Справа № 522/4162/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси:
під головуванням судді Абухіна Р.Д.,
за участю секретаря судового засідання Стогнієнко Т.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Сторони по справі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.
На судове засідання, яке було призначено на 18 січня 2021 року представник позивача адвокат Запорожець А.І. подала заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із карантином.
Суд звертає увагу, що адвокат, яка представляє інтереси позивача зверталась до суду з заявою про перенесення судового засідання, призначеного на 06.11.2019 року, 30 січня 2020 року, 12 жовтня 2020 року, які були задоволені та розгляд справи відкладений.
Відповідачка відзив на позовну заяву до суду не подавала.
Європейський суд у своїх рішеннях наголошує, що сторони, які задіяні в ході судового розгляду, зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватись належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що відповідач (представник відповідача) не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами.
Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто, не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду (другої підряд). Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.).
Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.
Представник позивача є адвокатом, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 року №343 із змінами та доповненнями внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392 дозволена діяльність адвокатів за умови обмеження кількості осіб в одному місці не більше 50 осіб.
Отже, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі матеріалів справи, що надані.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 (квартира не приватизована) зареєстровані: ОСОБА_2 (відповідальна особа); ОСОБА_3 (син); ОСОБА_1 (чоловік) (а.с. 12).
29 жовтня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що свідчить актовий запис № 211, здійснений Тертім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с. 14).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.
Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статтею 71 ЖК України врегульовано питання збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 71 ЖК України).
Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.
Пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачає необхідність точного додержання норм Житлового кодексу України, маючи на увазі, що правильний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом їх інтересів
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. п. 10, 11 цієї постанови, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вичерпного переліку поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Виходячи з аналізу зазначених правових норм, наймач може бути визнаний таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору.
Таким чином, під час вирішення питання про втрату наймачем права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.
Як вбачається з позовної заяви позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, як на підставу для визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом, посилався на положення ст. ст. 71, 72 ЖК України, виходячи з факту непроживання відповідачки у спірному житлі понад шість місяців.
На підтвердження доводів позовної заяви позивач надав суду пояснення мешканців будинку АДРЕСА_1 із яких вбачається, що ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає з 2010 року (а.с. 13).
Як вбачається із матеріалів справи відповідачка ОСОБА_2 , 1986 року народження, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , зверталась за медичною допомогою до Комунального некомерційного підприємства «ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ № 14» (м. Одеса, вул. Торгова, 29/31) та отримала листок непрацездатності з 05.09.2011 року по 09.09.2011 року; з 28.05.2015 року по 30.05.2015 року; з 20.03.2017 року по 22.03.2017 року, про що свідчить лист установи № 01-9/543 від 25.07.2019 року (а.с. 32).
Будь-яких інших доказів на підтвердження непроживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин позивачем не надано, з клопотаннями про витребування доказів, виклик свідків тощо позивач до суду не звертався.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).
Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивач не надав належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог, зокрема відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ст. 41 Конституції України, ст. ст. 9, 71-72 Житлового кодексу України, ст. ст. 2-5, 7-13, 17, 76-81, 141, 258-259, 263- 265, 352-353 ЦПК України, суд
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Р.Д. Абухін