Справа № 648/1678/20
Провадження № 2/648/222/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року смт.Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Бугрименка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Тищенко Т.Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона проживає в належному їй будинку АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстровано місце проживання її сина, ОСОБА_3 .. Відповідач більше року в зазначеному будинку не проживає без поважних причин. На підставі ст. 405 ЦК України просила визнати ОСОБА_3 такими, що втратив право користування зазначеним вище будинком та зобов`язати Дніпровську сільську раду Білозерського району Херсонської області зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Відзив на позов не подано.

15 червня 2020 року відкрито провадження у справі. Визначено судовий розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

28 вересня 2002 року заочним рішенням Білозерського районного суду Херсонської області позов задоволено частково.

11 грудня 2020 року заочне рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 28 вересня 2020 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Позивач додатково пояснила, що приблизно в 2016 році відповідач добровільно залишив належне їй житло, оскільки почав співмешкати з жінкою, у зв`язку з чим, перейшов жити до неї у будинок, в цьому ж населеному пункту. Домовленостей щодо збереження за відповідачем місця проживання в будинку, між ними не було. Інколи відповідач приходив до неї, бажання проживати в будинку не проявляв. Перешкод у користуванні житлом відповідачу ніхто не створював. Останній раз він надавав допомогу в обробці саду в березні 2020 року.

В судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали, просили відмовити у позові. Відповідач дав пояснення, що дійсно, його місце проживання зареєстровано в будинку АДРЕСА_1 . Разом з цим, приблизно в 2016 році, він почав проживати однією сім`єю з жінкою, у зв`язку з чим перейшов у її будинок, який знаходився в с.Дніпровське. Весь цей час, він періодично відвідував матір, надавав їй допомогу по догляду за господарством. Перешкод у проживанні в будинку ні мати, ні інші особи, йому не створювали. На даний час, він проживає у знайомого. Вважає, що має право на проживання у спірному будинку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 дав показання, що являється онуком позивача, відповідач є його дядьком. З 31 березня 2020 року проживає в будинку позивача. До цього дня винаймав житло в с.Дніпровське. Постійно спілкувався з позивачкою, надав їй допомогу по господарству. Знає, що відповідач, приблизно з 2016 року, в будинку АДРЕСА_1 не проживає. В 2020 році відповідач декілька разів приходи в будинок позивача, питання щодо проживання у даному будинку, останній не підіймав.

Свідок ОСОБА_6 дала аналогічні показання.

Свідок ОСОБА_7 дала показання, що з 2016 року по травень 2020 року постійно проживала з відповідачем однією сім`єю. Відповідач сам вирішив перейти жити до неї з будинку матері, за вказаний період до матері він не повертався.

З показань свідка ОСОБА_8 вбачається, що її мати проживала однією сім`єю з відповідачем в с.Кізомис. Між ними мали місце конфлікти, у зв`язку з чим, вони перестали разом проживати. Коли це відбулося вона не знає. З приводу проживання відповідача у будинку позивача їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_9 дав аналогічні показання щодо факту спільного проживання відповідача та ОСОБА_7 , а також, що з приводу проживання відповідача у будинку позивача, йому також нічого невідомо.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Суд установив, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 . У вказаному будинку, крім позивача, з 20 вересня 1995 року зареєстровано місце проживання її сина, ОСОБА_3 . Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 21716224, довідкою Дніпровської сільської ради за №02-31/90 від 8 травня 2020 року та сторонами не заперечується.

Відповідач за місцем реєстрації не проживає більше року, що підтверджується актом обстеження домоволодіння та показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та відповідачем не заперечується.

Суд не приймає, як належний доказ, показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оскілки вказані показання не містять інформації щодо предмету доказування, а саме щодо строку протягом якого відповідач не проживав в будинку позивача та причини такого не проживання.

Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З пояснень сторін, показань свідків вбачається, що відповідач добровільно залишив займане житло, протягом всього строку, коли відповідач не проживав в будинку позивача, він не проявляв до нього інтересу, як до місця свого проживання, при цьому, будь-яких перешкод у користуванні будинком йому не створювалось. Аналізуючи вказані обставини в сукупності, а також причини, з який відповідач змінив місце проживання, суд дійшов висновку, що відповідач не проживав за місцем реєстрації без поважних причин.

Враховуючи, що відповідач не проживає за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , більш ніж один рік без поважної причини, домовленості з приводу збереження за ним права користування будинком між сторонами не було, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для задоволення позову в частині вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, оскільки порушуються права позивача як власника будинку.

Вимога позивача про зобов`язання сільської ради зняти відповідача з реєстрації, задоволенню не підлягає, оскільки позов до Дніпровської сільської ради позивачем не пред`являвся.

Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

За таких обставин, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.

Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті понесені останньою судові витрати за сплачений судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок.

Керуючись ст.ст. 9, 12, 19, 81, 82, 141, 247, 263-265, 274, 277, 279, 280-289 ЦПК України, на підставі ст.383, 391, 450 ЦК України, 72 Житлового кодексу України, суд,

УХВАЛИВ

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 процесуальні витрати в сумі 840 гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25 січня 2020 року.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області 27 травня 2001 року

Суддя В.В. Бугрименко