ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/90/21 Справа № 185/8862/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Палюх Т. Д. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки і піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство Альфа-Банк (далі ПАТ Альфа-Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору № 0320/0908/45-034 від 19.09.2008 року, Відкрите акціонерне товариство Сведбанк (далі ВАТ Сведбанк) надало ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 25 000,00 доларів США зі сплатою 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 19.09.2018 року. У забезпечення вказаного договору, відповідач згідно із іпотечним договором № 0320/0908/45-034-Z-1 від 19.09.2008 року передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року право вимоги за договорами кредиту та іпотеки від 19.09.2008 року перейшло до Публічного акціонерного товариства Дельта Банк (далі ПАТ Дельта Банк), яке відповідно до договору від 05.06.2012 року передало право вимоги за вказаними договорами ПАТ Альфа-Банк.

Посилаючись на те, що через неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором щодо його своєчасного й повного погашення виникла заборгованість, загальний розмір якої станом на 26.09.2016 року складає 11 571,02 доларів США, ПАТ Альфа-Банк просило в рахунок зазначеної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу її на прилюдних торгах за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки предмета іпотеки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в іпотечній квартирі проживає неповнолітній ОСОБА_2 , місце проживання якого визначено в судовому порядку, а тому за відсутності згоди органу опіки та піклування на відчуження такої квартири та з урахуванням першочерговості забезпечення інтересів дитини, у задоволенні банку про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ Альфа-Банк задоволено частково. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року змінено в частині обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду мотивована необґрунтованістю та недоведеністю вимог банку, оскільки в іпотечному договорі не передбачено такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як реалізація іпотечного майна шляхом проведення прилюдних торгів, а тому ПАТ Альфа-Банк позбавлений можливості вимагати застосування саме такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року касаційну скаргу ПАТ Альфа-Банк задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ПАТ Альфа-Банк, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що у прохальній частині позову банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки, питання про їх виселення банком не порушувалося, а тому висновок місцевого суду щодо можливого порушення прав неповнолітнього, який проживає в іпотечній квартирі є помилковим. Крім того, при укладенні іпотечного договору, відповідач стверджувала, що у квартирі, яку вона передає в іпотеку банку малолітні чи неповнолітні діти не проживають та не зареєстровані, й відсутні малолітні чи неповнолітні особи, які мають право користування предметом іпотеки. Суд першої інстанцій не дослідив той факт, що саме за кредитні кошти було придбано іпотечну квартиру, а тому на час укладення договору іпотеки малолітній ОСОБА_2 не міг бути зареєстрований у вказаній квартирі, а тому його права порушені не були. Визначення місця проживання ОСОБА_2 саме в іпотечній квартирі свідчить про бажання боржника уникнути відповідальності за невиконання зобов`язань за кредитним договором. Крім того, суд не дослідив належним чином умов договору іпотеки й залишив поза увагою те, що відповідно до пункту 10.3 іпотечного договору банк має право обирати порядок звернення на предмет іпотеки, може звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити свої вимоги за рішенням суду. Крім того, згідно пункту 13 договору іпотеки взаємовідносини сторін, не передбачені цим договором, регулюються нормами ЦК України, Законом України Про іпотеку, чинним законодавством України, яким передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, суд наведеного не врахував і дійшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції установлено, що 19.09.2008 року між ВАТ Сведбанк та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0320/0908/45-034, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 25 000,00 доларів США зі сплатою 12,5 % річних строком до 19.09.2018 року на придбання нерухомості.

З метою забезпечення цього договору, між сторонами 19.09.2008 року був укладений іпотечний договір № 0320/0908/45-034-Z-1, згідно якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

15 травня 2012 року між ВАТ Сведбанк та ПАТ Дельта Банк укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого право вимоги за вказаним договором кредиту та іпотечним договором, укладеними 19.09.2008 року перейшло до ПАТ Дельта Банк.

15 червня 2012 року ПАТ Дельта Банк уклало з ПАТ Альфа Банк договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого до позивача перейшло право вимоги за укладеними 19.09.2008 року між ВАТ Сведбанк та ОСОБА_1 договором кредиту № 0320/0908/45-034 та договором іпотеки № 0320/0908/45-034-Z-1.

Через неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 26.09.2016 року виникла заборгованість в розмірі 11 571,02 доларів США, з яких: 11 388,74 доларів США заборгованість по кредиту; 182,28 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, у рахунок погашення якої банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів із визначенням початкової ціни, встановленої на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки предмета іпотеки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки під час проведення виконавчих дій.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в іпотечній квартирі проживає неповнолітній ОСОБА_2 , місце проживання якого визначено в судовому порядку, а тому за відсутності згоди органу опіки та піклування на відчуження такої квартири та з урахуванням першочерговості забезпечення інтересів дитини, у задоволенні вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити.

Проте, колегія суддів з такими підставами відмови у задоволенні позову погодитися не може, виходячи з наступного.

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 ЦК України та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України Про іпотеку одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України Про іпотеку).

З огляду на вказане Закон України Про іпотеку визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України Про іпотеку) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України Про іпотеку); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України Про іпотеку): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 вказаного Закону.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону України Про іпотеку).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону України Про іпотеку).

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України Про іпотеку). Положення вказаної частини не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону України Про іпотеку).

Вимога, встановлена частиною першою статті 35 Закону України Про іпотеку, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя статті 35 Закону України Про іпотеку).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону України Про іпотеку).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України Про іпотеку. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 36 цього Закону) не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 вказаного Закону). Це означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України Про іпотеку, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 вказаного Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно з частиною другою статті 35 Закону України Про іпотеку визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 вказаного Закону) незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 цього Закону) якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону України Про іпотеку, не передбачили. Судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону України Про іпотеку суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону.

Відповідно до статті 41 Закону України Про іпотеку реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження, з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як установлено судом апеляційної інстанції, відповідно до пунктів 10, 12 іпотечного договору від 19.09.2008 року № 0320/0908/45-034-Z-1 за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених способів стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема за рішенням суду (пункт 12.1 договору), у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (пункт 12.2 договору ); згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене у пунктах 12.3,1, 12.3.2 цього пункту договору (пункт 12.3 договору).

З огляду на зазначені висновки щодо застосування статей 35, 36, 37, 38 і 39 Закону України Про іпотеку, враховуючи обов`язковість договору для сторін (стаття 629 ЦК України), сторони, визначаючи його умови, реалізували принцип свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, стаття 627 ЦК України).

Відповідні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 1411цс18) та від 29.05.2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, судом апеляційної інстанції була досліджена цивільна справа № 185/3457/16-ц за позовом ПАТ Альфа-Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.10.2016 року позов ПАТ Альфа-Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ Альфа-Банк заборгованість за кредитним договором № 0320/0908/45-034 від 19.09.2008 року в сумі 12 200,67 доларів США, яка складається із: заборгованості по кредиту 11 655,50 доларів США; заборгованості по відсоткам 214,57 доларів США; пені за рік 330,60 доларів США (а.с.95-96 цив. спр. № 185/3457/16-ц).

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 20.05.2021 року представником ПАТ Альфа-Банк було надано інформацію про виконавче провадження, відповідно до якої приватним виконавцем 03.02.2021 року у відповідності до вимог частини дев`ятої статті 61 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу за виконавчим провадженням № 59660367, якою передано нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , стягувачу АТ Альфа-Банк (а.с.52-56 т.4).

Вказані обставини також підтверджуються матеріалами виконавчого провадження № 59660367, наданих приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 18.03.2021 року.

Крім того, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О. повідомила, що на її виконанні перебуває виконавче провадження № 59660367 з примусового виконання виконавчого листа № 185/3457/16-ц від 18.11.2016 року, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ Альфа-Банк заборгованість за кредитним договором № 0320/0908/45-034 від 19.09.2008 року в сумі 12 200,67 доларів США, яка складається із: заборгованості по кредиту 11 655,50 доларів США; заборгованості по відсоткам 214,57 доларів США; пені за рік 330,60 доларів США; та також стягнення ОСОБА_1 на користь ПАТ Альфа-Банк витрат по сплаті судового збору в сумі 2 375,28 грн.

В межах даного провадження стягнення не проводилися.

Приватним виконавцем 12.08.2019 року у відповідності до вимог статті 56 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та арештовано нерухоме майно трикімнатну квартиру, загальною площею 58,80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Дане нерухоме майно перебуває в іпотеці ПАТ Альфа-Банк.

Відповідно до статті 61 Закону України Про виконавче провадження приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. було передано ДП Сетам на реалізацію вищевказане нерухоме майно шляхом проведення електронних торгів через веб-сайт в мережі Інтернет, торги були призначені на 30.12.2020 року, проте не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Крім того, приватним виконавцем зазначено, що до офісу приватного виконавця 18.01.2021 року надійшла заява представника стягувача за довіреністю АТ Альфа-Банк Ромашова Ю.В. з наданням згоди на залишення за собою в рахунок часткового погашення боргу трикімнатної квартири, загальною площею 58,80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за ціною 104 230,00 грн.

Приватним виконавцем 03.02.2021 року у відповідності до вимог частини дев`ятої статті 61 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу за виконавчим провадженням № 59660367, якою передано нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , стягувачу АТ Альфа-Банк.

Відповідно до статті 36 Закону України Про іпотеку сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати в тому числі: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

При цьому згідно із частинами першою та другою статті 37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Ураховуючи викладене, встановивши зазначені обставини на підставі належним чином оцінених доказів, колегія суддів приходить до висновку, що у договорі іпотеки, укладеному між ВАТ Сведбанк та ОСОБА_1 , передбачено відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на виконання, якого приватним виконавцем відповідно до частини дев`ятої статті 61 Закону України Про виконавче провадження було передано майно стягувачу у рахунок погашення боргу, оскільки остання не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, який забезпечено цієї іпотекою.

Таким чином, залишивши за собою предмет іпотеки, наслідком чого стало винесення приватним виконавцем постанови від 03.02.2021 року, ПАТ Альфа-Банк використав позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачений пунктами 10, 12 іпотечного договору від 19.09.2008 року № 0320/0908/45-034-Z-1 та статтею 36 Закону України Про іпотеку, а тому заявлені позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки. Під час розгляду справи позивач реалізував своє право в позасудовому порядку, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення є по своїй суті правильним, однак підлягає зміні шляхом зміни мотивів відмови у задоволенні вимог ПАТ Альфа-Банк до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки і піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини першої статті 374 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на наведене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, однак враховуючи, що на теперішній час позивачем зареєстровано в позасудовому порядку за собою право власності на предмет іпотеки, колегія вважає за необхідне змінити мотиви відмови. А тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виклавши мотивувальну частину оскарженого судового рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко