КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/390/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року місто Київ

справа № 753/16995/16-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, постановлену під головуванням судді Колесника О.М., у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 16 січня 2018 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судового збору у розмірі 26 592,50 грн. скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у стягненні із ОСОБА_1 судового збору відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року постанову Апеляційного суду міста Києва від 16 січня 2018 року залишено без змін.

01 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якій просив скасувати заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року.

Обґрунтовуючи вказану заяву, ОСОБА_1 посилався на положення п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України.

Вказував, що позивачем при розгляді даної справи не було повідомлено суд про те, що вже приймалося двічі рішення про стягнення з нього боргу за кредитним договором від 15 жовтня 2007 року; наявність заочного рішення Дарницького районного суд міста Києва від 01 листопада 2013 року по справі №2-4812/12 про стягнення з нього на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором.

На думку заявника, даний доказ має важливе значення при ухваленні рішення, що переглядається та є нововиявленою обставиною, яка не була відома йому та суду на момент розгляду справи по суті та винесенні рішення.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 залишено в силі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та направити справу до Дарницького районного суду міста Києва іншому неупередженому суддіабо прийняти інше рішення Київським апеляційним судом.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що він подав заяву про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду за нововиявленими обставинами ще 01 листопада 2018 року, і майже два роки вона знаходилася у судді Колесника О.М. без розгляду, що суперечить ЦПК України, оскільки заява про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, яка оформлена у відповідності до вимог ЦПК України мала бути розглянута суддею протягом п'ятьох днів з після надходження заяви.

Вказував, що суд першої інстанції позбавив його права на захист, не допустивши фактично до участі у судовому засіданні, не повідомивши його належним чином про час і дату судового засідання, проігнорувавши його своєчасні заяви до судді, про необхідність перенесення судового засідання у зв`язку з його самоізоляцієй 65-річного важкохворого інваліда 2 групи та його представника за довіреністю 63 річної дружини, хворої на бронхіальну астму під час карантину внаслідок СОVID-19.

Зазначав, що він до заяви додав достатньо документів, які підтверджують його доводи, а саме: копії документів з архіву Дарницького районного суду, копію договору купівлі-продажу арештованого нерухомого майна, копії витягів з Єдиного державного реєстру кримінальних проваджень, копії скарг та інше, і які суд першої інстанції не прийняв до уваги.

Посилався на те, що він повідомив суд першої інстанції про те, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зловживав процесуальними правами, оскільки аналогічні вимоги позивача вже були предметом розгляду, за яким було двічі прийнято рішення Дарницьким районним судом 31 березня 2011 року та 01 листопада 2013 року про стягнення боргу за іпотекою.

Вказував, що суд першої інстанції не прийняв до уваги зазначені докази зловживань процесуальними нормами ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що надавало би право судді при заочному розгляді справи 13 грудня 2016 року визнати зловживанням ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» процесуальними правами, та суд з урахуванням цієї обставин мав право залишити без розгляду або повернути позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від ОСОБА_1 11 січня 2020 року до суду надійшла заява, в якій останній просив відкласти розгляд справи на більш пізній час, посилаючись на те, що в Україні діє карантин до 28 лютого 2021 року та запроваджено жорсткий локдаун з 08 по 24 січня 2021 року включно. Вказував, що він важкохворий на цукровий діабет - важка форма з обтяженнями - подагра, гіпертонічна хвороба, інвалід 2 групи у віці 65 років, інсулінозалежний, з березня 2020 року не виходить на вулицю, внаслідок важкої хвороби та карантину. Зазначав, що його 63-річна дружина - ОСОБА_2 є його офіційним представником за довіреністю, хворіє на бронхіальну астму, знаходиться в зоні особливого ризику - продовжує хворіти на двосторонню пневмонію. Вказував, що 02 січня 2021 року його дружина отримала важку травму - закритий перелом правого плеча та знаходиться у гіпсі, пересуватися самостійно не може.

Колегія суддів відхиляє вказану заяву, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). На даний час в країні діє адаптивний карантин, в приміщені Київського апеляційного суду вжиті всі можливі заходи для запобігання зараженню та розповсюдженню респіраторною хворобою COVID - 19, транспорт в місті Києві працює в звичайному режимі.

Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що його дружина є його офіційним представником за довіреністю, однак на даний час не може з`явилися у судове засідання у зв`язку з хворобою, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року) сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до п.п.11 п.16-1 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції у судах апеляційної інстанції з 01 січня 2018 року здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (тобто до 30 вересня 2016 року), здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню(п.п.11 п.16 Розділу XV Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Конституції України»).

Положеннями ч.4 ст.62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній справі у суді першої інстанції було розпочате 03 жовтня 2016 року, справа не віднесена до категорії малозначних та не виникає з трудових правовідносин.

Будь - яких документів на підтвердження того, що дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 є адвокатом (свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, ордеру) матеріали справи не містять.

Разом з тим, довіреність згідно вимог ч.4 ст.62 ЦПК України не підтверджує повноваження ОСОБА_2 діяти від імені ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, зазначені підстави для відкладення розгляду справи визнані неповажними.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 ч.2 ст.423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року Суд повторив власні висновки вже відображені в рішенні «Брумареску проти Румунії», що право на справедливий розгляд судом, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Також у п.44 Суд зазначив, що така процедура (перегляд за нововиявленими обставинами) не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв'язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Згідно з п.3 вказаної Постанови нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Перелік підстав, визначених статтею 423 ЦПК України для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ч.4 ст.423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази які не оцінювались судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не вказано обставин, які містять підстави для перегляду заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13грудня 2016року та не доведено, що в нього не було можливості представити даний доказ при судовому слуханні справи, а також що цей доказ є вирішальним у справі.

Колегія суддів не погоджується зтаким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості в сумі 1772833,60 грн. за кредитним договором №014/1179/74/1551 від 15 жовтня 2007 звернуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 15 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. та зареєстрованого за №1642д - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 115,60 кв.м, житловою площею 54,20 кв.м, що належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 987 936 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 26592,50 грн.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 16 січня 2018 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судового збору у розмірі 26 592,50 грн. скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у стягненні із ОСОБА_1 судового збору відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року постанову Апеляційного суду міста Києва від 16 січня 2018 року залишено без змін.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, серед іншого, ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, при розгляді даної справи, з метою належного виконання судом покладеного на нього цивільним процесуальним законодавством обов`язку щодо здійснення захисту порушеного права заявника, необхідним є врахування конкретних обставин цієї справи, застосування загальних засад цивільного права - принципу справедливості, добросовісності та розумності, а також застосування однієї з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Звертаючись із даною заявою про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року, ОСОБА_1 як на нововиявлені обставини посилався на те, що при розгляді даної справи не були відомі всі обставини по справі, а саме: що вже приймалося двічі рішення про стягнення з нього боргу за кредитним договором від 15 жовтня 2007 року; наявність прийнятого рішення Дарницького районного суду від 01 листопада 2013 року за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до нього про стягнення заборгованості; існування нового для нього розрахунку боргу у справі №2-4812/12, що могло вплинути на інше дійсно справедливе рішення суду.

Вказував, що зазначені обставини не були і не могли бути відомі йому на час ухвалення рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції не дав мотивованої оцінки обставинам, на які посилався заявник в заяві як на нововиявлені, а саме: рішенню Дарницького районного суду від 01 листопада 2013 року у справі №2-4812/12, згідно якого з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 2330345,01 грн. та новому розрахунку боргу у справі №2-4812/12, не з`ясував та не зазначив, чи є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України вказані заявником у заві обставини, а тому дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні заяви заявника.

Разом з тим, відповідно до частин другої та третьої статті 429 ЦПК України справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Враховуючи викладене, апеляційний суд після скасування рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами і ухвалення судом першої інстанції рішення має перевірити його законність не тільки по суті, а й щодо наявності нововиявлених обставин та прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги відповідно до положень статті 374 ЦПК України.

При цьому суд апеляційної інстанції повинен виходити із того, що за відсутності нововиявлених обставин, суд першої інстанції мав постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, тому незалежно від форми процесуального документу (ухвала чи постанова), яку суд першої інстанції постановив з порушенням норм процесуального права (за відсутності нововиявлених обставин), суд апеляційної інстанції в межах своїх повноважень повинен скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, до повноважень якого у цій справі віднесено вирішення питання про розгляд заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по суті.

Нормами ЦПК не передбачено права суду апеляційної інстанції постановляти ухвалу про задоволення такої заяви чи відмови у її задоволенні.

Аналогічні по суті висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №2-190/2011, від 06 березня 2019 року у справі №755/21917/14-ц, від 19 вересня 2018 року у справі №200/9663/16-ц, від 13 листопада 2019 року у справі №2610/12441/2012, від 15 січня 2020 року у справі №554/325/16-ц.

Оскільки повноважень скасовувати оскаржуване судове рішення і постановляти процесуальне рішення з приводу розгляду заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами, тобто розглядати подану заяву по суті, апеляційний суд не має, а це є компетенцією суду першої інстанції, судове рішення якого переглядається, тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про порушення строків розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а також про розгляд справи у відсутність заявника під час карантину при наявності заяв останнього про відкладення розгляду справи колегія суддів відхиляє, оскільки оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: