Справа № 930/2287/20
Провадження № 22-ц/801/957/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Сопруна В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 16 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Науменка С. М. в місті Немирів Вінницької області, зі складенням повного тексту судового рішення 18 березня 2021 року,

у цивільній справі № 930/2287/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,

встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її корить аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн.

Позов обґрунтувала тим, що шлюб між нею та відповідачем розірвано.

Від шлюбу вони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Донька ОСОБА_3 , на даний момент навчається на 2 курсі Київського національного університету імені Тараса Шевченка, спеціальність «102-хімія» хімічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка 4 рівня акредитації на денній формі навчання, де навчається на бюджетній основі, що підтверджується довідкою № 997 від 13 липня 2020 року, виданою Київським національним університетом імені Тараса Шевченка.

ОСОБА_3 , навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток.

Відповідач на утримання доньки матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те, що згідно законодавства зобов`язаний це робити. Позивачка не в змозі самостійно утримувати дитину, у зв`язку з тим, що їй необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо, що й зумовило необхідність звернення до суду.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 16 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.10.2020 і до досягнення дочкою ОСОБА_3 23-х років за умови продовження навчання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, необ`єктивним, а також таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, ухваленим з порушенням норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що позивачка звертаючись до суду з цим позовом від свого імені зовсім не доводить належними доказами, що їхня повнолітня дочка проживає зараз разом із нею та знаходиться на її утриманні. На думку скаржника висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та зроблені без врахування положень статей 182, 199, 200 СК України. Суд не врахував того, що з 2015 року у нього є інша сім`я, яка також потребує його уваги та матеріального забезпечення. Із теперішньою дружиною - ОСОБА_4 у них є також спільна дитина - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом із ними та перебуває на його утриманні. Син ОСОБА_5 має неналежний стан здоров`я, що є наслідком постійних звернень до медичних установ, а відтак і потребує вартісного лікування. Крім малолітнього сина, у нього також на утриманні знаходиться і дочка дружини від попереднього шлюбу - ОСОБА_7 , 2009 року народження, яка проживає разом із ними, часто хворіє, потребує постійного посиленого догляду. Його матір - ОСОБА_8 , якій виповнився 71 рік, також потребує його підтримки та допомоги. Крім того, його дружина на сьогоднішній день перебуває на 7-му місяці вагітності, про що надавалось також відповідне підтвердження. Зазначені вище обставини, на його думку, є важливими та повністю підтверджуються довідками та іншими письмовими доказами, які він надав до справи, подаючи відзив на позовну заяву. В дійсності у нього немає офіційної роботи, він перебуває на обліку у центрі зайнятості, будь-яких земельних ділянок, які б він міг здавати в оренду у нього також немає. На сьогоднішній день його стан здоров`я потребує покращення, що також несе додаткові витрати. Вважає, що місцевий суд задовольняючи позов частково, фактично прийняв до уваги лише нічим не підтверджені свідчення самої позивачки, які на його думку, повинні були бути сприйняті судом критично, так як будь-якими належними доказами вони не були доведені, повністю необґрунтовано відкинув його доводи щодо неможливості надавати додаткову матеріальну допомогу ще й повнолітній дочці.

Позивачка ОСОБА_1 в строк, встановлений судом, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у визначеному рішенням суду першої інстанції розмірі. При цьому посилається на довідки з історії хвороби, видані дочці ОСОБА_3 , про те що вона знаходилась на диспансерному обліку та лікуванні з приводу хвороби вітиліго та проблем з відділом хребта, які потребують постійного лікування та реабілітації. Зокрема вказує, та обставина, що їхня спільна з відповідачем донька навчається на державному забезпеченні, не значить, що навчання не потребує додаткових витрат, оскільки дитина проживає в м. Києві в гуртожитку, потребує кожного дня харчування, також одягу відповідно до погодних умов, придбання канцелярії, навчальних посібників та ін. Вказані витрати повністю забезпечуються позивачкою, однак вона одна не може повноцінно забезпечувати матеріально-соціальні потреби дитини на період її навчання.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами першою та другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції враховуючи майновий стан відповідача, те що на даний час він перебуває у новому шлюбі, від якого має малолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також враховуючи реальну можливість відповідача сплачувати аліменти, і те, що відповідач матеріальної допомоги на повнолітню доньку, яка продовжує навчання добровільно не надає, дійшов висновку про можливість відповідача надавати відповідне утримання у розмірі 2000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 01.10.2020 і до досягнення дочкою ОСОБА_3 23 років за умови продовження навчання.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи, до яких суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

По справі встановлено, та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Згідно з рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 29.09.2008 у справі № 2-1310, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано (а.с. 5).

Відповідно до довідки № 997 від 13 липня 2020 року, виданої Київським національним університетом імені Тараса Шевченка, ОСОБА_3 навчається на 2 курсі Київського національного університету імені Тараса Шевченка, спеціальність «102-хімія» хімічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка 4 рівня акредитації на денній формі навчання, де навчається на бюджетній основі (а.с.9).

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжуються навчання і у зв`язку із чим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до частин першої, третьої статті 199 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснено в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини.

Суд першої інстанції даних вимог закону не врахував та дійшовши висновку про стягнення з ОСОБА_2 на утримання повнолітнього доньки 2000 грн щомісячно, взагалі не навів мотивів, на підставі яких вважав доведеними обставини щодо наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу в такому розмірі.

Суд не звернув увагу на те, що статтею 199 СК України передбачений обов`язок не одного, а обох батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження та інші обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Позивач заявляючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 3000 грн, взагалі не надала суду доказів в підтвердження її щомісячних витрат на утримання повнолітнього доньки в період її навчання.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дитини від 11.12.2020, відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.19-21).

З 2015 року відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , та у них є також спільна дитина - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.25,26).

Згідно з копією довідки Немирівського міського центру первинної медико-санітарної допомоги № 2230 від 08.12.2020 дружина відповідача ОСОБА_4 перебуває на обліку у сімейного лікаря з приводу ІІІ вагітності терміном 12 тижнів (а.с.30).

Відповідно до довідки Немирівської районної філії Вінницького обласного державного центру зайнятості №33.02-34/492 від 11.12.2020, ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований як безробітний в Немирівському РЦЗ з 26 листопада 2002 року (а.с.31).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Немирівської міської ради № 02-18-Д-533 від 23.11.2020 інформація про наявність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за ОСОБА_2 на території м. Немирів відсутня, заява про реєстрацію господарства із зазначенням членів такого господарства до міської ради не надходила (а.с.32).

Отже будь-які докази про працевлаштування відповідача та розмір отримуваного ним доходу в матеріалах справи відсутні.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). (Рішення у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04 п.58).

З урахуванням того, що позивачем не надано суду доказів в підтвердження щомісячних витрат на утримання повнолітньої доньки в період її навчання, не доведено обставин можливості ОСОБА_2 надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову є помилковим та не ґрунтується на нормах матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 16 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 травня 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

В. В. Сопрун