Справа № 2-4563/09 Головуючий в суді І інстанції Завірюха О.В.
Провадження № 22-ц/824/5923/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Гуля В. В., Матвієнко Ю.О.

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2009 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2009 року представник ПАТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ТОВ «Укрфінстандарт», звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку кредиту заборгованість у розмірі 123 166, 06 грн.

Обґрунтовував позов тим, що 01 вересня 2008 року між ПАТ «ІЕБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 354/710354, за яким банк надав відповідачці кредит у розмірі 121 184, 00 грн. зі строком користування до 31 серпня 2015 року. Однак, відповідачка належним чином своїх обов`язків щодо сплати кредитних коштів не виконала, через що за нею рахується заборгованість у розмірі 123 166, 06 грн., через що був змушений звернутися до суду із цим позовом.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2009 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 123 166, 00 грн. та 1351, 66 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування судом норм матеріального права і неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає зокрема про те, що позивачем не було надано належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та видачі ОСОБА_1 кредитних коштів, при цьому розрахунок заборгованості не може вважатися належним доказом наявності кредитного боргу, через що вважає оскаржуване рішення необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк на підставі укладеного між сторонами кредитного договору надав відповідачці кредитні кошти, однак ОСОБА_1 належним чином своїх обов`язків щодо повернення у відповідні строки та розмірах не виконала, внаслідок чого за нею рахується заборгованість у розмірі 123 166, 00 грн., що підлягають стягненню на користь банку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 вересня 2008 року між ПАТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 354/710354, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит у сумі 121 184 грн. 00 коп. зі строком користування до 31 серпня 2015 року зі сплатою відсотків. Відповідачка зобов`язувалась повертати кредит згідно графіку. Кредит надавався відповідачці з метою придбання нею автомобіля Ssang Yong, модель Actyon 2008 для особистих потреб.

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача за кредитним договором, між сторонами 01 вересня 2008 р. було укладено договір застави № 354/710354-А, предметом якого є автомобіль марки Ssang Yong, модель Actyon 2008, кузов № НОМЕР_1 , тип кузова - універсал, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Заставна вартість предмета застави становить 134 649, 00 грн.

Банк надав відповідачці кредитні кошти у розмірі 121 184, 00 грн., що підтверджується меморіальним ордером (т.1, а.с.12).

Позивач вказує, що відповідачка свої зобов`язання за цим кредитним договором належним не виконала, в результаті чого має прострочену заборгованість станом на 20 жовтня 2009 року у розмірі 123 166, 06 грн., що складається з поточної заборгованості у розмірі 111 134, 06 грн., простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 5672, 26 грн., поточної процентної винагороди у розмірі 1581, 75 грн., простроченої процентної винагороди у розмірі 4452, 43 грн. та 325, 56 грн. пені.

23 вересня 2009 року з метою досудового врегулювання спору позивач надсилав відповідачу лист-вимогу, проте він залишився без виконання (т.1, а.с.14).

Відповідно до пункту 5.2 кредитного договору від 01 вересня 2008 року, у випадку прострочення строку сплати комісійної та/або погашення кредиту, відповідач сплачує позивачеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки від заборгованості за кредитним договором за кожний день прострочення платежу, а у разі використання кредиту з порушеннями, відповідач сплачує позивачеві штраф у розмірі 25% від суми використаного з порушеннями кредиту.

Згідно п. 3.2.6. договору кредиту від 01 вересня 2008 року невиконання зобов`язання по повному погашенню простроченої заборгованості в строк до 30 днів з дати направлення повідомлення, діє право банку вимагати дострокового погашення кредиту в повній сумі, нарахованих процентів за користування кредитом, штрафів та пені. У цьому випадку, банк направляє позичальнику та/або поручителю вимогу про дострокове погашення кредиту в повній сумі та нарахованих процентів за користування кредитом, штрафів та пені.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що банк належним чином виконав зобов`язання за кредитним договором, надав ОСОБА_1 кредитні кошти, що підтверджується належними доказами, проте відповідачка зобов`язання за кредитним договором від 01 вересня 2008 року, укладеним між сторонами, належним чином не виконала, фактично отримані та використані кошти у належних розмірах банку не повернула, через що місцевий суд ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Доводи апелянта про те, що докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є неналежними і недопустимими, є безпідставними з огляду на наступне.

У частині першій статті 57 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України 2004 року).

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 59 ЦПК України 2004 року).

Таким чином, відсутні обставини вважати докази, подані позивачем, неналежними та/або недопустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, зокрема, щодо обставин наявності у відповідачки заборгованості за кредитним договором та її розміру, та не є такими, що отримані з порушенням порядку, встановленого законом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України 2004 року повинні роз`яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов`язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, у порушення вимог ЦПК відповідачкою не надано суду доказів на спростування обставин отримання нею кредитних коштів у ПАТ «Індустріально-експортний банк» та відсутності у неї заборгованості за кредитним договором.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо неналежності розрахунку заборгованості за кредитним договором від 01 вересня 2008 року, наданого позивачем, оскільки відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, при цьому належних і допустимих доказів на спростування наданого банком розрахунку відповідачкою суду надано не було і підстав для його неврахування у суду немає.

Посилання апелянта на те, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб, тому спочатку банк мав реалізувати досудовий порядок врегулювання спору, а також, що у матеріалах справи відсутня копія вимоги про дострокове погашення кредиту, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, при цьому кожна особа має право на реалізацію свого права на судовий захист своїх прав та інтересів, тому такі доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Таким чином, при вирішенні справи місцевий суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2009 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: