Провадження № 2/522/3513/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участі секретарі судового засідання Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В обґрунтування позову зазначено, що 21 квітня 2016 року о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz E280, д/н НОМЕР_1 , рухаючись на регульованому перехресті вулиць Канатна-Успенська в м. Одесі здійснив виїзд на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки Chevrolet Aveo, д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та в подальшому автомобіль марки Chevrolet Aveo, д/н НОМЕР_2 , від удару відкинуло на зустрічний автомобіль швидкої допомоги «ГАЗ 2752», д/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспорті засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ та забій колінного суглобу. Зазначили, що на момент вчинення ДТП власником автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 був ОСОБА_4 , та останній на підставі довіреності від 08.11.2011 року уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси з питань експлуатації та розпорядження вищезазначеним автомобілем. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/6641/16-ц, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З метою встановлення розміру матеріального збитку ОСОБА_1 звернулася до оцінювача, за результатами проведеного дослідження оцінювачем ОСОБА_5 складено звіт № 0702-04-16, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті ДТП становить 143 975,71 гривень. Цивільна відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «КРЕДО» (поліс № НОМЕР_4 ) з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000 гривень. Так, ТДВ «СК «КРЕДО» було виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування з приводу даної ДТП у розмірі 50 000 гривень. З огляду на зазначене, відповідач зобов`язаний сплатити позивачці різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що складає 93 975,71 гривень. Повідомили, що після оформлення матеріалів ДТП співробітниками поліції автомобіль Chevrolet Aveo за дорученням ОСОБА_2 було доставлено на стоянку малого приватного підприємства «ЮКОМ». За стоянку автомобіля Chevrolet Aveo на майданчику малого приватного підприємства «ЮКОМ» Кияновською О.І. було понесені витрати у розмірі 5 670 гривень. Враховуючи вищевикладене, просили суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 99 645 (дев`яносто дев`ять тисяч шістсот сорок п`ять) гривень 71 коп. (93 975.71 грн. + 5 670.00 грн.).

Також, зазначено, що внаслідок зазначеної ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження та каретою швидкої допомоги була доставлена до Міської клінічної лікарні № 11 та в подальшому для лікування переведена до КУ «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 10». Що спричинило до немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили зміни у її житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Ухвалою суду від 18 січня 2019 року відкрито провадження у справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

31 травня 2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. В якому зазначено, що відповідач вважає позов ОСОБА_1 безпідставним та таким, що не гуртуються на нормах чинного законодавства у зв`язку з наступним. Так, на момент вчинення ДТП автомобіль Chevrolet Aveo, 2008 р., номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до технічного паспорту НОМЕР_6 належав ОСОБА_4 . ОСОБА_1 керувала вказаним автомобілем на підставі довіреності від 08 листопада 2011 року виданої на п`ять років, строк дії вказаної довіреності сплив 08 листопада 2016 року. ОСОБА_1 отримавши довіреність на право керування та розпорядження вищезазначеним автомобілем від власника ОСОБА_4 мала право представляти інтереси довірителя перед третіми особами, але така довіреність не створює права власності на вказаний автомобіль. Також зазначено, що на момент звернення до суду ОСОБА_1 не являється а ні власником транспортного засобу, а ні його володільцем, так як згідно інформації, яка надана з Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль Chevrolet Aveo, 2008 р., номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 17 жовтня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу укладеного в ТСЦ № 5141 РСЦ МВС в Одеській області перереєстровано на ОСОБА_6 з закріпленням іншого номеру. Вимагати відшкодування повної вартості транспортного засобу до ДТП має право лише власник автомобіля.

Також зазначив, що відповідно звіту № 0702-04-16 про встановлення вартості матеріального збитку власнику автомобіля "Chevrolet Aveo" реєстраційний номер НОМЕР_2 , власник ОСОБА_7 станом на 26.04.2016 року, ринкова вартість пошкодженого автомобіля складає 143 975 грн. 71 коп., вартість відновлюваного ремонту складає 153 897 грн. 25 коп.. Зазначили що, в п.4 вказаного звіту зазначено, що такий транспортний засіб поновлювати економічно недоцільно у зв`язку із чим матеріальні збитки завдані власнику транспортного засобу дорівнюють дійсній ринковій вартості автомобіля, що складає 143 975 грн. 71 коп. Крім того, у своїй позовній заяві ОСОБА_1 не заперечує про те, що страховою компанією ТДВ "СК "КРЕДО" було виплачено страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн.

Що ж стосується стягнення грошових коштів за стоянку автомобіля "Chevrolet Aveo" д/н НОМЕР_2 у розмірі 5 670 грн., то вважає, що такі вимоги є безпідставними та ні чим не підтвердженими, оскільки позивачем у якості доказу надано Акт виконаних робіт від 03 вересня 2016 року із якого вбачається, що автомобіль "Chevrolet Aveo" д/н НОМЕР_2 знаходився на ремонті на території СТО в наслідок чого було замінено запчастини та надано послуг на суму 5670 грн. та рукописні пояснення якоїсь особи. Але, акт виконаних робіт та пояснення не можуть вважатись допустимими доказами.

Що ж стосується немайнових витрат, яких зазнала ОСОБА_1 спричинених моральними та фізичними стражданнями, то зазначили наступне. Дійсно під час ДТП ОСОБА_1 зазнала легких тілесних ушкоджень, але відповідач взяв на себе усі витрати щодо лікування останньої, крім того, ОСОБА_2 за власні кошти неодноразово викликав таксі ОСОБА_1 з метою її доставки до лікарні та додому в разі необхідності, а тому відповідач вважає, що вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з нього моральної шкоди у розмірі 100 000, 00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підтверджені жодним доказом.

25 липня 2019 року від представника позивача адвоката Дмітрієва Р.Б. до суду надійшла відповідь на відзив. В якому зазначено наступне. На момент заподіяння шкоди Позивачу належало речове право на автомобіль марки "Chevrolet Aveo" реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується доказами наданими до позовної заяви. Той факт, що після ДТП, даний автомобіль було відчужено на користь третьої особи жодним чином не впливає на її право звернення до суду за компенсацією завданої їй майнової шкоди. Також зазначили, що вважають доведеним факт перебування автомобіля на критій стоянці МПП «Юком» та його оплата підтверджується належними та допустимими доказами, що були надані до позовної заяви.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2019 року витребувано із ТСЦ № 1541 РСЦ МВС в Одеській області копії документів, які стали підставою для перереєстрації 27.10.2016 року автомобіля Chevrolet Aveo, 2008 року, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належав на праві власності ОСОБА_4 за ОСОБА_6 з закріпленням іншого номерного знаку.

11 листопада 2019 року від ТСЦ № 1541 РСЦ МВС в Одеській області до суду, на виконання ухвали суду від 24 жовтня 2019 року, надійшли копії документів, що стали підставою до перереєстрації 27 жовтня 2016 року в ТСЦ № 1541 РСЦ МВС в Одеській області автомобіля Chevrolet Aveo, 2008 року, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_5 який належав гр. ОСОБА_8 на нового власника ОСОБА_6 .

Протокольною ухвалою суду від 17 грудня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

17 травня 2021 року від представника позивача адвоката Дмітрієва Р.Б. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

В судове засідання сторони не з`явились, сповіщались належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Згідно постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 01 червня 2016 року по справі №523/6641/16-п ОСОБА_2 , 21.04.2016 року о 23 годині 00 хвилин, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «MERCEDES-BENZ E280», д/н НОМЕР_1 , рухаючись на регульованому перехресті вул. Канатна-Успенська в м. Одесі здійснив виїзд на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «CHEVROLET AVEO», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та в подальшому автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», д/н НОМЕР_2 , від удару відкинуло на зустрічний автомобіль швидкої допомоги «ГАЗ 2752», д/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 отримала легкі тілесні ушкодження

ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. на користь держави та стягнуто судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп. на користь держави.

Згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_2 коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом положень ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підтвердження розміру позовних вимог матеріальної шкоди, завданої внасідок ДТП, позивачем ОСОБА_1 надано до суду звіт №0702-04-16 про встановлення вартості матеріальних збитків, спричинених власнику автомобіля Chevrolet Aveo, д/н НОМЕР_2 , власник ОСОБА_4 , станом на 26.04.2016 р., згідно якого вартість матеріального збитку становить 143 975, 71 грн, вартість відновлюваного ремонту складає 153 897 грн. 25 коп..

Як вбачається з вказаного звіту, такий транспортний засіб поновлювати економічно недоцільно у зв`язку із чим матеріальні збитки завдані власнику транспортного засобу дорівнюють дійсній ринковій вартості автомобіля, що складає 143 975 грн. 71 коп.

Цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «КРЕДО», та ТДВ «СК «КРЕДО», було виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 50 000 гривень, що не оспорюється сторонами по справі.

Відповідно до статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону № 1961-IV.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Таким чином, виходячи з положень пункту 30.1 статті 30 Закону № 1961-IV, автомобіль «CHEVROLET AVEO», д/н НОМЕР_2 , є технічно знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу перевищує його ринкову вартість, про що зазначено у вищевказаному звіті.

Аналогічний висновок викладено в Постанові Верховного суду від 19 вересня 2018 року по справі № 643/4161/15-ц.

З роз`яснень, викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року вбачається, що суд, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, має одночасно обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Аналогічна позиція викладена у пункті 14 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, у якому роз`яснено: «При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду».

Тобто у разі виплати особі повної вартості речі, яку було знищено, залишки такої речі (спірний автомобіль) слід повернути особі, яка відшкодувала шкоду.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не визнала автомобіль фізично знищеним у результаті ДТП та залишила його собі, ТДВ «СК «КРЕДО» виплатило їй страхове відшкодування в узгодженому з потерпілим розмірі, визначеному на підставі вищенаведених положень статей 30, 36 Закону № 1961-ІV, тобто у повному обсязі відшкодувало заподіяну майнову шкоду в межах ліміту, встановленого пунктом 9.2 статті 9 Закону № 1961-ІV. Тому відсутні правові підстави для застосування статті 1194 ЦК України та стягнення відшкодування шкоди з винної у ДТП особи ОСОБА_9

Також слід наголосити, що ОСОБА_1 , яка на момент звернення до суду із вказаним позовом не будучи а ні власником автомобіля а ні його володільцем не має правових підстав на вимогу відшкодування повної вартості автомобіля до ДТП, оскільки таку вимогу вправі заявити лише власник автомобіля, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 у розмірі 100 000, 00 гривень слід зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, що також не заперечується сторонами по справі, внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження та каретою швидкої допомоги була доставлена до Міської клінічної лікарні № 11 та в подальшому для лікування переведена до КУ «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 10».

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого у ОСОБА_1 було діагностовано забій голови, забій колінного суглобу, гіпертонічну хворобу ІІ ступне, гіпертонічну кризу, астено-невротичний синдром. У зв`язку з чим вона проходила амбулаторне лікування з 22.04.2016 року по 10.05.2016 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, ОСОБА_2 зазначив, що за власні кошти неодноразово викликав таксі ОСОБА_1 з метою її доставки до лікарні та додому в разі необхідності, проте суду належних доказів не було надано.

Так, проаналізувавши та врахувавши глибину і тривалість моральних страждань потерпілої ОСОБА_1 , яка полягала в спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили зміни у її житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я, суд вважає за можливим задовольнити частково вимоги про стягнення моральної шкоди, та стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 гривень.

Щодо стягнення з ОСОБА_11 витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 гривень, слід зазначити наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необгрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України) 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом з тим, у частині п`ятій наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на момент подачі позову понесла витрати у сумі 8 000,00 гривен, що підтверджується Актом приймання-передачі наданих послуг від 21.12.2018 року № 1 та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 21.12.2018 року № 0312. Інших доказів до матеріалів справи не надано.

З огляду на вищевикладене, та те що позовна заява задоволена частково, то і витрати на правничу допому підлягають розподілу між сторонами, а відтак з ОСОБА_2 підлягає стягненню витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу у сумі 4 000,00 гривень.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позивних вимог ОСОБА_12 .

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 95, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 28 травня 2021 року.

Суддя Чернявська Л.М.