Справа № 211/2919/17
Провадження № 2/211/43/21
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарях Польчик Л.В., Преліповій О.М.

за участі :

позивача за первісним позовом ОСОБА_1

відповідача (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

у відсутність відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 , інтереси якої представляє її опікун ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 яка є опікуном ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою та моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору позики укладеного 17 02 2015 року не укладеним, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03 07 2017року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою та моральної шкоди. 05 09 2017 року та 23 01 2018 року позивач звернулася до суду з уточненим позовом , В обґрунтування позову пояснила, що ОСОБА_2 17 02 2015 р. взяла у неї в борг 5000 грн. та 1174 грн. Відповідач зобов`язувалася здійснювати погашення боргу щомісячно по 163 грн. в термін 28 місяців, що підтверджується власноруч написаною ОСОБА_2 розпискою. Однак кошти досі не повернуті. Просить стягнути ці кошти на її користь. Також просить стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн.. Завдана моральна шкода полягає у моральних переживаннях та втраті нормальних життєвих зв`язків, вона не в змозі забезпечити себе тими речами, які вона була б в змозі придбати , якщо мала б кошти. Це все призвело до зниження самопочуття та здоров`я. Крім того, вона є інвалідом другої групи.

16 04 2018 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Суботіна Г.Г. звернулася до суду з зустрічним позовом та просить визнати договір позики від 17 02 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про отримання останньою у борг грошових коштів у сумі 5000 грн. таким, що не укладався. В обґрунтування позову зазначили , що розписка від 17 02 2015 року на суму 1174 грн. була за оплату офісу, а не кошти взяті у борг. Доводи ОСОБА_4 щодо надання ОСОБА_2 у борг грошових коштів у сумі 5000 грн. також не відповідають дійсності, а надана нею відповідна розписка не відображає справжньої правової природи правочину укладеного між сторонами та за суттю своєю не є борговою розпискою в розумінні ст.. 1046 ЦК України оскільки між сторонами не виникли правовідносини позики, а отже договір позики не укладався. Між сторонами у зв`язку з укладанням договору поруки від 05 02 2015 року існували спільні обов`язки згідно до яких ОСОБА_2 , як поручитель ОСОБА_4 , зобов`язувалася перед ТОВ « Гранфінресурс» у повному обсязі солідарно відповідати за повернення позики в розмірі 15000 грн. , що були отримані ОСОБА_2 з щомісячним порядком погашення, а саме до 15 числа кожного місяця. Кошти в розмірі 15000 грн. сторони отримали за обоюдною згодою відповідно до якої позивач отримала 10000 грн. а відповідач 5000 грн. , на підтвердження чого і була складена вищевказана розписка та договір позики, згідно до якого ОСОБА_2 повинна сплачувати 163 грн. щомісячно. Такий обов`язок щодо щомісячної сплати по 163 грн. слідує зі змісту самої розписки. Видаючи вказану розписку, волевиявлення та внутрішня воля ОСОБА_2 були направлені на підтвердження своєї згоди разом із ОСОБА_4 отримати позику від ТОВ « Гранфінресурс» в розмірі 15 000 грн. , з яких ОСОБА_2 отримала 5000 грн. , внаслідок чого повинна була сплачувати 163 грн. щомісячно протягом 28 місяців та уклала вищевказаний договір поруки від 05 02 2015 року. Вважають , що розписка за змістом відображає саме домовленість між сторонами про те, що ОСОБА_2 буде сплачувати обов`язкові внески на виконання договору поруки , а не позики. Просить у задоволенні первісного позову відмовити, задовольнивши зустрічний позов ОСОБА_2 .

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 14 08 2017 року провадження по справі відкрито. Звільнено ОСОБА_4 від сплати судового збору за подання позовної заяви ( а.с. 19 ) .

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 25 03 2019 року через визнання за постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 02 2019 року ОСОБА_4 недієздатною та призначення опікуна ОСОБА_1 , залучено до участі в справі в якості позивача ОСОБА_1 як опікуна ОСОБА_4 ( а.с. 146 ).

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 05 06 2020 року зустрічний позов прийнято до розгляду та об`єднано з первісним позовом. ОСОБА_2 звільнено від сплати судового збору за подання зустрічного позову ( а.с. 225) .

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 18 06 2020 року первісного відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 замінено на належного ОСОБА_1 ( а.с. 245).

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги до ОСОБА_2 підтримала з підстав викладених у позовній заяві . Зазначила, що ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_4 кошти у розмірі 5000 грн. та 1174 грн. за двома розписками від 17 02 2015 року . Борг на даний час не повернутий, а тому просить вищевказану суму стягнути , а також стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Мачихин Ю.М. в судовому засіданні просили зустрічний позов задовільнити, визнати договір позики від 17 02 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про отримання останньою у борг грошових коштів у сумі 5000 грн. таким, що не укладався. У зв`язку з цим та у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог , просять у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_2 звернулася до нього з проханням засвідчити розписку про отримання у кредит коштів. ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 приїхали до нього вже з розпискою , яку він підписав. При ньому кошти не передавалися . При ньому між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була розмова з приводу кредитних коштів, однак він не вдавався в подробиці.

Вислухавши сторони, свідка , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов повинен бути залишений без задоволення , виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У той самий час за змістом частин першої, другої статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За таких обставин, договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування.

Відповідні правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України містяться в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, та в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №658/689/17, від 15 листопада 2018 року у справі №361/5718/16-ц, та постановах Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 203/836/16-ц провадження № 61-35518св18, від 19 червня 2019 року у справі № 500/2765/15-ц провадження № 61-33894св18.

При цьому у розписці повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості позики з обов`язком наступного повернення.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Вказані правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 346/3978/15-ц, (провадження №61-910св18), від 16 серпня 2018 року, (справа № 516/97/16-ц, провадження № 61-25512св18), від 21 березня 2018 року, (справа № 757/27533/15-ц, провадження № 61-8055св18).

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Зазначене відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31жовтня 2018 року (справа № 707/2606/16-ц, провадження №61-28762св18); Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 26 вересня 2018 року (справа № 483/1953/16-ц, провадження № 61-33891св18); Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 червня 2018 року (справа №712/14562/17-ц, провадження № 61-26174ск18).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

У судовому засіданні встановлено, що 17 02 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_4 кошти в розмірі 5000 грн. та зобов`язалася погашати щомісячно по 163 грн. на протязі 28 місяців . Розписка складена у присутності свідка ОСОБА_5 . ( а.с. 107 оригінал розписки, який наданий до суду ОСОБА_4 ).

Факт укладення договору позики та передачі грошових коштів підтверджується складеною відповідачем власноруч та підписаною розпискою від 17 02 2015 року. Вказана розписка містить в собі відомості щодо отримання відповідачем коштів у борг та зобов`язання щодо повернення боргу.

Наявність оригіналу боргової розписки у ОСОБА_4 свідчить про те, що боргове зобов`язання у ОСОБА_2 виникло перед ОСОБА_4 та не виконане.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення коштів за розпискою від 17 02 2015 року на суму 1174 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до розписки ( а.с. 108 ) від 17 02 2015 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 1174 грн. за оплату офісу за грудень 2014 , січень 2015, лютий 2015 , за встановлення телефону та оплату за телефон за січень, лютий. Дана розписка не є борговою розпискою в розумінні ст. 1046 ЦК України , оскільки за змістом вищевказаної розписки ОСОБА_2 отримала грошові кошти в рахунок оплати за офісне примішення і не брала будь- яких зобов`язань по їх поверненню. Тобто не є борговою розпискою. А тому в частині стягнення боргу у розмірі 1174 грн. первісний позов задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди суд зазначає таке.

Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Оскільки встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невиконання договірних зобов`язань, а договором позики не було передбачено відшкодування моральної шкоди, то позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо зустрічного позову про визнання договору позики коштів у розмірі 5000 грн. укладеного 17 02 2015 року не укладеним суд зазначає наступне.

У абзаці 2 частини першої статті 218 ЦК України визначено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

ОСОБА_2 в підтвердження своєї позиції про неотримання коштів у борг послалася на Договір поруки ( а.с.36-38 ) від 05 02 2015 року укладеним між ТОВ « Гранфінресурс» , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 є поручителем . ОСОБА_2 , як поручитель ОСОБА_4 , зобов`язувалася перед ТОВ « Гранфінресурс» у повному обсязі солідарно відповідати за повернення позики в розмірі 15000 грн. , що були отримані ОСОБА_2 з щомісячним порядком погашення, а саме до 15 числа кожного місяця. Кошти в розмірі 15000 грн. сторони отримали за обоюдною згодою відповідно до якої позивач отримала 10000 грн. а відповідач ( Лопатинська ) - 5000 грн. , на підтвердження чого і була складена вищевказана розписка та договір позики, згідно до якого ОСОБА_2 повинна сплачувати 163 грн. щомісячно. Такий обов`язок щодо щомісячної сплати по 163 грн. слідує зі змісту самої розписки. ОСОБА_2 отримала 5000 грн. , внаслідок чого повинна була сплачувати 163 грн. щомісячно протягом 28 місяців та уклала вищевказаний договір поруки від 05 02 2015 року. Вважають , що розписка за змістом відображає саме домовленість між сторонами про те, що ОСОБА_2 буде сплачувати обов`язкові внески на виконання договору поруки , а не позики.

Однак жодним чином таке твердження ОСОБА_2 не відображено у самій розписці про отримання у борг 5000 грн. Із її пояснень вбачається, що гроші вона отримувала і розписку писала. Співпадіння суми, яку повинні сторони погашати за договором позики укладеним між ними та ТОВ « Гранфінресурс» та суми зазначеної в розписці від 17 02 2015 року не доводить, що ОСОБА_2 не брала кошти у борг, та рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Те що при свідку кошти не передавалися теж не свідчить, що ці кошти не передані раніше. Враховуючи вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 .

На підставі ст. 141 ч 6 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки обидві сторонни звільнені судом від сплати судового збору, судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258-259, 264-265, 354-355ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 яка є опікуном ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка є опікуном ОСОБА_4 , борг за розпискою від 17 02 2015 року у розмірі 5000 ( п`ять тисяч ) грн..

В іншій частині первісних позовних вимог, відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору позики укладеного 17 02 2015 року не укладеним відмовити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко

Повний текст рішення складено 20 01 2021р.