Ухвала

27 травня 2021 року

м. Київ

справа № 195/465/15-ц

провадження № 61-7710ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Білоконь О. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьмінова Дмитра Валерійовича на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 лютого 2008 року № DNI0G станом на 05 лютого 2015 року в сумі 25 332,20 доларів США, що еквівалентна за курсом 17,99 грн за 1 долар США, відповідно до службового розпорядження НБУ від 05 лютого 2015 року складає 455 726,27 грн, яка складається із суми заборгованості за кредитом в розмірі 23 736,03 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1 501,58 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом в сумі 94,59 доларів США.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У травні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьмінова Д. В. на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року, подана з пропуском строку на касаційне оскарження, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті касаційна скарга відправлена до Верховного Суду 07 травня 2021 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кузьмінов Д. В., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що копія рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року отримана заявником 26 квітня 2021 року.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Кузьміновим Д. В. подано 07 травня 2021 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення. При цьому посилань на наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України, для перевірки поважності причин пропущення вказаного процесуального строку, зокрема, неповідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи в суді апеляційної інстанції або виникнення обставин непереборної сили, касаційна скарга не містить.

Навпаки, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень зі змісту, зокрема, ухвали Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зверталися із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого документу, виданого на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року. Вказану заяву обґрунтовували частковим виконанням рішення апеляційного суду шляхом добровільної реалізації предмета іпотеки та зарахування коштів на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк». Вищезазначене свідчить про обізнаність заявника щодо змісту рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (Ponomaryov v. Ukraine, № 3236/03, § 42)).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року (Diya 97 v. Ukraine, № 19164/04, § 47)).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine, № 8371/02, § 27) та «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року (Trukh v. Ukraine (ухвала), № 50966/99)).

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Окрім того, сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Ураховуючи те, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьмінова Д. В. подана після спливу більше ніж одного року з дня ухвалення рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року і заявником не зазначено виключних випадків, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України для поновлення строку на касаційне оскарження, у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьмінова Д. В. про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року та відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьмінова Дмитра Валерійовича про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьмінова Дмитра Валерійовича на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян