ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 680/419/20
Провадження № 22-ц/4820/510/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Філіпчук О.В.

за участю учасників справи: апелянта ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 15 січня 2021 року (суддя Яцина О.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом заборони вчинення дій,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що вона є власником частини приміщення комплексу ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 . При облаштуванні входу до свого приміщення з боку вул. Української, де розміщений магазин, нею, за власні кошти, було проведено роботи з благоустрою території згідно із отриманим планом благоустрою. В подальшому проводились роботи з поліпшення і добудови належної позивачці частини приміщення, за результатами якої їй було видано свідоцтво про право власності на частину приміщення, але вже за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору оренди від 8 жовтня 2018 року всім співвласникам будівлі по АДРЕСА_1 була передана в оренду земельна ділянка площею 0,11147 га, кадастровий номер :03:004:0173, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

Рішеннями виконавчого комітету Новоушицької селищної ради надано дозволи відповідачам на розміщення (встановлення) тимчасових споруд по АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_1 . На підставі вказаних рішень відповідачами отримано паспорти прив`язки тимчасових споруд.

Зазначені тимчасові споруди відповідачів заплановано розмістити таким чином, що частково перекривається оглядовість магазину позивачки та обмежиться вільний прохід відвідувачів магазину, а також унеможливиться під`їзд транспорту до магазину для доставки товару чи автомобілів екстрених служб.

У зв`язку з цим позивач просила суд заборонити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розміщення тимчасової споруди (торгового павільйону) згідно паспортів прив`язки тимчасової споруди (реєстраційні №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ), виданих відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Новоушицької РДА Хмельницької області.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 15 січня 2021 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом заборони вчинення дій відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Посилається на те, що відповідачами та дозвільними органами не дотримано процедури з оформлення паспортів прив`язки тимчасових споруд.

Як зазначає апелянт, державній реєстрації підлягає право оренди, а не договір оренди, про що суд першої інстанції помилково зазначив у рішенні. При цьому суд не звернув уваги на те, що відповідач ОСОБА_4 взагалі не є орендарем спірної земельної ділянки і право оренди цією ділянкою за нею не зареєстровано. А відомості про відповідача ОСОБА_2 (станом на момент подачі позову) як орендаря земельної ділянки не були внесені до розділу «Відомості про суб`єкта іншого речового права» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Це свідчить про те, що на момент видачі дозволу і паспорту прив`язки тимчасової споруди право оренди земельної ділянки у відповідача ОСОБА_2 не виникло.

Апелянт також не погоджується з посиланням суду у своєму рішенні на ту обставину, що позивачем було припинено підприємницьку діяльність. Припинення підприємницької діяльності жодним чином не впливає як на права власника нерухомого майна (приміщення магазину), так і на права орендаря земельної ділянки. Як власник магазину і орендар земельної ділянки позивач вправі вимагати усунення будь-яких порушень як щодо нерухомого майна, так і щодо земельної ділянки.

ОСОБА_1 зазначає, що ч. 2 ст. 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення юридичної відповідальності. Тому позов про превентивний захист права власності може бути пред`явлено власником, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не дотримався вимог п. 6 ч. 4 ст. 265 ЦПК України і не вказав, чому не застосував норми ч. 2 ст. 386 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 15 січня 2021 року залишити без змін як законне, апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що ним і всіма дозвільними органами дотримано всіх вимог законодавства, на які посилається апелянт.

Невнесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо ОСОБА_2 як орендаря земельної ділянки станом на момент подання позову було лише технічною помилкою реєстратора і під час розгляду справи в суді першої інстанції було надано новий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно із зазначенням ОСОБА_2 як орендаря земельної ділянки згідно договору оренди від 08.10.2018.

Навіть враховуючи превентивний спосіб захисту прав апелянта, незрозуміло, яким чином відповідачем будуть порушені права апелянта в майбутньому і якими саме будуть перешкоди. Апелянт ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не навела жодних ґрунтовних доводів можливого порушення відповідачем її прав, не надала доказів того, що розміщення тимчасової споруди відповідача буде порушувати її права як землекористувача (висновків експертів, спеціалістів, висновків державних органів). Вимога щодо заборони розміщення тимчасової споруди побудована на припущеннях. Разом з тим, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Зазначає, що питання дотримання порядку та законності надання дозволу на розміщення тимчасової споруди відповідача не входить до предмету доказування у даній справі.

Сторони договору оренди земельної ділянки визначили та погодили між собою порядок будівництва будівель та споруд на орендованій земельній ділянці, зокрема, й процедуру погодження. Розміщення тимчасової споруди не буде заходити на облаштований позивачем прохід та пандус до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та не буде обмежувати вільний прохід відвідувачів до магазину та унеможливлювати під`їзд транспорту до магазину для доставки товару чи автомобілів екстрених служб, про що зазначено у листі-повідомленні, адресованому відповідачем позивачу.

ОСОБА_5 зазначає, що в матеріалах справи є численні відповіді органів державної влади та місцевого самоврядування на запити позивача та її представника щодо правомірності дій місцевих та державних інституцій при вирішенні питань щодо надання дозволу ОСОБА_5 на розміщення тимчасової споруди та виготовлення паспорту прив`язки. Більше того, у відповідях наголошувалось на те, що майбутнє розміщення такої тимчасової споруди жодним чином не порушуватиме права позивача, не зменшуватиме проходу до її магазину та не створюватиме перешкод при отриманні (розвантаженні) товару.

Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які б відповідали фактичним обставинам справи.

На думку ОСОБА_5 обраний позивачем спосіб відновлення порушеного права, за захистом якого вона звернулась до суду, не відповідає змісту права, на порушення якого вона посилається, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого суду без змін.

Зазначає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не підтверджуються належними та допустимими доказами, є надуманими та суперечать обставинам справи.

При зверненні з листами до Новоушицької селищної ради щодо перевірки законності оформлення паспортів прив`язки тимчасових споруд, виданих відповідачам, ОСОБА_1 отримала відповіді №537 від 19.03.2020 та №748 від 06.05.2020, що тимчасові споруди, на які надано дозвіл на розміщення (встановлення) відповідно до паспорта прив`язки, мають бути розміщені на суміжних площадках і не змінюють архітектурної форми проходу до магазину , не зменшують ширину проходу і не звужують його, а також не перешкоджатимуть розгрузці товару в магазині, оскільки у ОСОБА_1 є інший під`їзд до магазину. Доводи апеляційної скарги про те, що в разі екстрених ситуацій не будуть мати доступ автомобілі екстрених служб, є лише припущенням.

При зверненні ОСОБА_1 до сектору містобудування, архітектури та державної реєстрації Новоушицької РДА щодо анулювання дії паспортів прив`язки ТС, виданих відповідачам, отримала відповідь, що підстав для анулювання таких паспортів немає.

На думку ОСОБА_4 відповідачами у даній справі права позивача ОСОБА_1 жодним чином не порушені.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статями 80, 89 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З урахуванням цих норм права на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 Цивільного кодексу, статті 4 і 5 Цивільного процесуального кодексу).

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд України у постанові від 24 травня 2017 року в справі № 752/13578/13-ц, з якої вбачається, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні правовідносини.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що згідно із договором купівлі-продажу частини приміщення ОСОБА_1 придбала у власність частину приміщення першого поверху загальною площею 164,9 кв.м та частину підвального приміщення загальною площею 186,1 кв.м. комплексу ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 5).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 належить 3/25 частки комплексу, ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 6).

16 березня 2006 року ОСОБА_1 було погоджено план благоустрою території за адресою: АДРЕСА_1 (перед магазином «Ідеал») (т. 1 а. с. 7-10).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 має у приватній власності нежитлове приміщення та підвал загальною площею 405,1 кв.м. (т. 1 а. с. 11).

Згідно із витягом про державну реєстрацію прав за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, магазин повсякденних товарів за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 12).

Даними договору оренди земельної ділянки від 08 жовтня 2018 року встановлено, що орендодавець Новоушицька селищна рада та орендарі: Спілка споживчих товариств Новоушицьке РСТ в особі Дитинюк С.А., ФОП ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_2 уклали договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :03:004:0173, на 49 років (т. 1 а. с. 13-17).

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки - нормативно грошова оцінка земельної ділянки, кадастровий номер :03:004:0173, становить 71 732,3356 грн. (т. 1 а. с. 18).

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права зареєстровано договір оренди земельної ділянки (т. 1 а. с. 20).

Рішенням Новоушицької селищної ради від 27 грудня 2019 року №1271 надано дозвіл ОСОБА_4 на розміщення (встановлення) тимчасової споруди по АДРЕСА_4 відповідно до схеми прив`язки ТС. Зобов`язано ОСОБА_4 звернутись до органу з питань містобудування та архітектури Новоушицької РДА для оформлення паспорту прив`язки ТС; встановлення (розміщення) ТС здійснити відповідно до паспорта прив`язки, після його отримання протягом 6 місяців; після розміщення (встановлення) ТС, подати до виконавчого органу селищної ради письмову заяву, у якій зазначити про виконання вимог паспорта прив`язки; у разі розміщення (встановлення) ТС, підтримувати належний експлуатаційний стан ТС та відповідного технологічного обладнання, що виконується разом з тимчасовою спорудою, а також дотримувати правил благоустрою селища; проведення будь-яких земельних робіт здійснювати з дозволу Новоушицької селищної ради; укласти договори з надавачами комунальних послуг (т. 1 а. с. 21).

21 січня 2020 року ОСОБА_4 було видано паспорт прив`язки торгового павільйону, який дійсний до 21 січня 2022 року та схему розміщення ТС (т. 1 а. с. 21, 22).

Рішенням Новоушицької селищної ради від 28 листопада 2019 року №1245 надано дозвіл ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на розміщення (встановлення) тимчасової споруди по АДРЕСА_3 відповідно до схеми прив`язки ТС. Зобов`язано громадян, яким надано дозвіл на розміщення (встановлення) ТС: звернутись до органу з питань містобудування та архітектури Новоушицької РДА для оформлення паспорту прив`язки ТС; встановлення (розміщення) ТС здійснити відповідно до паспорта прив`язки, після його отримання протягом 6 місяців; після розміщення (встановлення) ТС, подати до виконавчого органу селищної ради письмову заяву, у якій зазначити про виконання вимог паспорта прив`язки; у разі розміщення (встановлення) ТС, підтримувати належний експлуатаційний стан ТС та відповідного технологічного обладнання, що виконується разом з тимчасовою спорудою, а також дотримувати правил благоустрою селища; проведення будь-яких земельних робіт здійснювати з дозволу Новоушицької селищної ради; укласти договори з надавачами комунальних послуг (т. 1 а. с. 24, 27).

29 січня 2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було видано паспорти прив`язки торгового павільйону, які дійсні до 29 січня 2022 року, та схему розміщення ТС (т. 1 а. с. 25-29).

Згідно із листами Новоушицької селищної ради №537 від 19 березня 2020 року, №748 від 06 травня 2020 року на звернення ОСОБА_1 повідомлено, що тимчасові споруди, на які надано дозвіл на розміщення відповідно до паспорта прив`язки, мають бути розміщенні на суміжних площадках і не змінюють архітектурної форми проходу до магазину, не зменшують ширину проходу і не звужують його, а також не перешкоджатимуть розгрузці товару в магазині, оскільки у ОСОБА_1 є інший заїзд і під`їзд до магазину. Щодо посилань на те, що у разі екстрених ситуацій не будуть мати доступ автомобілі екстрених служб, це є лише припущення (т. 1 а. с. 30, 31).

