Справа № 148/1825/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 січня 2021 року м. Шаргород

Справа №148/1825/20

Провадження №2/152/56/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

розглянувши в залі суду у порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Тульчинської міської ради Вінницької області як органу опіки та піклування, - про позбавлення батьківських прав,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача, відповідача

1. Виклад позиції позивача ОСОБА_1

03.12.2020 року до Шаргородського районного суду Вінницької області для розгляду по підсудності від Тульчинського районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, в якому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2004 року народження, та неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , 2008 року народження; судові витрати покласти на відповідача.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначила, що з 22.11.2003 року до 12.08.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Від шлюбу з відповідачем вона має дітей - ОСОБА_3 , 2004 року народження, та ОСОБА_4 , 2008 року народження.

З часу розлучення відповідач жодного разу не навідувався до дітей, з ними не спілкувався.

Відповідач зовсім не піклується про дітей, не виявляє зацікавленості до їх життя, не цікавиться ні станом здоров`я, ні фізичним та духовним розвитком, ні навчанням, ні підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідних харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на дітей.

Крім того, відповідач не спілкується з дітьми, що шкодить їх нормальному самоусвідомленню.

Відповідач не виконує батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей, оскільки має заборгованість по сплаті аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду, у зв`язку із чим діти знаходяться на повному утриманні позивача.

Також, позивач зазначає, що всі питання освіти та виховання дітей, піклування щодо стану здоров`я вона вирішує самостійно, без участі відповідача, який ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків впродовж тривалого часу вона звернулася до Кинашівської сільської ради як органу опіки та піклування з приводу вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку із чим їй надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Діти фактично позбавлені батьківського піклування з боку батька.

Вважає, що позовні вимоги регулюються ст.ст.150, 157, 164-166, 180 СК України, ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства».

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Кравець В.А. не прибули, про його дату, час та місце повідомлені належним чином.

При цьому, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кравець В.А. на електронну адресу суду 20.01.2021 року надіслала заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, що зазначені в ньому, не заперечує щодо ухвалення судом рішення у підготовчому судовому засіданні у випадку визнання позову відповідачем (а.с.59-60).

2. Виклад позиції відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом подати відзив на позов і відзиву на позовну заяву на пропозицію суду, висловлену в ухвалі про відкриття провадження у справі - не подав, натомість подав до суду заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 , яка зареєстрована в суді 20.01.2021 року (а.с.53).

В заяві до суду відповідач ОСОБА_2 зазначив, що визнає позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав з підстав, що зазначені в позові, не заперечує щодо ухвалення судом рішення про задоволення позову та позбавлення його батьківських прав у підготовчому засіданні, просить проводити розгляд справи у його відсутності, наслідки визнання позову йому відомі.

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача.

1. Позивач ОСОБА_1 разом з позовом надіслала до суду клопотання про звільнення або відстрочення сплати судового збору (а.с.3).

2. 20.01.2021 року представник позивача - адвокат Кравець В.А. на електронну адресу суду надіслала заяви про проведення розгляду справи за відсутності позивача та його представника (а.с.59-60); про всуп у справу представника (а.с.48-49); про заміну третьої особи у справі її правонаступником (а.с.38-39).

3. Відповідач ОСОБА_2 20.01.2021 року подав до суду заяву про визнання позову ОСОБА_1 до нього про позбавлення батьківських прав та про розгляд справи у його відсутності (а.с.53).

4. Тульчинський міський голова Весняний В.М. 11.01.2021 року надіслав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи (а.с.36).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали судді від 14.12.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав; залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Кинашівську сільську раду як орган опіки та піклування; задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання та розгляд позовної заяви; розгляд справи визначено здійснювати в порядку загального позовного провадження; відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 20.01.2021 року (а.с.30-31).

2. В підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив заяви представника позивача та відповідача від 20.01.2021 року про розгляд справи у їх та позивача відсутності у зв`язку із повним визнанням відповідачем позовних вимог і вирішив здійснювати підготовче засідання у відсутності позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Кравець В.А., відповідача ОСОБА_2 , враховуючи поширення у світі коронавірусної хвороби COVID-19 та введення і дію на території України карантину.

3. Відповідно до ухвали суду в підготовчому судовому засіданні задоволено заяви адвоката Кравець В.А. про вступ у справу як представника; про заміну третьої особи у справі її правонаступником: допущено адвоката Кравець Віту Анатоліївну до участі в цивільній справі №148/1825/20 в якості представника позивача ОСОБА_1 та надано доступ представнику позивача до електронної справи №148/1825/20 в підсистемі «Електронний суд»; замінено третю особу без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Кинашівську сільську раду як орган опіки та піклування на її правонаступника - Тульчинську міську раду Вінницької області як орган опіки та піклування та роз`яснено Тульчинській міській раді як органу опіки та піклування, що залучення її як правонаступника третьої особи не тягне за собою розгляду справи спочатку, а усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для Тульчинської міської ради так само, як вони були обов`язкові для Кинашівської сільської ради як органу опіки та піклування, яку вона замінила; підготовче судове засідання продовжено.

4. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Визнання відповідачем ОСОБА_2 позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому наявні підстави для прийняття судом визнання ним позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

5. В підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про прийняття визнання відповідачем ОСОБА_2 позовних вимог ОСОБА_1 до нього про позбавлення батьківських прав.

6. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні - немає.

7. Враховуючи, що сторони не прибули в підготовче судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює підготовче судове засідання без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив наявність сімейних правовідносин, зокрема, щодо невиконання батьком обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх підготовку до самостійного життя.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Вирішуючи спір суд встановив, що позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2003 року до 12.08.2011 року. Шлюб між сторонами розірвано на підставі заочного рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.08.2011 року у справі №2-468/11 (а.с.5).

Позивачу після одруження 07.06.2013 року з ОСОБА_6 присвоєно прізвища « ОСОБА_7 » (а.с.4, на звороті).

Позивач та відповідач мають спільних дітей від шлюбу: неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно (а.с.6, 7).

Судом встановлено, що діти сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані та проживають з матір`ю, є членами багатодітної сім`ї, що вбачається із висновку органу опіки та піклування та посвідчення члена багатодітної сім`ї №049125, а також підтверджується довідкою УСЗН Тульчинської РДА від 02.10.2020 року (а.с.10, 14, 15).

Неповнолітня дочка сторін ОСОБА_3 , відповідно до довідки Вінницького торговельно-економічного коледжу від 01.09.2020 року за №495, навчається у вказаному навчальному закладі на І курсі за спеціальністю «Харчові технології», термін навчання - з 01.09.2020 року до 31.01.2024 року за державним замовленням (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_2 створив іншу сім`ю та проживає окремо від дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема, проживає у АДРЕСА_1 , з дружиною ОСОБА_8 , дітьми ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що вбачається із довідки Слободо-Шаргородської сільської ради від 10.11.2020 року за №4076 (а.с.57).

На теперішній час діти сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходяться на повному вихованні та утриманні матері - позивача ОСОБА_1 .

Так, за рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.04.2011 року відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання доньок у твердій грошовій сумі в розмірі по 250 грн. на кожну дитину, що вбачається із копії виконавчого листа (а.с.8), але аліментів не сплачує та допустив заборгованість, починаючи з серпня 2014 року, яка станом на серпень 2020 року становить 70361,34 грн., відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому провадженню №46157362 (а.с.13).

Вказані вище та проаналізовані судом обставини визнаються відповідачем ОСОБА_2 , з огляду на його заяву про повне визнання позову ОСОБА_1 до нього про позбавлення батьківських прав від 20.01.2021 року (а.с.53).

За зареєстрованим місцем проживання Слободо-Шаргородською сільською радою відповідач ОСОБА_2 охарактеризований як особа, яка не працює, проживає у с. Слобода-Шаргородська з дружиною та малолітніми дітьми і малолітньою дитиною дружини, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та був засуджений судом, інших відомостей, в тому числі, які компрометують його особу, у сільській раді немає, що вбачається із характеристики від 14.09.2020 року (а.с.12).

23.09.2020 року опікунська рада при виконкомі Кинашівської сільської ради прийняла висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , 1982 року народження стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », згідно з яким вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей, оскільки має місце свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, що негативно впливає на та фізичне та духовне виховання дітей (а.с.10).

Органом опіки та піклування встановлено та зазначено у висновку, що ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги, допустив заборгованість по аліментах, не може забезпечити дітей одягом, взуттям, продуктами харчування, медичним доглядом, тобто не здійснює належного виховання та утримання дітей, не здійснює та не бажає здійснювати їх виховання, не турбується про фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям, навчанням, підготовкою до самостійного життя.

Також, орган опіки та піклування встановив, що усім необхідним одягом, взуттям, продуктами харчування, шкільним та навчальним приладдям дітей забезпечує позивач, яка приділяє належну увагу навчанню та вихованню дітей, що встановлено на підставі обстеження органом опіки та піклування умов проживання позивача та дітей (а.с.10).

Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав з огляду на встановлені обставини, з метою захисту інтересів та прав неповнолітніх дітей сторін.

Вказаний вище та проаналізований судом висновок органу опіки та піклування затверджено рішенням виконавчого комітету Кинашівської сільської ради за №62 від 23.09.2020 року «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав» (а.с.9), відповідно до якого затверджено висновок про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв`язку із ухиленням батька дітей від виконання батьківських обов`язків (а.с.9).

Таким чином, дослідивши письмові заяви представника позивача та відповідача, а також письмові докази, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , який проживає окремо від своїх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідомо нехтує батьківськими обов`язками по відношенню до доньок, батьком яких записаний у свідоцтвах про народження, зокрема, свідомо не цікавиться щоденним життям дітей, їх вихованням, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не займається їх матеріальним забезпеченням.

Також, судом встановлено з аналізу досліджених доказів, що відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу, починаючи з 2011 року, тобто з часу розлучення з матір`ю дітей, не проявляє щодо доньок батьківської турботи та піклування, тому свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, що виявилося у тому, що, проживаючи окремо від них, взагалі не спілкується з дітьми, не здійснює належного догляду, не турбується про їх фізичний і духовний розвиток, здоров`я та побут.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 не спроможний забезпечити дітям - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 належного піклування, утримання, допустивши заборгованість зі сплати аліментів у сумі понад 70000 грн., та виховання.

Зазначені факти підтверджено в судовому засіданні висновком опікунської ради при виконкомі Кинашівської сільської ради від 23.09.2020 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , 1982 року народження стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а.с.10), відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньок ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , мотивуючи своє рішення тим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки, маючи можливість та час виправити свою поведінку, яка б відповідала належному розвитку та вихованню дітей, створенню належних умов проживання та догляду за дітьми, не виправляє та не бажає виправлення поведінки, не бажає виконувати батьківські обов`язки по відношенню до доньок, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Відтак, з огляду на вище викладене, судом встановлено факт винної поведінки відповідача, тобто факт свідомого ухилення батька неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 та малолітньої дитини - ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки він не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей як складову виховання, не спілкується з доньками в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, оскільки проживає тривалий час окремо від дітей, не надає дітям доступу до культурних та інших цінностей; не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньок, оскільки не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків.

До вказаного висновку суд прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності.

Так, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України).

Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування ( ст.77 ЦПК України).

В силу вимог ч.1 ст.78 ЦПК України, допустимими є докази, що одержані відповідно до порядку, встановленого законом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності.

Судом забезпечено учасникам справи принцип процесуальної рівності сторін і надано можливість кожній стороні довести ті обставини, на які вона посилається.

Разом з тим, суд констатує факт, що відповідач ОСОБА_2 не скористався правом заперечити щодо позову та подати відзив на позовну заяву про позбавлення його батьківських прав, а навпаки, подав до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, що свідчить про його свідоме небажання виправити свою поведінку щодо виховання дітей, тобто про факт винної поведінки відповідача.

Вказаний висновок суду ґрунтується також на висновках, що викладені в постановах Верховного Суду, які суд враховує відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України.

Так, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 року у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії.

Верховним Судом роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Така поведінка відповідача ОСОБА_2 не змінилася і за час судового розгляду справи про позбавлення його батьківських прав, тобто вказана обставина свідчить про те, що поведінку батька у кращу сторону змінити неможливо, і у його діях наявна вина.

Позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Верховним Судом роз`яснено, що так як позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка має серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини, встановлені статтею 166 СК України, то позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що права неповнолітньої дитини ОСОБА_3 та малолітньої дитини ОСОБА_4 на належне піклування з боку батька ОСОБА_2 про фізичний і духовний розвиток дітей - порушені.

З наведених підстав суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, зокрема, щодо невиконання матір`ю обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.ст.51, 52 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом.

Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом…

Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини).

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч.2 ст.3 СК України).

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.150 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.155 СК України).

Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 30.03.2007 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України).

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України).

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст.171 СК України).

Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, якою передбачено, що держави-учасниці Конвенції забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У зв`язку із тим, що діти сторін є неповнолітніми, за своїм віком та у зв`язку із незрілістю, не можуть висловити своєї думки щодо спірних правовідносин, а також враховуючи повне визнання позову відповідачем у ході підготовчого провадження, тому діти у підготовче судове засідання не викликалися і не допитувалися.

Згідно із ч.3 ст.167 СК України, дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому.

Оскільки діти проживають з позивачем, то за наслідками розгляду справи, відповідно до вимог ч.3 ст.167 СК України, їх слід передати матері ОСОБА_1 .

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України).

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч.3 ст.166 СК України).

Разом з тим, судом встановлено, що з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей за рішенням Тульчинського районного суду від 20.04.2011 року (а.с.8), у зв`язку із чим вказане питання судом у цій справі не вирішується.

VІ. Висновки суду

Враховуючи перевірені у підготовчому судовому засіданні докази, проаналізувавши подані сторонами заяви, дослідивши висновок Кинашівської сільської ради як органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є в інтересах дітей, виходячи із того, що судом встановлено, що ОСОБА_2 не спілкується і не бажає спілкуватися із неповнолітніми доньками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не приймає участі в їх вихованні, утриманні, оскільки допустив заборгованість по сплаті аліментів у розмірі понад 70000 грн., не цікавиться життям, здоров`ям дітей, тривалий час проживає окремо від дітей, що суперечить їх інтересам.

У п.47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції… Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві»…

З метою встановлення, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», відповідно до п.53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, слід брати до уваги справу в цілому, при цьому, аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага…, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.54 рішення у справі «Хант проти України».

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача щодо позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.58 рішення у справі «Хант проти України».

Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом подати відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо позбавлення його батьківських прав, а також подав заяву про повне визнання позовних вимог ОСОБА_1 та не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, не навів доказів того, що він зацікавлений у зміні своєї поведінки щодо виконання батьківських обов`язків, так як продовжує проживати окремо від доньок протягом тривалого часу, не приймає участі у їх вихованні, утриманні, взагалі не спілкується з доньками будь-якими способами - телефоном, шляхом поштового листування тощо, що свідчить, на думку суду, про відсутність інтересу до дітей.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не може забезпечити життя, розвиток дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Так, ухвалюючи рішення «М.С. проти України» від 11.07.2017 року, ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Таким чином, аналіз норм сімейного законодавства, законодавства про охорону прав дитини, міжнародного законодавства, рішень ЄСПЛ дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 року у справі №300/908/17.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню.

При цьому суд виходить із захисту інтересів дітей.

Крім того, враховуючи, що діти проживають з позивачем, то за наслідками розгляду справи, відповідно до вимог ч.3 ст.167 СК України, їх слід передати матері ОСОБА_1 .

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК).

При зверненні до суду з означеним позовом ОСОБА_1 не сплатила судового збору.

Ухвалою суду про відкриття провадження від 14.12.2020 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від судового збору та звільнено її від сплати судового збору на користь держави за подання та розгляд позовної заяви до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав (а.с.30-31).

Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

При цьому, суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги ОСОБА_1 до нього про позбавлення батьківських прав до початку підготовчого засідання, тобто до початку розгляду справи по суті.

Частиною 6 ст.141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі, в тому числі, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 до початку розгляду справи по суті подав заяву про повне визнання позовних вимог, та враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то, відповідно до ч.ч.1, 6 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави 50 відсотків судового збору в сумі 454 грн. (908 грн. х 50% = 454 грн.), а інша частина - 50 відсотків судового збору компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 81, 83, 89, 141, 142, 197-198, 200, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, на підставі ст.ст.150, 164, 165, 166, 167, 171 СК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Тульчинської міської ради Вінницької області як органу опіки та піклування, - про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Передати неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матері - ОСОБА_12 .

Розподіл судових витрат

Стягнути з ОСОБА_2 50 відсотків судового збору в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні, а іншу частину - 50 відсотків судового збору компенсувати за рахунок держави.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

Повне найменування (для юридичних осіб) та ім`я (для фізичних осіб) сторін та учасника справи:

- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка та жителька АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України - НОМЕР_3 , виданий Тульчинським РС УДМС України у Вінницькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ;

- неповнолітня дитина, в інтересах якої подано позовну заяву, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_2 ;

- малолітня дитина, в інтересах якої подано позовну заяву, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженка та жителька АДРЕСА_2 ;

- відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України - НОМЕР_5 , виданий органом 0512, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 ;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Тульчинська міська рада Вінницької області як орган опіки та піклування, місцезнаходження - м. Тульчин Вінницької області, вул. Миколи Леонтовича, буд.1, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ - 04051141.

Повне рішення складено 20.01.2021 року.

Суддя: