Справа №265/7841/18
Провадження №2/265/28/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С. С.,

при секретарі Лапоног Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, ОСОБА_2 про визнання прав забудовника на частину житлового домоволодіння в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

13 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до Маріупольської міської ради, ОСОБА_2 про визнання прав забудовника на частину житлового домоволодіння в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , який до смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 . На день його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розташованого за вказаною адресою, що належав йому на праві власності на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 10 липня 1967 року, посвідченого Четвертою жданівською держнотконторою 28 липня 1967 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1559, не зареєстрованого в БТІ м. Маріуполя. Він є спадкоємцем за заповітом після смерті батька. Крім нього, спадкоємцем за заповітом була дружина померлого та його мати ОСОБА_4 . Заповіт був посвідчений Четвертою маріупольською держнотконторою 03 жовтня 1989 року. Будучи спадкоємцями за заповітом, вони з матір`ю у рівних частках прийняли спадщину, звернувшись з заявами про прийняття спадщини до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори. Проте він не має можливості оформити свої спадкові права після смерті ОСОБА_3 , оскільки відсутня реєстрація правовстановлюючого документа на житловий будинок, а всі питання, пов`язані з визнанням прав забудовника або визнання права власності в порядку спадкування підлягають розгляду у судовому порядку. На підставі гл. 10 розділу 11 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріусом було видано йому постанову про відмову у здійсненні нотаріальних дій від 23 листопада 2016 року за № 1966/02-31. ОСОБА_4 також було видано нотаріусом постанову про відмову у здійсненні нотаріальних дій з тих же підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. За життя вона зверталася до суду з позовом про визнання прав забудовника. Так, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 15 березня 2016 року, за ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом було визнано право забудовника на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 . Проте ОСОБА_4 до смерті не встигла оформити право власності. Отже, після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини вказаного домоволодіння. Спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_4 є відповідач у справі ОСОБА_2 . Проте, оскільки він є інвалідом третьої групи, то має право на спадкування обов`язкової частки у спадщині у розмірі 1/2 частини від тієї частки, яка належить йому за законом, тобто на 1/8 частину спірного домоволодіння. Обов`язкову частку у спадщині він прийняв, подавши заяву до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на житловий будинок. Згідно даних Маріупольського БТІ від 23 липня 2014 року на земельній ділянці площею 444 кв. м. по АДРЕСА_1 побудований житловий будинок літ. А-1 загальною площею 58,9 кв.м., житловою площею 31, 7 кв.м., сарай літ. В-1, вбиральня літ. Б-1, огорожа № 1,2. Реєстрацію правовстановлюючого документу на будинок провести неможливо, оскільки спадкодавці померли, всі їх цивільні права та обов`язки зупинені, у зв`язку з чим він вимушений звертатись до суду за захистом свого порушеного права на спадкування.

Просив суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , права забудовника шляхом визнання за ним права реєстрації на своє ім`я 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ. А-1 побудови 1976 року, загальною площею 58.9 кв.м, житловою площею 31, 7 кв.м з надвірними побудовами: сарай літ. В-1, вбиральня літ. Б-1, огорожі № 1,2.

Визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , права забудовника шляхом визнання за ним права реєстрації на своє ім`я 1/8 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ. А-1 побудови 1976 року, загальною площею 58.9 кв.м, житловою площею 31, 7 кв.м з надвірними побудовами: сарай літ. В-1, вбиральня літ. Б-1, огорожі № 1,2.

Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року підготовче провадження у справі було закрито, та справу призначено до судового розгляду.

Відповідачі правом подання відзиву на позов не скористались.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Маріупольської міської ради, у судове засідання не з`явився. Протягом розгляду справи від представника Маріупольської міської ради на адресу суду надходило клопотання про розгляд справи на розсуд суду, оскільки у справі наявний спір про право на спадкове майно між спадкоємцями. У подальшому, від представника міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника та відмову у позові у повному обсязі без обґрунтування позиції.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала повністю та пояснила, що у спірному будинку вона проживає з десяти років. Там проживали її батьки, у 1976 році народився брат. Коли брату було 20 років, він одружився і пішов з даного будинку та до цього часу та мне проживає. Батько залишив заповіт на свою дружину та сина. Брат нічим матері не допомагав, тому вона залишила заповіт на свою частку у даному будинку на її ім`я. Мати за життя хворіла, тому вона доглядала і за нею, і за будинком. Після смерті матері, вона зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено, оскільки не зареєстроване право власності на даний будинок. За життя мати зверталась до суду про визнання права забудовника, проте оформити належним чином документи не встигла. Вона до суду не зверталась. Оскільки вона весь час проживає у спірному будинку, утримує його, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, тому у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності від 10 липня 1967 року, ОСОБА_3 на підставі рішень виконкому Орджонікідзевського району № 14 від 08 липня 1964 року та № 16 від 28 червня 1967 року, було виділено земельну ділянку площею 444 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва житлового будинку.

Як вбачається з копії заповіту від 03 жовтня 1989 року, посвідченого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті все належне йому майно заповідав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , в рівних частках кожному.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Лівобережними районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі «батьки» зазначені: батько ОСОБА_3 , та мати ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис № 1065.

Після смерті ОСОБА_3 , його син, спадкоємець за заповітом, ОСОБА_1 , звертався з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, проте постановою державного нотаріуса Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Постнової О.М. від 23 листопада 2016 року за № 1966/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну йому частку житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 після померлого ОСОБА_3 з причин відсутності державної реєстрації права власності на житловий будинок.

Проте за життя ОСОБА_3 було отримано технічний паспорт на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 58,9 кв.м., житловою площею 31, 7 кв.м., сарай літ. В-1, вбиральня літ. Б-1, огорожа № 1,2.

Згідно довідки Маріупольського БТІ № 1933 від 31 липня 2014 року, житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_3 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 10.07.1967 року, не зареєстрований у Маріупольському БТІ, оскільки не зданий в експлуатацію.

Як вбачається з копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , іншому спадкоємцю за заповітом, ОСОБА_4 , також було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння АДРЕСА_1 постановою Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори № 1689/02-31 від 01.10.2014 року.

Проте за зверненням ОСОБА_4 до суду, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 березня 2016 року, за ОСОБА_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано право забудовника на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши досліджені докази та всебічно встановивши фактичні обставини справи, суд зазначає, що спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно із ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За змістом ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним.

Відповідно до п.8 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва (до введення в експлуатацію) його права та обов`язки забудовника входять до складу спадщини.

Пунктом 24 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 визначено, що відповідачами у таких справах є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно із ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо будівництво об`єкта нерухомого майна здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі ст.1216 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 347/2273/17 від 09.06.2020 року.

Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

Враховуючи, що за життя спадкодавцю належали права і обов`язки забудовника об`єкта нерухомості, право власності на який оформлено не було, позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори, суд вважає, що у такому разі ОСОБА_1 набув права і обов`язки забудовника житлового будинку АДРЕСА_1 , які за життя належали спадкодавцю і не припинились до дня смерті.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, померлому ОСОБА_3 за життя була передана земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку у безстрокове користування.

Враховуючи встановлені обставини, а також те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через нотаріальні органи, суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України цивільне право останнього підлягає захисту шляхом визнання за ним прав та обов`язків забудовника в порядку спадкування за заповітом.

З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , права забудовника шляхом визнання за ним права реєстрації на своє ім`я 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ. А-1 побудови 1976 року, загальною площею 58.9 кв.м, житловою площею 31, 7 кв.м з надвірними побудовами: сарай літ. В-1, вбиральня літ. Б-1, огорожі № 1,2, підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в іншій частині, суд виходить з наступного.

Відповідно до копії заповіту від 11 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Т.С., та зареєстрованого в реєстрі за № 569, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, заповідала ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Донецькій області, актовий запис № 676.

Як вбачається з копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , 18 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_4 , посилаючись на те, що він є інвалідом третьої групи з дитинства, тому відповідно до ст.. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частину у спадщині матері.

Проте постановою державного нотаріуса Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Постнової О.М. від 10 листопада 2016 року за № 1918/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну йому частку житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 після померлої матері, ОСОБА_4 , з причин відсутності державної реєстрації права власності на житловий будинок.

Зокрема, постановою державного нотаріуса Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Постнової О.М. від 03 листопада 2016 року за № 1879/02-31, спадкоємцю за заповітом, ОСОБА_2 , також було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину на частину житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 .

Згідно вимог ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Як вбачається з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0709760 від 11 травня 2017 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено (продовжено) третю групу інвалідності з 01 травня 2017 року після повторного огляду, причина: патологія опорного апарату з дитинства.

Відповідно до рішення Конституційного суду України № 1-рп/2014 від 11 лютого 2014 року, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.

Таким чином, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 мав право на обов`язкову частку у спадщині, яка складає половину частки, яка належала б кожному зі спадкоємців у разі спадкування за законом, а саме на 1/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1 (1/2:2:2).

Отже, на підставі вищезазначених норм права щодо визнання прав забудовника, з урахуванням права позивача на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , права забудовника шляхом визнання за ним права реєстрації на своє ім`я 1/8 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ. А-1 побудови 1976 року, загальною площею 58.9 кв.м, житловою площею 31, 7 кв.м з надвірними побудовами: сарай літ. В-1, вбиральня літ. Б-1, огорожі № 1,2, також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.4, 5, 10-13,18, 76-81, 259, 263-265, 273, 352, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, ОСОБА_2 про визнання прав забудовника на частину житлового домоволодіння в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , права забудовника шляхом визнання за ним права реєстрації на своє ім`я 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ. А-1 побудови 1976 року, загальною площею 58.9 кв.м, житловою площею 31, 7 кв.м з надвірними побудовами: сарай літ. В-1, вбиральня літ. Б-1, огорожі № 1,2.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , права забудовника шляхом визнання за ним права реєстрації на своє ім`я 1/8 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ. А-1 побудови 1976 року, загальною площею 58.9 кв.м, житловою площею 31, 7 кв.м з надвірними побудовами: сарай літ. В-1, вбиральня літ. Б-1, огорожі № 1,2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 11 травня 2021 року.

Суддя С.С. Гноєвой