Справа № 766/3698/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

при секретарі Романенко І.О.,

за участю представника позивачів ОСОБА_1 ,

представника відповідача ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим від імені та в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ОШО» про розірвання договору у зв`язку з істотними порушеннями та відшкодування збитків, завданих розірванням договору,

встановив:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , поданим від імені та в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ОШО» про розірвання договору у зв`язку з істотними порушеннями та відшкодування збитків, завданих розірванням договору.

Ухвалою суду від 16.03.2020 року відкрито провадження за справою та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

14.09.2020 року від представника відповідача ТОВ «ОШО» до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просив закрити провадження за справою, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Зазначив, що грошові кошти передавались не в якості інвестиції, а в якості позики учасником товариства позивачем ОСОБА_4 відповідачу - ТОВ «ОШО». Так, у відповідності до укладеного договору безпроцентної позики № 1 від 14.02.2018 р., ОСОБА_4 перерахував ТОВ «ОШО» позику на загальну суму 1487000 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку. Вказані кошти за своїм статусом є позикою, а не інвестицією, кошти передавались на підставі договору позики, а не інвестиційного договору, та позивач ОСОБА_4 залишає за собою право на повернення позики від ТОВ «ОШО». Позивачами не надано жодного первинного документу про передачу, сплату коштів саме за інвестиційним договором. Отже, позивачі вимагають розірвання інвестиційного договору та стягнення збитків за правочином, який не виконаний позивачами. З тексту Інвестиційного договору (п.1.3) вбачається, що позивачі, як інвестори, зобов`язались інвестувати грошові кошти в об`єкти інвестиції. Крім того, згідно п.2.2 Інвестиційного договору, сторони домовились, що повернення інвестицій здійснюється за рахунок чистого прибутку (доходу) товариства, отриманого в результаті господарської діяльності. Згідно ст.1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» під інвестиціями слід розуміти всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний та екологічний ефект. Таким чином, це господарський спір, де належним відповідачем виступатиме ТОВ «ОШО», а не фізичні особи-підприємці ОСОБА_6 та ОСОБА_2

14.09.2020 року від відповідача ФОП ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить закрити провадження за справою, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, аналогічно відзиву ТОВ «ОШО» відповідач ОСОБА_2 вважає, що спір між сторонами виник як між учасниками товариства в результаті невиконання господарського договору.

23.09.2020 року до суду надійшли дві відповіді на відзиви відповідачів ТОВ «ОШО» та ФОП ОСОБА_2 від представника позивачів ОСОБА_1 , в яких зазначені аналогічні підстави відхилення заперечень відповідачів, викладених у відзивах. Представник позивачів зазначив, що позивачем ОСОБА_4 та ТОВ «ОШО» договір позики було змінено, а передані ОСОБА_4 ТОВ «ОШО» грошові кошти за домовленістю усіх сторін Інвестиційного договору є інвестицією позивачів за Інвестиційним договором, одержувачами таких інвестицій є відповідачі.

Ухвалою суду від 10.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивачів підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити, заперечував проти закриття провадження за справою з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, вважав клопотання відповідачів безпідставними.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_2 в судовому засіданні наполягав на закритті провадження за справою, з тих підстав, що між сторонами виник спір щодо корпоративних прав за інвестиційним договором, позовними вимогами є розірвання інвестиційного договору та стягнення збитків, завданих розірванням зазначеного договору.

Позивачі, відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі №308/11659/16-ц роз`яснено, що господарським судам підвідомчі справи, що виникають, зокрема, з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками), пов`язаних з діяльністю такої особи, правами й обов`язками її учасників (засновників) (п.4 ч.1 ГПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). Аналогічний за змістом припис закріплений у п.3 ч.1 ст.20 ГПК України у редакції, чинній з 15.12.2017 року. На вимоги учасника (засновника, акціонера, члена) юридичної особи про визнання недійсним укладеного цією юридичною особою договору поширюється юрисдикція господарського суду незалежно від того, чи заявлені іншими відповідачами у справі фізична особа як сторона оспорюваного договору та приватний нотаріус, який цей договір посвідчив.

З матеріалів цивільної справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу розірвання інвестиційного договору №1-ІТ від 15.12.2018 року, укладеного між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з однієї сторони та ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_6 , ТОВ «ОШО» з іншої сторони та стягнення грошових коштів, як збитків, завданих розірванням договору.

Згідно визначення термінів, які використовуються в тексті Інвестиційного договору №1-ІТ від 15.12.2018 року між суб`єктами інвестиційної діяльності:

- бізнес ідея інвестиційний проект, представлений Одежувачами інвестицій на розгляд Інвесторам у вигляді відповідних розрахунків економічної ефективності та прибутковості ресторану та кафе, на підставі якого Сторони за цим Договором шляхом усної домовленості прийняли рішення з використанням грошових коштів, залучених від інвесторів, об`єднати свої зусилля з метою відкриття та подальшого функціонування для отримання доходу наступних об`єктів торгівлі: ресторану за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 33 (орієнтована загальна площа ресторану 220,30 кв.м) та кафе за адресою АДРЕСА_1 , цокольне підвальне приміщення, загальною площею 71,45 кв.м.

- об`єкти інвестицій корпоративні права (частка в статутному капіталі ТОВ) Сторони-2, оборотні кошти Одержувачів інвестицій, що використовуються для реалізації Бізнес-ідеї, майно (матеріальні цінності), що знаходяться в ресторані та кафе та (або) обліковується на балансі ТОВ.

Згідно п.п.1.1 Інвестиційного договору №1-ІТ від 15.12.2018 року між суб`єктами інвестиційної діяльності це Договір в рамках діяльності ТОВ, ресторану та кафе регулює взаємовідносини між Сторонами, визначає їх права та обов`язки, регулює інші дії чи рішення, що стосуються управління Товариством, рестораном чи кафе, встановлює відповідальність за порушення умов цього Договору, а сторони зобов`язуються дотримуватися встановлених цим Договором положень у відповідній частині, що їх стосуються.

Згідно п.п.1.2 Інвестиційного договору №1-ІТ від 15.12.2018 року між суб`єктами інвестиційної діяльності метою Договору є сприяння та встановлення порядку реалізації Бізнес-ідеї, визначення правил щодо діяльності та розвитку Товариства, кафе та ресторану, а також своєчасного повернення отриманих від Кредитора (Додаткового кредитора) грошових коштів в порядку та на умовах цього Договору.

Згідно п.п.1.3 Інвестиційного договору №1-ІТ від 15.12.2018 року між суб`єктами інвестиційної діяльності сторонами сторони підтверджують, що для можливості реалізації Бізнес-ідеї та відповідно до первісної домовленості щодо розміру необхідних інвестицій Інвестори інвестували в об`єкти інвестицій грошові кошти в сумі, еквівалентній 163086,25 доларів США шляхом їх надання до укладання цього Договору Одержувачам інвестицій. Залучені кошти підлягають поверненню в повному обсязі, першочергово в порівнянні з будь-якою іншою заборгованістю Одержувачів інвестицій чи кожного з них, в порядку та на умовах, передбачених Розділом 2 цього Договору.

Крім того, згідно п.2.2 Інвестиційного договору сторони домовились, що повернення інвестицій здійснюється за рахунок чистого прибутку (доходу) товариства, отриманого в результаті господарської діяльності.

Згідно ст.1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» під інвестиціями слід розуміти всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний та екологічний ефект.

З урахуванням вищевикладеного, а також позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.09.2018 року у справі №308/11659/16-ц, суд дійшов переконання, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

З огляду на вищевикладене провадження за справою слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.255, 259, 353 ЦПК України, ст.20 ГПК України, суд

ухвалив:

Закрити провадження за цивільною справою №766/3698/20 за позовом ОСОБА_1 , поданим від імені та в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ОШО» про розірвання договору у зв`язку з істотними порушеннями та відшкодування збитків, завданих розірванням договору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду в порядку ст.355 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: С.І.Майдан