобов`язання в сумі 388408,80 грн було прострочене відповідачем на 2 роки, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, з нього підлягають стягненню вищезазначені суми.
Відповідач надав до суду відзив, в якому зазначив, що позов не визнає, виходячи з наступного. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 року, позов задоволено частково, суд з урахуванням ухвали від 19.10.2020 року про виправлення описки в судовому рішенні, стягнув з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2016 року по день фактичного розрахунку 20.03.2019 року. На виконання рішення суду позивачу було виплачено середній заробіток за період з 30.04.2016 року по 20.03.2019 року. Вважає, що приписи ч.2 ст.625 ЦК України не застосовуються до трудових відносин, з урахуванням правових висновків Верховного суду по справам № 711/4010/13-ц, № 757/14073/16-ц, № 525/789/17, тому підстави для задоволення позову відсутні.
Ухвалою судді від 22 квітня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
У встановлений судом строк відповідач клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, в зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 року по справі № 814/2063/17, позов задоволено частково, суд з урахуванням ухвали від 19.10.2020 року про виправлення описки в судовому рішенні, стягнув з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2016 року по день фактичного розрахунку 20.03.2019 року /а.с.5-8/.
На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 року по справі № 814/2063/17, відповідачем позивачу було виплачено середній заробіток за час затримки при звільненні за період з 30.04.2016 року по 20.03.2019 року в сумі 388408,80 грн /а.с.9/.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.

Позивач в обгрунтування своїх вимог посилається на постанову Верховного Суду від 21.11.2018 по справі №750/5104/17 у якій зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від цих висновків.

Проте, в підпунктах 60.1 та 60.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2021 року по справі № 711/4010/13-ц маються наступні висновки.
У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 висновку Верховного Суду України про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можна застосовувати норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) (див. пункт 32.1 постанови від 16 травня 2018 року).

Однак Велика Палата Верховного Суду не відступала від висловленого у зазначеній постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 іншого висновку Верховного Суду України про те, що припис частини другої статті 625 ЦК України до трудових правовідносин не застосовується. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості з виплати середнього заробітку за час затримки при звільненні є безпідставною, оскільки приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, тому підстави для задоволення позову відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 258, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), про відшкодування шкоди відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Кухта