Справа № 490/724/19
н/п 2-о/490/103/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2021 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка діє від власного імені та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересовані особи - Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення, -
ВСТАНОВИВ:
23.01.2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла заява ОСОБА_4 , в якій вона просить встановити факт загибелі її чоловіка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні службових обов`язків 24.08.2014 року в районі населеного пункту Войковський Амвросіївського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
В обґрунтування вимог посилається на те, що її чоловік ОСОБА_5 загинув при виконанні обов`язку військової служби 24.08.2014 року в смт. Войковський Донецької області, України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Від шлюбу з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 - донька ОСОБА_3 . Її чоловік, ОСОБА_5 у 2002 році закінчив Військовий інститут внутрішніх військ МВС України і з 27.07.2002 року проходив військову службу за контрактом. Остання посада - командир патрульного батальону військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України. Військове звання - підполковник. З 28.07.2014 року її чоловік брав участь у бойових діях на території Донецької та Луганської областей, що велись з метою захисту незалежності, сувіренітету та територіальної цілісності України.

Заявниця вказує, що з кінця лютого-початку березня 2014 року перекинуті з Росії війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів і з цього моменту фактично розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України.

Вважає, що на військову агресію Російської Федерації проти України вказують постанова Верховної Ради України «Про заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року № 337-VІІІ, Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VІІ, Закон України «Про санкції» від 14.08.2014 № 1644-VІІ, постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року № 254-VІІ, постанова Верховної Ради України «Про заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ДНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 року № 145-VІІІ, постанова Верховної Ради України від 27.01.2015 року № 129-VІІІ, якою затверджено звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, Закон України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року. Заявник вказує, що військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій, при цьому посилається на Резолюцію ПАРЄ від 09.04.2014 року, Резолюцію Європарламенту (2014/2965 (RSP) від 15.01.2015, Резолюцію ПАРЄ від 25.06.2015 року. Заявник вважає, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, яка засуджена як на національному рівні, так і міжнародними інстанціями. Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Заявниця вказує, що встановлення юридичного факту, що поранення та загибель її чоловіка, ОСОБА_5 , яка сталася при виконанні службових обов`язків у складі військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України 23.08.2014 року в районі населеного пункту Войковський Амвросіївського району Донецької області, що сталася внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти Укарїни, обумовлено, тим, що вона має на меті визначення статусу ОСОБА_5 , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.

Заявниця вважає, що встановлення факту того, що загибель її чоловіка, ОСОБА_5 , яка сталася внаслідок саме військової агресії Російської Федерації, можливе лише у судовому порядку, оскільки іншого порядку встановити такий факт чинним законодавством України не передбачено.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2019 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Чулупа О.С.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 24.01.2019 року відкрито провадження у справі за вказаною заявою.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

12.02.2021 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В.

21.05.2021 року до канцелярії суду надійшла заява ОСОБА_6 про проведення судового засідання за її відсутності та відсутності її представника, за наявними в матеріалах справи документами. Заяву про встановлення факту, що має юридичне значення підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити.
Представник Міністерства соціальної політики України до суду не з`явився, був повідомлений належним чином про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив. В матеріалах справи міститься клопотання Директора Департаменту у справах ветеранів, осіб з інвалідністю та постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи Міністерства соціальної політики України від 05.06.2019 року, про розгляд справи без участі представника іністерства соціальної політики України.

Через Посольство Російської Федерації, вказана держава неодноразово повідомлялася про розгляд даної справи, при цьому, про причини неявки суду не повідомлено.

За такого, судом справа розглянута за відсутності сторін.

Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28 вересня 2002 року уклали шлюб, прізвище дружини після одруження - ОСОБА_8 .

За час шлюбу у подружжя народилися спільні діти, син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 ) та донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 ).

ОСОБА_5 , під час проходження військової служби займав посаду командира патрульного батальону військової частини НОМЕР_1 .

В матеріалах справи наявна інформація, що в період з 28 липня 2014 року по 24 серпня 2014 року ОСОБА_5 безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Луганської та Донецької областей, у складі в/ч 3039.

ОСОБА_5 загинув ІНФОРМАЦІЯ_7 внаслідок вогнепального осколкового поранення грудної клітини та живота, що підтверджується витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 143 від 11.07.2016 року.

Згідно з копією лікарського свідоцтва про смерть № 184 від 27.08.2014 року, довідки про причину смерті (до форми № 106/0 № 184), свідоцтва про смерть від 02.06.2016 року серії НОМЕР_5 , виданого Іллічівським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Постанови №17 від 21.07.2016 року військово-лікарської комісії державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області" по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, отримані під час виконання службових обов`язків поранення ОСОБА_5 послужили причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 , смт. Войковський, Донецька область.

Частиною четвертою статті 2 Закону України від 18 січня 2018 року "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. При цьому, відповідно до абзацу 6 преамбули вказаного Закону датою початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, є дата, визначена Законом України від 15 квітня 2014 року "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", а саме: 20 лютого 2014 року.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Заявниця звернулась до суду у порядку окремого провадження з метою встановлення факту, що має юридичне значення у порядку, передбаченому статтею 315 ЦПК України. Необхідність звернення обумовлена, тим, що заявниця має на меті визначення статусу ОСОБА_5 , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.

Статтею 2 Конвенції передбачено, що крім положень, які виконуються в мирний час, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. В усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення.

Статтею 4 Конвенції передбачено, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих.

Приписами статті 13 Конвенції передбачено, що вона застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії та особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі "Краска проти Швейцарії" визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Отже, дослідженими в суді доказами підтверджується факт смерті ОСОБА_5 , при виконанні обов`язку військової служби 24.08.2014 року в районі населеного пункту Войковського Амвросіївського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України

Крім того, встановлення цього факту, відповідно до наведеного вище в рішенні породжує юридичні наслідки, оскільки судове рішення про встановлення факту смерті ОСОБА_5 , при виконанні обов`язку військової служби 24.08.2014 року в районі населеного пункту Войковського Амвросіївського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, може слугувати підставою для визначення статусу особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що була ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР 03 липня 1954 року.

Оскільки встановлення даного факту можливе лише у судовому порядку, а викладені у заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов до висновку, що подана заява є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч. 4ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), яка діє від власного імені та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, (місцезнаходження: м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10, ), Російська Федерація (Посольство Російської Федерації в Україні, місцезнаходження: 03049, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27), про встановлення факту загибелі при виконанні обов`язку військової служби в районі населеного пункту Войковського Амвросіївського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України - задовольнити.

Встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_5 , при виконанні обов`язків військової служби 24.08.2014 року в районі населеного пункту Войковського Амвросіївського району Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційний розгляд справи.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін