Провадження №2/523/2644/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

третьої особи - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9, в м.Одесі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , про стягнення витрат на поховання,

ВСТАНОВИВ:

16.10.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , про стягнення витрат на поховання та після уточнення вимог просила стягнути в рівних частинах по 7260 грн з кожного та судові витрати.

Вимоги обґрунтовано тим, що позивач як донька померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , яка з 29.05.1998р. перебувала у шлюбі з ОСОБА_9 , протягом тривалого часу проживала з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 і всі питання, пов`язані з організацією та оплатою послуг з його поховання на загальну суму 29040 грн, понесла позивач, яка не є його спадкоємцем. Після смерті спадкодавця ОСОБА_9 , спадкоємцями якого за законом є ОСОБА_3 і ОСОБА_6 , а також спадкоємцями за заповітом ОСОБА_5 і ОСОБА_7 були подані заяви про прийняття спадщини. Разом з тим, до спадкоємців за заповітом у позивача відсутні вимоги. А тому з урахуванням того, що державну допомогу у зв`язку зі смертю ОСОБА_9 не отримувала, враховуючи викладені обставин, позивач просила стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 по 7260, грн з кожного.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси від 06.12.2019р. відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

07.02.2020р. на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_3 , в якому він вказав, що померлий ОСОБА_9 був рідним братом відповідачів-спадкоємців за законом, а треті особи: ОСОБА_10 та ОСОБА_7 це спадкоємці за заповітом, які є дітьми позивача. На час подачі зазначеної позовної заяви спадкоємці за заповітом отримали у спадок нерухоме майно, а саме: ОСОБА_11 згідно заповіту від 10.07.2015 року, що внесений до Спадкового реєстру за № 4-444, отримала у спадок житловий будинок, загальною площею 54,1 кв.м. з відповідними господарчими спорудами та земельну площею 0,201 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .; ОСОБА_7 згідно заповіту від 10.07.2015 року, що внесений до спадкового реєстру за № 4-443, отримав у спадок 1/2 частку домоволодіння загальною площею 336,4 кв.м., житловою площею 200,2 кв.м з відповідними частинами надвірних л за адресою: АДРЕСА_1 . За позивачкою по справі ОСОБА_12 , згідно рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 23.01.2020 року по справі №523/7097/19, визнано право власності на 1/4 частини транспортних засобів: Mitsubishi Pagero 3.2, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску; ВАЗ 2121, ; реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1986 року випуску; ВАЗ 21213, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2003 року випуску .Таким чином, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 успадкували після ОСОБА_9 3/4 частки зазначених транспортних засобів в рівних долях. Також вказував на те, що у витратах на поховання брали участь усі родичі, а не тільки позивач. ОСОБА_3 за особисті кошти купував вінки для траурної процесії та покладання на могилу від сім`ї, рідної сестри та дітей, в кількості 7 (семи) штук на загальну суму 2400,00 грн. та займався питанням доставки покійного в морг та назад до місця його мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , також надавав ОСОБА_1 особисті грошові кошти на поховання. Також ОСОБА_3 вказував на свою незгоду з розміром витрат на поховання в сумі 29040,00 грн, оскільки вони не відповідають розміру фактично отриманих послуг, є незрозумілими та нерозумними і завищеними. ОСОБА_3 вважав, що реальні витрати на поховання дорівнюють середній вартості одного поховання ритуальними службами в Одеській області, що складає 8763,00 грн. Крім того, вважав, що позивачем не надано належним чином оформлених первинних документів(платіжного доручення, розрахункового чеку, розрахункової квитанції, виписки з карткового рахунку, квитанції до прибуткового касового ордеру тощо), а наданий позивачем рахунок-фактура має лише інформаційний характер та викликає сумніви у його достовірності, а тому на думку ОСОБА_3 розмір відшкодування який може бути стягнуто з відповідача, з урахуванням кількості спадкоємців, складає 2190,75 грн.(8763/4).

В доповненні до відзиву, яке надійшло до суду 24.02.2020р. ОСОБА_3 зазначив, що на час подання відзиву на позовну заяву не була отримана відповідь на адвокатський запит від 03.02.2020 року до Головного управління ПФУ в Одеській області щодо розміру державної допомоги на поховання ОСОБА_9 , та осіб, які отримали зазначену державну допомогу. Так, листом №104/02-21 від 07.02.2020 р. Суворовський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) повідомив, що за виплатою допомоги на поховання за померлого ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася ОСОБА_1 . Згідно заяви ОСОБА_1 від 05.12.2018 року їй виплачено допомогу на поховання у сумі 2971,88 грн, а отже позивач намагалась ввести суд в оману, вказуючи про не отримання державної допомоги на поховання. Отже, до стягнення з відповідача може бути пред`явлена сума в розмірі 1447,78 грн ((8763-2971,88)/4).

У відповіді на відзив, що надійшла до суду 26.02.2020 р. позивач не погоджується з логікою відповідача щодо розумності чи розміру здійснених витрат на поховання, оскільки розмір витрат має визначатись виходячи саме із їх фактичної вартості, а не із середньо-статистичної вартості по регіону. Враховуючи той факт, що позивачем не здійснювались, як наслідок і не заявлялись до відшкодування, виграти, відшкодування яких прямо не передбачено законом (наприклад витрати з організації поминального обіду після безпосереднього поховання), то позивач вважає, що нею дотримано критерій розумності при визначенні розміру витрат па поховання, що підлягають відшкодуванню спадкоємцями. А щодо недопустимості рахунку фактури в якості доказу та не відповідність вимогам первинного документа, встановленого законом «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», наголосила, що предметом доказування є факт здійснення витрат та їх розмір, а не правильність ведення бухгалтерського обліку суб`єктом господарювання, який надавав ритуальні послуги.

У запереченні на відповідь на відзив, яке надійшло до суду 25.02.2021р., ОСОБА_3 зазначає, що позивач у своєї відповіді на відзив розуміє позицію відповідача тільки як незгоду з розміром цих витрат. Обґрунтовуючи свою позицію позивач зазначає, що розмір витрат має визначатись із фактичної вартості цих витрат, що не відповідає дійсності, бо позиція відповідача полягає в тому, що позивач як того вимагають ст.ст. 77, 78, 81 ЦПК України, не надав жодних доказів, що саме така кількість послуг була необхідна, та не довів, що він дійсно отримав зазначені в рахунку - фактурі № б/н від 21.11.2018 року, та в копії квитанції до прибуткового касового ордеру від 12.07.2019р. необхідні господарські послуги, та сплатив за їх надання зазначену ним грошову суму, а надані бухгалтерські документи не відповідають ознакам первинних документів, та викликають обґрунтовані сумніви у їх достовірності.

Позивач та її представник ОСОБА_2 в засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у позові, відповіді на відзив та уточненому позові.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 заперечували проти розміру заявлених вимог, тому що, на їх думку, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на поховання ОСОБА_9 в розмірі 29040 грн., просили прийняти до уваги, що такі витрати повинні бути розумними щодо їх розміру та необхідності здійснення, а також принцип дольової пропорційності, а тому вважали, що розмір відшкодування витрат на поховання з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_12 , має бути визначений виходячи з середньої вартості одного поховання ритуальними службами Одеської області в період 2018 року, та складати 1447,78 грн. Крім того, розмір правничої допомоги вважали також необгрунтованим, тому просили відмовити у стягненні таких витрат.

Відповідач ОСОБА_6 та третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи є заява відповідачки ОСОБА_6 про слухання справи за її відсутності, в якій вона не визнала позовні вимоги в повному обсязі, вказуючи на те, що теж несла витрати на поховання.

Третя особа ОСОБА_5 підтримала позов.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 20.11.2018р. складено відповідний актовий запис №12033 (а.с.139).

Згідно рахунку-фактури №б/н від 21.11.2018р. замовником надання ритуальних послуг щодо поховання ОСОБА_9 була ОСОБА_13 , виконавець: ФОП Чечельницький А, НОМЕР_4 , загальна сума до сплати 25540,00 грн., в якому зазначено, що 25540,00 грн сплачено (т.1 а.с.12).

Як зазначено в квитанції до прибуткового касового ордера від 12.08.2019р., ОСОБА_1 сплатила 3500,00 грн за бальзамування ОСОБА_9 ФОП ОСОБА_14 (а.с.13)

Як зазначено в листі Суворовського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області від 27.02.2020р. №104/02-21, за виплатою допомоги на поховання за померлого ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій виплачено допомогу на поховання у сумі 2971,88 грн(т.1 а.с.65)

Як вбачається з копії спадкової справи №19/2018, заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. (т.1 а.с.136-300), спадкоємцями ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 що проживав за адресою: АДРЕСА_1 , були:

1. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 як спадкоємець за заповітом, посвідченим Четвертою одеською державною нотаріальною конторою 10.07.2015р. за реєстровим номером 4-444, на житловий будинок з відповідними надвірними господарчими спорудами та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 ас.с.187), свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.07.2019р., зареєстровано в реєстрі за №62, (т.1 а.с.262).

2. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як спадкоємець за заповітом, посвідченим Четвертою одеською державною нотаріальною конторою 10.07.2015р. за реєстровим номером 4-444 на Ѕ частку домоволодіння з відповідними частинами надвірних господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 ас.с.185, 210), свідоцтво про право на спадщину номер у спадковому реєстрі :64433566 (т.1, а.с.230, 264)

3. ОСОБА_15 , РНОКПП НОМЕР_5 - сестра померлого, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.200), як спадкоємець за законом на 3/8 частини транспортного засобу марки Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 3/8 частини транспортного засобу марки ВАЗ2121, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 3/8 частини транспортного засобу марки ВАЗ21213, реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.03.2020р., зареєстровано в реєстрі за №70 (т.1 а.с.290)

4. ОСОБА_3 -рідний брат померлого, як спадкоємець за законом на 3/8 частини транспортного засобу марки Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 3/8 частини транспортного засобу марки ВАЗ2121, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 3/8 частини транспортного засобу марки ВАЗ21213, реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.03.2020р., зареєстровано в реєстрі за №70 (т.1 а.с.290)

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

На підтвердження заявлених вимог позивач надала суду: рахунок-фактуру №б/н від 21.11.2018р. на суму 25540 грн; квитанції до прибуткового касового ордера від 12.08.2019р.. Згідно документів, наданих позивачем вбачається, що на поховання нею було витрачено 25540,00 грн.

Слід зазначити, що суд приймає рахунок-фактуру №б/н від 21.11.2018р. на суму 25540 грн у якості допустимого доказу, так як відповідач у судовому засіданні визнав факт здійснення витрат на поховання позивачем.

Разом з тим, твердження представника відповідача щодо того, що надана рахунок-фактура не може бути доказом сплати вказаної суми, суд не приймає до уваги, так як дата у вказаному документі співпадає з датою смерті ОСОБА_16 , однак має бути зменшена на суму виплаченої допомогу на поховання у розмірі 2971,88 грн.

Не приймається судом в якості належного доказу квитанція до прибуткового касового ордеру від 12.08.2019р. на суму 3500 грн., оскільки вона може підтверджувати сплату коштів 12.08.2019р., тобто майже через 9 місяців після смерті ОСОБА_9 20.11.2018р.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу»визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші).

Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Вказані витрати відшкодовуються до виплати боргів кредиторам спадкодавця за рахунок спадщини і в межах вартості спадкового майна, яке перейшло до кожного із спадкоємців. Вимоги про відшкодування зазначених витрат здійснюються після подання заяви заінтересованими особами. Витрати компенсуються за рахунок грошових коштів, що входять до складу спадщини.

В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», визначено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

Відповідно до ч. 1ст. 1232 ЦК України, спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями цивільного законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_1 на відшкодування витрат на поховання спадкодавця ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням кількості спадкоємців ( 4 особи) у розмірі 5642,03 грн. з кожного ((25540-2971,88)/4) грн., оскільки такі витрати понесені позивачем, є документально підтвердженими, та мають бути відшкодовані відповідачами як спадкоємцями, які мають обов`язок відшкодування витрат, ураховуючи ознаку розумності таких витрат у розумінні статті 1232 ЦК України.

При вирішенні справи суд зазначає, що відповідачі доводів позивача не спростували та не надали належним та обґрунтованих доказів того, що ними витрачались будь-які кошти на поховання спадкодавця.

Твердження відповідача про те, що реальні витрати на поховання дорівнюють середній вартості одного поховання ритуальними службами в Одеській області - 8763,00 грн., суд не приймає до уваги, оскільки це відомості статистичних даних по підприємствам області, однак її розрахунок не є нормативно затвердженим на законодавчому рівні.

Щодо вимоги про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, згідно представленого договору №01-27-11/2018 про надання правової допомоги від 27.11.2018р. та додаткової угоди до нього від 01.09.2019р, то вона також підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За нормами ст.137 ЦПК України визначено:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За нормами ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем послуг адвоката та понесення ним витрат.

Судом також враховуються висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, висновок Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15, Додатковій Постанові Верховного Суду від 19 лютого 2021р. по справі № 755/9215/15-ц, Постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 21.01.2021р. по справі №280/2635/20.

При визначенні розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує їх співмірність зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відсотку задоволених вимог, відповідність критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а тому вважає за необхідне стягнути в розмірі 4400 грн. пропорційно розміру задоволених вимог, тобто по 2200 грн з кожного відповідача.

Крім того, виходячи з розміру задоволених вимог та вимог ст.141 ЦПК України та норм ст.4 Закону України "Про судовий збір" з відповідачів необхідно стягнути судовий збір з кожного по 768,40 грн., від сплати якого при зверненні до суду звільнена позивач.

Керуючись ст.ст. 12,13,76-81,141,258-259,263,265,268,273,279,354,355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на поховання у розмірі 5642,03 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2200 грн..

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 витрати на поховання у розмірі 5642,03 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2200 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь держави з кожного судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя:

Повне рішення складено 31.05.2021 р.