ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 766/5135/20
номер провадження 22-ц/819/580/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Орловської Н.В.,

секретар Дундич А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Петрової Олени Олександрівни, яка діє від імені ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Зуб І.Ю. в цивільній справі №766/5135/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Зоріної Наталії Володимирівни про визнання недійсним договору купівлі - продажу та скасування державної реєстрації про право власності

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Зоріної Н.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу та припинення права власності.

Позовна заява мотивована тим, що їй на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.12.2017 року на праві власності належить магазин промислових товарів загальною площею 313,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно технічного паспорту, складеного 14.03.2018 року КП ХБТІ ХОР, належне їй приміщення складається з: приміщення магазину промислових товарів площею 179,4 кв.м та приміщення підвалу площею 134,1 кв.м.

Однак відповідач ОСОБА_2 надав їй для ознайомлення нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 15.03.2017 року про придбання ним у ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 та при цьому він стверджує, що придбана ним квартира знаходиться у складі належного їй нежитлового приміщення.

Позивач зазначає, що дійсно належне їй нежитлове приміщення до його реконструкції у магазин складалося із квартир спільного заселення, площі житлових кімнат яких були пропорційні площам приміщень загального користування (коридори, кухні, вбиральні), що входили до складу загальних площ квартир. Так, квартири №1,2,3-а,4,4-а разом із підвальним приміщенням, які були придбані ОСОБА_4 за відповідними договорами були переобладнані у приміщення магазину промислових товарів із підвалом.

Стверджує, що на момент оформлення права власності на магазин промислових товарів (26.05.2005р.) попереднім власником ( ОСОБА_4 ), квартири АДРЕСА_2 вже не існувало, оскільки вона використовувалася як частина магазину, про що сторони спірного правочину є обізнаними.

Посилаючись на те, що спірний договір купівлі-продажу вчинено сторонами без додержання вимог щодо спрямованості правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки вчинено продажу-купівлю неіснуючої квартири, враховуючи, що частина належного їй приміщення перебуває під загрозою неправомірного витребування із її власності, позивач, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 15.03.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. за реєстровим номером № 463; скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Зоріної Н.В. про реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 за № 19532240 від 23.02.2015 року, у зв`язку із чим скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 8820823, вчинений 23.02.2015 року із закриттям розділу №01; витрати, пов`язані із розглядом цієї справи, покласти на відповідачів.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 грудня 2020 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу від 15.03.2017 року між відповідачами відносно неіснуючого об`єкту нерухомості, тобто відсутні докази реконструкції нерухомого майна та приєднання його до магазину промислових товарів.

Не погодившись з прийнятим рішенням, адвокат Петрова О.О., яка діє від імені ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновки суду щодо існування квартири АДРЕСА_2 , як об`єкта нерухомості на час укладення спірного договору купівлі-продажу є передчасними, оскільки на момент оформлення права власності на магазин промислових товарів 26.05.2005 року квартира АДРЕСА_2 вже не існувала як така, оскільки використовувалася ОСОБА_4 , як частина магазину протягом всього часу володіння ним. На думку, апелянта, зазначені обставини свідчать про те, що вказана квартира знищена шляхом її реконструкції та зміни цільового призначення, ще у 2005 році, право власності на неї за

ОСОБА_3 припинено, а тому зазначена квартира не могла бути предметом договору купівлі-продажу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Позивач ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.12.2017 року придбала у власність нежитлове приміщення магазину промислових товарів, загальною площею 313.5 кв.м, яке розташоване в АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.03.2017 року

ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 двокімнатну квартиру житловою площею 20,7 кв.м, загальною площею 30,7 кв.м, яка розташована у АДРЕСА_2

Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що квартира, яка є предметом оспорюваного договору купівлі-продажу від 15.03.2017 року з 2005 року вже не існує як така, оскільки використовується як частина магазину та знищена шляхом її реконструкції та зміни цільового призначення, у зв`язку з чим право власності на неї за ОСОБА_3 припинено, а тому оспорюваний договір вчинено сторонами без додержання вимог щодо спрямованості правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Зазначений правочин порушує її право власності, оскільки створює загрозу неправомірного витребування частини приміщення, належного їй.

Законодавець у ч.1 ст.16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Отже застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Водночас заявлена позивачкою позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладеного 15.03.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , не призводить до поновлення порушеного за доводами позивачки її права власності на нерухоме майно та не призведе до тієї кінцевої мети, яку прагне досягнути позивач, звертаючись до суду (витребування частини належного їй майна), а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід було відмовити саме з цих підстав.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , однак з помилкових мотивів, судове рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга задовольняється з процесуальних питань підстав для розподілу судових витрат не має.

Повний текст постанови складений 28.05.2021 року.

Керуючись ст.ст.367,374,376 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Петрової Олени Олександрівни, яка діє від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 грудня 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом 30 днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В.Базіль

Судді: В.О.Бездрабко

Н.В.Орловська