Відповідно до повідомлення Сектору містобудування, архітектури та державної реєстрації Новоушицької РДА на звернення ОСОБА_1 щодо анулювання дії паспортів прив`язки ТС виданих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , сектор не має підстав для анулювання дії вказаних паспортів ТС (т. 1 а. с. 34).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачкою не надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які б відповідали фактичним обставинам справи, не зазначено, за захистом якого порушеного права вона звернулася до суду.

На думку суду вимога заборонити вчиняти певні дії в майбутньому, в даному випадку заборонити відповідачам розміщувати тимчасові споруди (торгові павільйони) на орендованій ними земельній ділянці, не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право, яке в цьому випадку не мало місця.

Інші аргументи або міркувань позивачки не дають підстав для висновку про порушення відповідачами її прав, свобод чи інтересів.

Оскільки на час розгляду справи між позивачкою та відповідачами спір про порушення права відсутній, а обраний позивачкою спосіб захисту прав за фактичних обставин справи є неналежним, законні підстави для задоволення позову відсутні.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Посилання апелянта на те, що відповідачами та дозвільними органами не дотримано процедури з оформлення паспортів прив`язки тимчасових споруд, матеріалами справи не підтверджується.

Твердження апелянта про те, що державній реєстрації підлягає право оренди, а не договір оренди, про що суд першої інстанції помилково зазначив у рішенні, не може бути підставою для скасування рішення суду.

Доводи ОСОБА_1 про те, що місцевий суд не звернув уваги на те, що відповідач ОСОБА_4 взагалі не є орендарем спірної земельної ділянки і право оренди цією ділянкою за нею не зареєстровано, а відомості про відповідача ОСОБА_2 (станом на момент подачі позову) як орендаря земельної ділянки не були внесені до розділу «Відомості про суб`єкта іншого речового права» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, і це свідчить про те, що на момент видачі дозволу і паспорту прив`язки тимчасової споруди право оренди земельної ділянки у відповідача ОСОБА_2 не виникло, висновків суду не спростовує та не може бути підставою для задоволення позову. Невнесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо ОСОБА_2 як орендаря земельної ділянки станом на момент подання позову було лише технічною помилкою реєстратора і під час розгляду справи в суді першої інстанції було надано новий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно із зазначенням ОСОБА_2 як орендаря земельної ділянки згідно договору оренди від 08.10.2018.

Те, що у рішенні суду зазначено про ту обставину, що позивачем було припинено підприємницьку діяльність, в той час, як апелянтом зазначено, що припинення підприємницької діяльності жодним чином не впливає як на права власника нерухомого майна (приміщення магазину), так і на права орендаря земельної ділянки, є безпідставним. Підставами відмови у позові була відсутність належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які б відповідали фактичним обставинам справи, не зазначено, за захистом якого порушеного права вона звернулася до суду. В основу рішення було покладено те, що захисту підлягає тільки порушене право, яке в цьому випадку не мало місця. Суд не знайшов підтверджень порушення відповідачами прав, свобод чи інтересів позивача.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що позивач, як власник магазину і орендар земельної ділянки вправі вимагати усунення будь-яких порушень як щодо нерухомого майна, так і щодо земельної ділянки, існуючих чи які будуть у майбутньому у разі наявності дійсних порушень з боку відповідачів. Оскільки порушень вимог законодавства відповідачами при отриманні паспортів прив`язки тимчасової споруди та наміру збудувати такі споруди не встановлено, вимоги про заборону розміщення тимчасової споруди згідно паспорту прив`язки задоволенню не підлягають.

Посилання апелянта, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не дотримався вимог п. 6 ч. 4 ст. 265 ЦПК України і не вказав, чому не застосував норми ч. 2 ст. 386 ЦК України, є безпідставним. Суд мотивував своє рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аргументи апеляційної скарги стосуються переоцінки доказів та викладення нормативно-правової бази, що не дає підстав для висновку про обґрунтованість позову.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 15 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 28 травня 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк