Постанова

Іменем України

19 травня 2021 року

м. Київ

справа № 1806/2-3176/11

провадження № 61-9029св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи: реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції, комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», Сумська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду

від 18 травня 2020 року у складі колегії суддів: Ткачук С. С.,

Криворотенка В. І., Орлова І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У червні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_5 , третя особа - реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції (далі - РС Сумського МУЮ), про визнання права власності, поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, встановлення земельного сервітуту.

Позовну заяву мотивовано тим, що йому та ОСОБА_5 належить на праві власності по 1/2 частці домоволодіння АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці 594 кв. м. Право власності на спірне домоволодіння у них виникло у порядку спадкування. Вказував, що з часу спадкування між ним та ОСОБА_5 визначено фактичний порядок користування спадковим майном при якому останній займав 70,8 кв. м загальної площі спірного домоволодіння та 48,8 кв. м жилої. Оскільки вони з ОСОБА_5 не знаходять згоди та порозуміння щодо сумісного утримання спірного домоволодіння, він звернувся до суду з метою виділення його успадкованої частини майна в натурі. Вказував, що загальна площа успадкованого домоволодіння складає 128,9 кв. м, житлова - 67,0 кв. м, а тому його 1/2 частина в натурі повинна складати: загальна площа -

64,45 кв. м, жила площа - 33,5 кв. м. Однак фактично він займає площу у спільному домоволодінні, яка є меншою ніж та, що йому належить. Оскільки він бажає, щоб за ним залишилися приміщення, якими він фактично володіє, то вважає за необхідне, щоб вказану різницю йому компенсував

ОСОБА_5 .

Вказував, що за час спільного проживання ними з ОСОБА_5 були побудовані сарай «Б», «Г», вбиральня «В-1» погріб «Д», огорожа № 1-6,

сарай «Ж», душ «З», гараж «Е». На час звернення до суду з цим позовом, гаражем «Е», сараєм «Ж» та душем «З» користується ОСОБА_5 , а тому він вважав за необхідне, щоб 1/2 частину вартості вказаного майна йому компенсував ОСОБА_5 . Крім того, зазначав, що порядок користування земельною ділянкою, на якій знаходиться спірне домоволодіння необхідно визначити пропорційно наявним у них часткам, та виділити йому 1/2 частину земельної ділянки.

З урахуванням уточнених позовних вимог, викладених в остаточній редакції від 09 вересня 2014 року, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним та ОСОБА_5 право власності на 1/2 частині гаражу «Е», сараю «Ж», літнього душу «З», прибудови «а-1», яка складається з тамбуру II, площею 1,8 кв. м, прибудови «а-2», яка складається з коридору III, площею 3,8 кв. м, та бані IV, площею 4,0 кв. м, що розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 . Поділити домоволодіння АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 в натурі у власність зі спільної часткової власності 51/100 (508/1000) частки, а саме: з житлового будинку «А-1»: житлову

кімнату 1-4, площею 18,2 кв. м, коридор 1-1, площею 8,6 кв. м, житлову кімнату 1-2, площею 11,4 кв. м, житлову кімнату 1-6, площею 12,5 кв. м, загальною площею 50,7 кв. м; з надвірних будівель: тамбур «а-1», сіни «а», сарай «Б», погріб «Д», гараж «Е», вбиральня «В», сарай «Г», ворота № 1,

2/3 частини огорожі № 3, хвіртку № 5, огорожу № 6, всього на 100 833 грн, згідно варіанту № 7 (додаток № 7) висновку № 11/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 червня 2014 року, припинивши право спільної часткової власності на домоволодіння з ОСОБА_5 ; іншу частину домоволодіння виділити в натурі ОСОБА_5 . Грошову компенсацію у розмірі 3 332 грн, внесену ним за квитанцією від 21 листопада 2013 року, виплатити на користь ОСОБА_5 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на прибудову «а-3», яка складається з коридору 1-7,

площею 4,4 кв. м, кухні 1-8, площею 10,5 кв. м, ванної кімнати 1-9, площею

4,6 кв. м, тамбуру І-ІІ, площею 1,8 кв. м, сараю «К». Визначити між сторонами у справі порядок користування земельною ділянкою за адресою:

АДРЕСА_1 , згідно варіанту № 7 (додаток № 8) висновку № 11/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 червня 2014 року, а саме визначивши ОСОБА_1 земельну ділянку індивідуального користування, загальною площею 297,0 кв. м, зі сторони ділянки АДРЕСА_1 ; ОСОБА_5 земельну ділянку індивідуального користування, загальною площею 297,0 кв. м, зі сторони ділянки АДРЕСА_2 . Встановити постійний та безоплатний сервітут земельної ділянки, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 , а саме: для здійснення обслуговування належної йому частини стіни житлової прибудови літ. «А-1-1» відносно проходу по двору (при виникненні такої необхідності в разі ремонту підмостки, цоколю, стіни, покрівлі), який знаходиться у користуванні

ОСОБА_5 , площа якого становить 3,5 кв. м; для здійснення заїзду в двір ОСОБА_5 відносно проїзду по двору (при виникненні такої необхідності в разі відкачки вигрібної ями, заїзду пожежної машини, для розвантаження та перенесення габаритних речей), який знаходиться в його користуванні, площа якого становить 20,5 кв. м.

У січні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: КП «Сумське міське БТІ», Сумська міська рада, про визнання права власності, поділ домоволодіння та припинення права спільної часткової власності.

Зустрічну позову заяву мотивовано тим, що він не погоджується із варіантом поділу спільного майна, запропонованого позивачем за первісним та відповідачем за зустрічним позовом. Вказував, що з дня прийняття спадщини між ним та ОСОБА_1 склався певний порядок користування приміщеннями та надвірними будівлями, однак у запропонованому останнім та судовою будівельно-технічною експертизою порядку включено до складу спадкового майна побудовані ним особисто будівлі, а саме гараж «Е»,

сарай «К», ганок, сарай «Ж», душ «З», прибудова «а-2». Крім того, найбільші надвірні споруди: погріб «Д» та сарай «Б», що ними були отримані у спадок переходять ОСОБА_1 , який при цьому здійснив знесення сіней, сараю та вбиральні чим зменшив вартість і кількість спадкового майна. Також запропонований розподіл земельної ділянки не дає йому змоги користуватися подвір`ям.

Враховуючи викладене та з урахування уточнених зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і складається з кухні 2-1, площею 8,2 кв. м, коридору 2-2, площею 6,0 кв. м, житлових

кімнат 2-3, площею 19.4 кв. м, 2-4, площею 13,0 кв. м, у житловій

прибудові «А2-1», житлових кімнат 2-6, площею 8,1 кв. м, 2-5, площею

8,3 кв. м, у житловому будинку «А-1», 1/2 частини сараю «Б», 1/2 частини огорожі № 1-6 (висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 07 грудня 2012 року № 36/12, варіант 1 - сарай «Г», вартістю 750,00 грн, знесений ОСОБА_1 ). Визнати право власності на ганок, прибудову

«а-2», що складається з коридору III, площею 3,8 кв. м, санвузлу IV,

площею 4,0 кв. м, гараж «Е», сарай «Ж», душ «З». Земельну ділянку залишити у спільному користуванні або варіант 1 додатку 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 серпня 2011 року № 4/11.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2012 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 прийнято до розгляду в одному провадженні з первісним позовом.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 червня 2016 року залучено до участі у справі замість померлого відповідача (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_5 , його правонаступників: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відповідачами за первісним позовом та позивачами за зустрічним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 листопада 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області

від 20 січня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа - РС Сумського МУЮ, про визнання права власності, поділ майна, що перебуває в спільній частковій власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, встановлення земельного сервітуту задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 право власності по 1/2 частині гаражу «Е», сараю «Ж», літнього душу «З», прибудови «а-1», яка складається з тамбуру II, площею 1,8 кв. м, прибудови «а-2», яка складається з коридору III, площею 3,8 кв. м та бані IV, площею 4,0 кв. м, розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною вартістю по 9 263,50 грн.

Поділено домоволодіння АДРЕСА_1 та виділити в натурі у власність: ОСОБА_1 зі спільної часткової власності

51/100 (508/1000) частки, а саме: з житлового будинку «А-1» з житловими прибудовами: житлову кімнату 1-4, площею 18,2 кв. м, коридор 1-1, площею 8,6 кв. м, житлову кімнату 1-2, площею 11,4 кв. м, житлову кімнату 1-6, площею 12,5 кв. м, загальною площею 50,7 кв. м; з надвірних будівель: тамбур «а-1», сіни «а», сарай «Б», погріб «Д», гараж «Е», вбиральня «В», сарай «Г», ворота № 1, 2/3 частини огорожі № 3, хвіртку № 5, огорожу № 6, всього на

100 833 грн, згідно варіанту № 7 (додаток № 7) висновку № 11/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 червня 2014 року, припинивши право спільної часткової власності на домоволодіння з ОСОБА_5 ; ОСОБА_5 зі спільної часткової власності

49/100 (492/1000) частки, а саме: з житлового будинку «А-1» з житловими прибудовами: житлову кімнату 2-5, площею 8,8 кв. м, житлову кімнату 2-6, площею 8,1 кв. м, кухню 2-1, площею 9,5 кв. м, коридор 2-2, площею 6,0 кв. м, житлову кімнату 2-3, площею 19,4 кв. м, житлову кімнату 2-4, площею

13,0 кв. м, загальною площею 64,8 кв. м; з надвірних будівель: сіни «а-2», ганок, сарай «Ж», літній душ «З», 1/3 частини огорожі № 3, хвіртка № 4, всього на 97 497,00 грн, згідно варіанту № 7 (додаток № 7) висновку № 11/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 червня 2014 року.

Грошову компенсацію у розмірі 3 332 грн, внесену ОСОБА_1 за квитанцією від 21 листопада 2013 року, яка знаходиться на депозитному рахунку ТУ ДСА в Сумській області, виплачено на користь ОСОБА_5 .

Згідно із варіантом № 7 (додаток № 7) висновку № 11/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 червня 2014 року покладено обов`язок на ОСОБА_5 за власні кошти та власними силами в приміщенні житлової кімнати «2-4» встановити глуху міжкімнатну перегородку, поділяючи приміщення на два окремих: приміщення передпокою шириною 1,5 м та приміщення площею 7,5 кв. м; між приміщенням організованого передпокою та житловою кімнатою «2-3» пробити дверний отвір та встановити дверний блок; в організованому приміщенні передпокою пробити отвір, встановити подвійний дверний блок і організувати вхід в квартиру ОСОБА_5 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на прибудову «а-3», яка складається з коридору 1-7, площею 4,4 кв. м, кухні 1-8, площею 10,5 кв. м, ванної кімнати 1-9, площею 4,6 кв. м, тамбур І-ІІ, площею 1,8 кв. м, сарай «К», загальною вартістю всього майна 49 378,00 грн.

Визначено між сторонами у справі порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 594 кв. м, згідно варіанту № 7 (додаток № 8) висновку № 11/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 червня 2014 року, а саме визначивши: ОСОБА_1 земельну ділянку індивідуального користування загальною площею 297,0 кв. м зі сторони ділянки АДРЕСА_1 ; ОСОБА_5 земельну ділянку індивідуального користування загальною площею 297,0 кв. м зі сторони ділянки АДРЕСА_2 .

Встановлено постійний та безоплатний сервітут земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: для здійснення обслуговування належної ОСОБА_1 частини стіни житлової прибудови літ. «А1-1» відносно проходу по двору (при виникненні такої необхідності в разі ремонту підмостки, цоколю, стіни, покрівлі), який знаходиться у користуванні ОСОБА_5 , площа якого становить 3,5 кв. м; для здійснення заїзду в двір ОСОБА_5 відносно проїзду по двору (при виникненні такої необхідності в разі відкачки вигрібної ями, заїзду пожежної машини, для розвантаження та перенесення габаритних речей), який знаходиться в користуванні ОСОБА_1 , площа якого становить 20,5 кв. м.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 треті особи: КП «Сумське міське БТІ», Сумська міська рада, про визнання права власності, визначення порядку користування земельною ділянкою залишено без задоволення. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 20 січня 2015 року скасовано, а справу передано до суду першої інстанції.

Ухвалу мотивовано тим, що обираючи варіант поділу домоволодіння судами не було враховано, що обраний ними варіант поділу передбачає перепланування будинку та переобладнання, на що необхідний дозвіл виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів, якого отримано не було. Крім того, судами не було враховано, що сторонами не було отримано документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та проведено його державну реєстрацію.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 грудня 2019 року у складі судді Фоменко І. М. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право власності по 1/2 частині гаража «Е», сарая «Ж», літнього душа «З», прибудови «а-1», яка складається з тамбура ІІ площею 1,8 кв. м, прибудови

«а-2», яка складається з коридора «Ш», площею 3,8 кв. м та бані IV, площею

4 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на прибудову «а-3», яка складається з коридора 1-7, площею 4.4 кв. м, кухні 1-8, площею 10,5 кв. м, ванної кімнати 1-9 площею 4,6 кв. м, тамбура 1-11 площею 1,8 кв. м,

сараю «К».

Поділено домоволодіння АДРЕСА_1 та виділено в натурі у власність: ОСОБА_1 зі спільної часткової власності

51/100 (508/1000) частки, а саме: з житлового будинку «А-1» з житловими прибудовами: житлову кімнату 1-4, площею 18,2 кв. м, коридор 1-1, площею 8,6 кв. м, житлову кімнату 1-2, площею 11,4 кв. м, житлову кімнату 1-6, площею 12,5 кв. м, загальною площею 50,7 кв. м; з надвірних будівель: тамбур «а-1», сіни «А», сарай «Б», погріб «Д», гараж «Е», вбиральня «В», сарай «Г», ворота № 1, 2/3 частини огорожі № 3, хвіртку № 5, огорожу № 6, всього на

100 833 грн, згідно варіанту № 7 висновку № 11/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 червня 2014 року, припинивши право спільної часткової власності на домоволодіння з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зі спільної часткової власності 49/100 (492/1000) частки, а саме: з житлового будинку «А-1» з житловими прибудовами: житлову кімнату 2-5, площею 8,8 кв. м, житлову кімнату 2-6, площею 8,1 кв. м, кухню 2-1, площею 9,5 кв. м, коридор 2-2, площею 6 кв. м, житлову кімнату 2-3, площею 19,4 кв. м, житлову кімнату 2-4, площею

13 кв. м, загальною площею 64,8 кв. м; з надвірних будівель: сіни «а-2», ганок, сарай «Ж», літній душ «З», 1/3 частини огорожі № 3, хвіртка № 4, всього на

97 497 грн, згідно варіанту № 7 висновку № 11/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 червня 2014 року.

Грошову компенсацію в розмірі 3 332 грн, внесену ОСОБА_1 за квитанцією № від 21 листопада 2013 року, яка знаходиться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області (далі - ТУ ДСА в Сумській області), зобов`язано виплатити на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Згідно варіанту № 7 висновку № 11/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 червня 2014 року покладено обов`язок на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за власні кошти та власними силами в приміщенні житлової кімнати «2-4» встановити глуху міжкімнатну перегородку, поділяючи приміщення на два окремих: приміщення передпокою шириною 1,5 м та приміщення площею 7,5 кв. м; між приміщенням організованого передпокою та житловою кімнатою «2-3» пробити дверний отвір та встановити дверний блок; в організованому приміщенні передпокою пробити отвір, встановити подвійний дверний блок і організувати вхід в квартиру ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Визначено між сторонами по справі порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею

594 кв. м, згідно варіанту № 7 висновку № 11/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 червня 2014 року, а саме визначивши: ОСОБА_1 земельну ділянку індивідуального користування загальною площею 297 кв. м зі сторони ділянки АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку індивідуального користування загальною площею 297 кв. м зі сторони ділянки АДРЕСА_2 .

Встановлено постійний та безоплатний сервітут земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: для здійснення обслуговування належної ОСОБА_1 частини стіни житлової прибудови літера «А-1-1» відносно проходу по двору (при виникненні такої необхідності в разі ремонту підмостки, цоколю, стіни, покрівлі), який знаходиться у користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , площа якого становить 3,5 кв. м; для здійснення заїзду в двір ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно проїзду по двору (при виникненні такої необхідності в разі відкачки вигрібної ями, заїзду пожежної машини, для розвантаження та перенесення габаритних речей), який знаходиться в користуванні ОСОБА_1 , площа якого становить 20,5 кв. м. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що прибудова «а-3» є власністю ОСОБА_1 , оскільки була збудована останнім за його власний рахунок, не змінюючи розміру часток іншого співвласника жилого будинку. Також між гаражем «Е» та сараєм «Б» ОСОБА_1 побудував сарай «К». зазначені приміщення були офіційно введені в експлуатацію у 2011 році. Крім того, з метою поділу спірного домоволодіння та земельної ділянки судом призначалася судова будівельно-технічна експертиза, якою запропоновано декілька варіантів поділу домоволодіння. Найбільш прийнятний за висновком суду є варіант № 7 (додаток № 7 та додаток № 8 висновку

від 05 червня 2014 року № 11/14), який повністю відповідає нормам матеріального права, які застосовуються при поділі домоволодіння. Поділ по цьому варіанту технічно можливий і це підтверджується висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 червня 2014 року № 11/14. Крім того, такий порядок розподілу домоволодіння та земельної ділянки не порушує права жодного із співвласників, буде сприяти чіткому врегулюванню між ними питань володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Для забезпечення варіанту поділу спірної земельної ділянки та можливості вільного користування належним сторонам майном, суд встановив постійний та безоплатний сервітут зазначеної земельної ділянки, який відображено у вищевказаному висновку.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Сумського апеляційного суду від 18 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 грудня 2019 року в частині визнання права власності та поділу спільного майна в натурі, вирішення питання виплати грошової компенсації змінено, а в частині визначення порядку користування земельною ділянкою скасовано. Викладено резолютивну частину рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 грудня 2019 року в наступній редакції: позов та зустрічний позов задоволено частково. Виділено в натурі ОСОБА_1 частину з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в наступному порядку: частину житлового будинку літера «А-1», що складається з житлової кімнати 1-4, площею

18,2 кв. м, вартістю 25 199 грн 54 коп., частину житлового будинку літера

«А1-1», що складається з житлових кімнат: 1-6, 1-1, 1-2 загальною площею 32,5 кв. м, вартістю 40 859 грн, та з надвірних будівель: сарай «Б» - вартістю 8 244 грн, 1/2 частину погребу «Д» - вартістю 2 366 грн 50 коп., всього вартість виділеного майна складає 76 669 грн 04 коп., припинивши на них право власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Виділено в натурі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 частину з житлового будинку, що розташований за адресою:

АДРЕСА_1 в наступному порядку: частину житлового будинку літера «А-1», що складається з житлових кімнат 2-5, площею 8,3 кв. м, вартістю 11 492 грн

10 коп., 2-6, площею 8,1 кв. м, вартістю 11 215 грн 18 коп., частину житлового будинку літера «А2-1», що складається з житлових кімнат: 2-3, площею

19,4 кв. м, вартістю 26 332 грн 20 коп., 2-4, площею 13 кв. м, вартістю

17 645 грн 29 коп., кухні 2-1, площею 9,5 кв. м вартістю 12 894 грн 64 коп., коридору 2-2, площею 6 кв. м, вартістю 8 143 грн 98 коп., та з надвірних будівель: прибудову «а-2» (сіни, ганок) загальною площею 7,8 кв. м, вартістю 7 676 грн, гараж «Е» вартістю 8 477 грн та 1/2 частину погребу «Д» - вартістю 2 366 грн 50 коп., душ літера «З» вартістю 306 грн, сарай літера «Ж» вартістю 442 грн, всього вартість виділеного майна складає 106 990 грн 89 коп., припинивши на них право власності ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 компенсацію за знесення ним сіней «І» площею 5,6 кв. м, вбиральні «В», сараю «Г» в розмірі 1/2 частини їх вартості, що становить

4 270 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь

ОСОБА_1 компенсацію в рахунок зменшення ідеальної частки спільного майна в сумі 15 160 грн 93 коп.

Повернуто ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 3 332 грн, внесену ним за квитанцією від 21 листопада 2013 року № , яка знаходиться на депозитному рахунку ТУ ДСА в Сумській області.

Земельну ділянку та огорожу 1-3 залишено в спільному користуванні.

В іншій частині позову та зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що за відсутності у сторін належним чином оформленого права власності або права користування на земельну ділянку, заявлені ними позовні вимоги щодо встановлення порядку користування нею є передчасними та задоволенню не підлягають. Не зважаючи на наявний встановлений між сторонами порядок користування спірним домоволодінням, його поділ в натурі фактично проведено не було і вказане домоволодіння належало сторонам на праві спільної часткової власності.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 було фактично знесено прибудова

літ. «а-1», яка належала йому з відповідачем в рівних частинах, що унеможливило його фактичний поділ в натурі, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 компенсації у розмірі 1/2 частини його вартості, що становить 4 270,00 грн.

Дослідивши фактичний порядок користування спірним домоволодінням, який склався протягом тривалого часу між сторонами, колегія суддів вважала за необхідне його залишити. Рішення суду першої інстанції в частині покладення зобов`язань на відповідачів за первісним позовом здійснити зазначені у рішення суду першої інстанції перебудови підлягає скасуванню, оскільки відповідачі не надали згоди на проведення таких перебудов. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив про передчасність позовних вимог в частині розподілу земельної ділянки з огляду на те, що підстави для проведення перебудови у кімнаті «2-4» відсутні. Погребом «Д» вони користуються спільно, а тому колегія суддів вважала за необхідне виділити 1/2 частини цього приміщення ОСОБА_1 та 1/2 ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У червні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій він просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 07 квітня 2020 року у справі № 521/2993/13-ц та постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 907/68/18,

від 13 березня 2019 року у справі № 734/3785/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 910/4055/18, від 13 листопада 2019 року у справі № 686/6888/15-ц, від 18 липня 2018 року у справі № 758/824/17, від 20 травня 2020 року у справі № 127/21769/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що заявник прийняв спадщину після смерті своєї матері на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою сумською державною нотаріальною конторою 20 вересня 1994 року. При таких обставинах на земельні правовідносини повинні розповсюджуватись дії статті 30 ЗК УРСР. Тобто на час прийняття спадщини після смерті матері, спадкоємці - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 отримали на підставі статті 30 ЗК УРСР (у редакції 1990 року) земельну ділянку, загальною площею 594 кв. м. Після отримання спірної земельної ділянки в постійне користування вони її додатково на себе не оформлювали, оскільки такі правила на них не розповсюджувалися. При цьому заявник посилається на те, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому у його спадкоємців, щоб отримати земельну ділянку під житловим будинком та господарськими будівлями, виник обов`язок на переоформлення права користування земельною ділянкою з виробленням технічної документації та присвоєнням кадастрового номеру. Оскільки відповідачі у справі таке переоформлення не здійснили, то заявник вважає себе єдиним законним користувачем земельної ділянки.

Щодо поділу прибудови літ. «а-3», то суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вона не входила до складу спадщини, а була збудована за кошти ОСОБА_1 , тому поділу між сторонами не підлягає. Заявник вказує, що дійсно ним за власні кошти було побудовано сарай «К», прибудову «а-3», вбиральню «И», тамбур «а-1» та зроблено перепланування приміщень

1-6 та 1-2. Виконавчим комітетом Сумської міської ради від 05 квітня

2011 року було прийнято рішення № 242 «Про збереження господарських споруд, будівель та прибудов до приватних житлових будинків садибного типу, що були споруджені до 01 січня 2008 року на території м. Суми» відповідно до додатку якого всі прибудови та господарські споруди, які ОСОБА_1 будував особисто стали вважатися спільною частковою власністю його та ОСОБА_5 . У зв`язку з цим заявник звернувся до суду, в тому числі, і з позовною вимогою про визнання права власності на зазначені приміщення з метою, щоб вони не увійшли в поділ спадкової частини житлового будинку з господарськими спорудами. Заявник зазначає, що при реєстрації речових прав на зазначені приміщення його права будуть порушені, оскільки в резолютивній частині оскаржуваної постанови взагалі не зазначено те, що вони належать йому і при поділі домоволодіння йому виділяються.

Заявник посилається на те, що апеляційний суд не вірно витлумачив поняття права спільної часткової власності та його припинення, що призвело до того, що припинивши право спільної часткової власності на об`єкти нерухомості, залишив погреб «Д» у спільному користуванні по 1/2 частці всіх співвласників - сторін у справі, яку не можливо відокремити, не облаштувавши окремий вхід-вихід, як того потребують норми чинного цивільного законодавства.

Стягуючи компенсацію в рахунок зменшення ідеальної частки спільного майна, суд апеляційної інстанції керувався вартістю спірного майна, яку було зазначено в експертизі від 27 липня 2011 року, тобто така вартість вже більше дев`яти років не є актуальною, а суд використав її без індексації та визначив грошову компенсацію, на яку заявник не надавав згоди та яка не відповідає дійсній вартості майна.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції. Задоволено клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання та дії постанови Сумського апеляційного суду від 18 травня 2020 року. Зупинено дію постанови Сумського апеляційного суду від 18 травня 2020 року. Зупинено виконання постанови Сумського апеляційного суду від 18 травня

2020 року.

У липні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2021 року справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа - РС Сумського МУЮ, про визнання права власності, поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, встановлення земельного сервітуту; за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи:

КП «Сумське міське БТІ», Сумська міська рада, про визнання права власності, поділ домоволодіння та припинення права спільної часткової власності призначено до розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , поданий представником - ОСОБА_6 , на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому вони просили зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві власності належить по 1/2 частині будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці, площею 594 кв. м, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою сумською державною нотаріальною конторою 19 вересня 1994 pоку, реєстровий № 4-4498.

Зазначене домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, яка була виділена рішенням Сумської міської ради від 05 липня 1957 року за № 756, площею 594 кв. м.

У свідоцтві про право на спадщину зазначено, що будинок є жилою площею 67,0 кв. м з надвірними будівлями: сарай «Б», вбиральня «В», сарай «Г»,

погріб «Д», огорожа 1-3.

Після прийняття спадщини, між сторонами склався фактичний порядок користування спірним домоволодінням, згідно якого ОСОБА_1 , зі своєю сім`єю, займав приміщення «І» - сіни, площею 5,6 кв. м, «1-1» - коридор, площею 8,6 кв. м, «1-2» - ванну кімнату, площею 11,4 кв. м, «1-4» - житлову кімнату, площею 18,2 кв. м, «1-6» - кухню, площею 12,5 кв. м. Таким чином, ОСОБА_1 займав загальної площі спірного домоволодіння 56,3 кв. м, житлової площі - 18,2 кв. м.

ОСОБА_5 , зі своєю сім`єю, відповідно займав приміщення: «2-1» - кухню, площею 8,2 кв. м, «2-2» - коридор, площею 6,0 кв. м, «1-3» - житлову кімнату, площею 8,1 кв. м, «1-5» - житлову кімнату, площею 8,3 кв. м, «2-3» житлову кімнату, площею 19,4 кв. м, «2-4» житлову кімнату, площею 13,0 кв. м. Таким чином, ОСОБА_5 займав загальної площі спірного домоволодіння

63,0 кв. м, жилої площі - 48,8 кв. м.

На час прийняття спадщини після смерті матері, не увійшли до спадкового майна наступні приміщення: гараж «Е», сарай «Ж», літній душ «З», прибудова «а-1», яка складалася з тамбуру II, площею 1,8 кв. м, прибудова «а-2», яка складалася з коридору III, площею 3,8 кв. м та бані IV, площею 4,0 кв. м, оскільки вони були побудовані батьками сторін (спадкодавцями) без відповідних дозволів державних органів.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 05 квітня 2011 року № 242 «Про збереження господарських споруд, будівель та прибудов до приватних житлових будинків садибного типу, що були споруджені до 01 січня 2008 року на території міста Суми» вирішено зберегти господарські споруди, будівлі та прибудови до приватних житлових будинків садибного типу, що були споруджені до 01 січня 2008 року на території м. Суми, згідно з додатком. В пункті 87 додатку до рішення виконавчого комітету зазначена адреса житлового будинку садибного типу: АДРЕСА_1 , прізвище, ім`я, по батькові власників житлового будинку: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та найменування господарських споруд, будівель та прибудов, що зберігаються: прибудова літ. «а3», тамбур літ. «а1», сіні літ. «а2», сараї літ. «К», «Ж», гараж літ. «Е», вбиральня літ. «И», душ літ. «З», переплановані приміщення в будинку «1-6», «1-2».

Вказане рішення виконавчого комітету Сумської міської ради в частині пункту 87 додатку прийняте на підставі заяви власників будинку

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від 21 березня 2011 року та наданих ними документів, з врахуванням висновку постійно діючої комісії по вирішенню питань пов`язаних із самочинним будівництвом, самовільною зміною цільового призначення та (або) функціонального призначення об`єктів нерухомого майна та вирішенню питань пов`язаних з об`єктами, які функціонують без прийняття в експлуатацію, а також відповідно до рішення Сумської міської ради від 14 квітня 2010 року № 3625-МР «Про затвердження Порядку оформлення права власності та погодження прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт».

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05 жовтня 2015 року серія НОМЕР_1 (а. с. 156).

Спадкоємцями на належні йому 1/2 частини житлового будинку з надвірними, господарчими та побутовими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 (право власності на 1/6 частини домоволодіння), ОСОБА_3 (1/6 частина) та ОСОБА_2 (1/6 частин) (а. с. 214-219, т. 4).

Відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 червня 2014 року № 11/14, згідно даних матеріалів інвентаризаційної справи № 2275 на домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме оцінювального акта № 4 на господарсько-побутові будівлі з реєстрацією поточних змін станом на 11 серпня 1994 року, рік побудови гаражу літ. «Е» вказано 1987 рік. Рік побудови сараю літ. «Ж» і літнього душу літ. «З» не вказаний. Відповідно довідки-характеристики від 12 вересня 1994 року за

№ 2132, на домоволодіння АДРЕСА_1 , для пред`явлення в нотаріальну контору, зазначено, що ОСОБА_7 є власницею домоволодіння та зазначений весь перелік будівель і споруд домоволодіння АДРЕСА_1 станом на 12 вересня 1994 року, в тому числі зазначені гараж літ. «Е», сарай літ. «Ж» і літній душ

літ. «З».

Враховуючи викладене, самочинно побудовані ще за життя спадкодавців та прийняті в експлуатацію у 2011 році гараж «Е», сарай «Ж», літній душ «З», прибудова «а-1», яка складається з тамбуру II, площею 1,8 кв. м, прибудова «а-2», яка складається з коридору III, площею 3,8 кв. м та бані IV,

площею 4,0 кв. м, є спільною частковою власністю ОСОБА_1 та

ОСОБА_5 , а тому повинні ділитися між співвласниками в рівних частинах.

Після прийняття спадщини ОСОБА_1 самовільно зніс сіни І,

площею 5,6 кв. м, вбиральню «В» та сарай «Г», що були побудовані ще спадкодавцем та підлягають розподілу між сторонами згідно їх часток в домоволодінні.

До приміщень, які займав ОСОБА_1 , замість існуючого тамбуру І, площею 5,6 кв. м останній особисто, за власні кошти та своїми силами, побудував прибудову «а-3», яка складається з: коридору 1-7, площею 4,4 кв. м, кухні 1-8, площею 10,5 кв. м, ванної кімнати 1-9, площею 4,6 кв. м, та переобладнав приміщення «1-2» - ванну кімнату в житлову кімнату, а кухню «1-6» - в житлову кімнату «І», не змінюючи їх площі. Також між гаражем «Е» та сараєм «Б» ОСОБА_1 побудував сарай «К». Вищезазначені приміщення були офіційно введені в експлуатацію у 2011 році.

З метою поділу спірного домоволодіння та земельної ділянки судом призначалась судова будівельно-технічна експертиза.

Висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 червня 2014 року № 11/14 запропоновано декілька варіантів поділу спірного домоволодіння з прибудовами та господарськими спорудами та визначення порядку користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

29 травня 2015 року ОСОБА_1 звертався через приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Арєшиної Н. О. до ОСОБА_5 та членів його сім`ї із заявою про надання дозволу на проведення перепланувань та/або переобладнання житлового будинку

АДРЕСА_1 за варіантом № 7 поділу домоволодіння, запропонованого у висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 червня 2014 року № 11/14 (а. с. 98-102).

ОСОБА_1 жодної відповіді не отримав.

ОСОБА_1 замовлено та отримано відповідний технічний висновок щодо обстеження можливості перепланування житлового будинку (а. с. 77,

т. 3).

13 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради із заявою про надання дозволу на перепланування та переобладнання спірного домоволодіння, надавши документи, визначені у пункті 2.1 порядку

від 26 жовтня 2011 року № 673.

Згідно із листом Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради від 31 липня 2015 року № 1305/06.01-11-Я, діючим законодавством Сумська міська рада та її виконавчі органи не наділені повноваженнями щодо узгодження висновків судової будівельно-технічної експертизи відносно варіантів поділу домоволодіння, пов`язаних з переплануванням приміщень, та не передбачено погодження вказаних висновків з органами місцевого самоврядування. Для ОСОБА_1 як власника передбачена лише згода, завірена в установленому законом порядку. Дозвіл на перепланування та переобладнання видається при згоді всіх співвласників після набрання чинності рішенням суду щодо поділу домоволодіння.

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до положень статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно із положенням статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Подільну річ можна поділити на частини, кожна з яких може бути використана для тих же цілей, для яких річ призначалась до її поділу. Наприклад, житловий будинок може бути поділений на дві частини або більше. При цьому повинна бути збережена можливість використання кожної із частин будинку як житло. Неподільна річ у разі її поділу втрачає своє цільове призначення.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Отже, кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своє частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Якщо з учасників спільної часткової власності після здійснення виділу залишився тільки один суб`єкт, природно, що право спільної власності припиняється взагалі. Проте якщо після виділу суб`єктів-співвласників залишилося хоча б двоє, право спільної часткової власності продовжує існувати - з перерозподіленими частками та, як правило, з видозміненим складом майна, яке перебуває у спільній частковій власності.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 367, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що поділ жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року (у справі № 6-12цс13).

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із вимогами статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 6 постанови Пленуму ВСУ від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту статті 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно до статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови

від 16 квітня 2004 року № 7 із наступними змінами «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

Враховуючи викладене та вивчивши надані матеріали висновку експертизи, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що найбільш прийнятним варіантом для поділу житлового будинку, надвірних будівель та визначення порядку користування земельною ділянкою є варіант № 7 (додаток № 7 та додаток № 8 висновку 11/14 від 05 червня 2014 року), який повністю відповідає нормам матеріального права, які застосовуються при поділі домоволодіння, відповідає вимогам ДБН та жодним чином не порушує будівельні, санітарні та інші вимоги щодо здійснення перепланування та переобладнання приміщень в спірному житловому будинку.

Поділ по цьому варіанту технічно можливий і це підтверджується висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 11/14

від 05 червня 2014 року.

Як вбачається з висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 червня 2014 року № 11/14, експертом запропоновано наступний варіант поділу земельної ділянки (варіант № 7 - додаток № 7), при якому ОСОБА_1 виділено земельну ділянку індивідуального користування загальною площею 297,0 кв. м зі сторони ділянки

АДРЕСА_1 ; в свою чергу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - земельну ділянку індивідуального користування, загальною площею 297,0 кв. м, зі сторони земельної ділянки АДРЕСА_2 .

Такий порядок розподілу домоволодіння та земельної ділянки не порушує права жодного із співвласників, буде сприяти чіткому врегулюванню між ними питань володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не виконав вимоги цивільного судочинства та не застосував норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, оскільки помилково виходив із того, що на час прийняття спадщини після смерті матері, спадкоємці - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 отримали на підставі статті 30 ЗК УРСР (у редакції 1990 року) земельну ділянку загальною площею 594 кв. м і така земельна ділянка необхідна їм при проведенні поділу спірного домоволодіння для обслуговування останнього. Крім того, суд апеляційної інстанції, погодившись з висновками суду першої інстанції про те, що прибудова літера «а-3» була збудована за власні кошти ОСОБА_1 , скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині позовних вимог та ухвалюючи нове рішення, не навів мотивів прийняття такого рішення, у чому неправильність рішення суду першої інстанції, не зробив висновку щодо всіх заявлених позовних вимог, не вирішив зазначені вимоги позивача про визнання права власності на указані приміщення, у резолютивній частині рішення не вказав за ким визнано право власності на спірне приміщення прибудови «а-3» збудовані особисто ОСОБА_1 , та не навів мотивів у чому необґрунтованість рішення суду першої інстанції про поділ земельної ділянки, відповідно до висновку екпертизи, яка необхідна для обслуговування часток, які виділені сторонам у порядку поділу, та чому залишив її у спільному користуванні, при можливості її поділу за висновками експертизи, і при наявності у сторін спору щодо користування спірною земельною ділянкою та заявлених вимог про її поділ, які були вирішені судом першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки постанова апеляційного суду не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства щодо законності й обґрунтованості, то відповідно до положень статті 413 ЦПК України є підстави для його скасування із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Сумського апеляційного суду від 18 травня 2020 року скасувати.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 грудня 2019 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович