Номер провадження 2/754/248/21
Справа №754/3882/19
РІШЕННЯ

Іменем України

25 травня 2021 року м.Київ

Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01.09.2018 року внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_3 ПДР України сталась ДТП, в результаті якої вона (позивач) отримала тілесні ушкодження у вигляді синця живота, грудної клітини, лівого стегна, забою 1-го плюснефалангового суглобу правої стопи, синця та садна правої стопи, з якими вона була доставлена в кареті «швидкої допомоги» до Одеської обласної клінічної лікарні. Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 05.11.2018 року відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Як зазначає позивач, відповідно до витягу з історії пологів № 3405 від 06.09.2018 року, вона перебувала у відділенні патології вагітності обласного перинатального центру Одеської обласної клінічної лікарні в період з 01.09.2018 року по 06.09.2018 року з діагнозом при госпіталізації: вагітність т.27; загроза передчасних пологів; анемія вагітних І ст.., забиття І плюснефалангового суглобу правої стопи. Відповідно до виписки з історії № 3329 від 24.09.2018 року, вона знаходилась у Київському міському пологовому будинку № 6 в період з 07.09.2018 року по 24.09.2018 року з діагнозом: вагітність І, 28-29 тижнів, загроза передчасних пологів. За час її перебування у медичних закладах відповідач жодним чином не цікавилась її станом здоров`я, не надавала необхідної допомоги, пов`язаною з лікуванням, достеменно знаючи про її перебування у стані вагітності.

Як зазначає позивач, перебуваючи у безпорадному стані не за місцем обліку у пологовому відділенні, у «чужому» місті, без належної матеріальної підтримки, усвідомлюючи реальну загрозу передчасних пологів та втрати дитини, відчувши на собі байдуже ставлення з боку винної особи, їй було завдано моральної шкоди, яка мала триваючий характер та могла припинитись народженням дитини.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн. та покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 15.03.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28.09.2019 року та постановою Верховного Суду від 22.01.2020 року вказану ухвалу суду залишено без змін.

09.04.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач зазначає про те, що додані до позовної заяви докази не містять підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки ніяких тілесних ушкоджень в результаті ДТП позивачу завдано не було, а до Одеської обласної клінічної лікарні вона була доставлена «на всяк випадок» з урахуванням її вагітності. Після того, як лікарі поспостерігали за позивачем кілька днів, її було виписано. У лікарні позивач пробула 5 днів та 06.09.2018 року вона була виписана з відміткою у листку непрацездатності - приступити до роботи 07.09.2018 року.

Відповідач також спростовує твердження позивача про те, що вона жодним чином не цікавилась станом здоров`я позивача, не надавала необхідної допомоги, пов`язаної з лікуванням. Відповідач стверджує, що вона особисто безпосередньо після ДТП неодноразово зверталась до її чоловіка ОСОБА_4 та цікавилась про стан здоров`я позивача. Також, 02.09.2018 року після спілкування телефоном з ОСОБА_4 вона прибула до лікарні, де з ним зустрілась. В ході розмови вона неодноразово пропонувала ОСОБА_5 зайти в палату з метою поспілкуватись з позивачем, попросити пробачення та надати грошові кошти на час її перебування у лікарні, на що ОСОБА_4 відповідав відмовою, посилаючись на те, що позивач не хоче її бачити. Також, він відмовився надати їй мобільний телефон позивача. Оскільки ОСОБА_4 обмежив їй доступ та можливість спілкування з позивачем, вона неодноразово пропонувала йому грошові кошти, однак він відмовлявся від грошей та будь-якої іншої допомоги з її боку, посилаючись на те, що він звернеться до страхової компанії. В подальшому у 10-х числах вересня ОСОБА_5 погодився отримати від неї грошові кошти в розмірі 3000,00 грн. у якості вибачення та моральної компенсації, однак в подальшому ОСОБА_5 кілька разів їй телефонував та кожного разу збільшував суму компенсації. Оскільки на її думку дії ОСОБА_4 носили характер шантажу та вимагання, вона припинили вести з ним розмову на цю тему.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що позивачем не надано розрахунку розміру шкоди, з яких міркувань вона виходила, визначаючи його, а також не надано жодного доказу на підтвердження факту завдання їй моральної шкоди, відповідач просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі за необґрунтованістю.

18.06.2020 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій, посилаючись на висновок соціально-психологічного дослідження № 25-05-19 від 25.05.2019 року, позивач просить стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 95 979,00 грн., а також покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 28.07.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явилась, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутність.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила.

Враховуючи обставини справи, а також надання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи 01.09.2018 року приблизно о 15.10 год. в Одеса ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Honda Civic», д.н.з.. НОМЕР_1 , порушила п.п.10.4, 4.4 ПДР України, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем «Peugeot 207», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 .

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 05.11.2018 року відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Під час розгляду справи відповідач свою вину визнала.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вказаною постановою також встановлено, що в результаті ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця живота, грудної клітки, лівого стегна, забій 1-го плюсне-фалангового суглобу правої стопи, синець та садно правої стопи, з якими вона була доставлена до КУ «ООКЛ».

Згідно витягу з історії пологів № 3405 від Обласного перинатального центру Одеської обласної клінічної лікарні, позивач з 01.09.2018 року по 06.09.2018 року перебувала у вказаному медичному закладі у відділенні патології вагітності з діагнозом: вагітність т.27. Поздовжнє положення, головне передлежання. Загроза передчасних пологів. Анемія вагітних І ст. Забиття І плюсне фалангового суглобу правої стопи.

З виписки з історії № 3329 від 24.09.2018 року Київського міського пологового будинку № 6 ВНВ № 1 вбачається, що позивач перебувала у вказаному медичному закладі з 07.09.2018 року по 24.09.2018 року з діагнозом: вагітність І, 28-29 тижнів. Загроза передчасних пологів.

Вказані обставини також відображені і у акті судово-медичного дослідження (обстеження) ОСОБА_1 № 1942 від 28.09.2018 року.

Позивач просить задовольнити її вимоги, посилаючись на те, що відповідач, як винуватець ДТП, має відшкодувати заподіяну нею моральну шкоду.

Відповідач у відзиві проти вимог позивача заперечувала, вказуючи на те, що позивачу під час ДТП не було завдано ушкоджень, а розмір моральної шкоди нічим не підтверджено. Крім того, після ДТП вона намагалась поспілкуватись з позивачем та надати матеріальну допомогу, проти через перешкоди ОСОБА_4 не змогла цього зробити.

Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до висновку соціально-психологічного дослідження № 25-05-19, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 громадською організацією «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень», вбачається, що ОСОБА_1 , яка перебувала на шостому місяці вагітності, завдана моральна шкода внаслідок травмування у вищевказаній ДТП, а також їй завдана моральна шкода внаслідок пошкодження автомобіля, співвласником якого вона є. Вказаним висновком рекомендується до стягнення судом грошова сума за двома обставинами в межах 23 мінімальних заробітних плат, що на час дослідження 25.05.2019 року становить 95 979,00 грн.

Аналізуючи доводи сторін та зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що внаслідок ДТП, яка мала місце 01.09.2018 року, позивач отримала тілесні ушкодження та у зв`язку з цим загалом у період з 01.09.2018 року по 24.09.2018 року перебувала на лікуванні у двох медичних закладах з діагнозом «Загроза передчасних пологів». Відтак, внаслідок ДТП позивач зазнала фізичного болю, інших незручностей та змін звичного способу свого життя, а також зазнала моральних страждань в зв`язку з загрозою передчасних пологів. Протиправні дії відповідача перебувають у тісному зв`язку з заподіянням шкоди здоров`ю позивача, а тому наявні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Що ж стосується вищевказаного висновку соціально-психологічного дослідження, то він носить рекомендаційний характер і є одним із доказів у справі та оцінюється судом в сукупності з іншими доказами. З урахуванням наданих суду інших доказів, а саме постанови суду, яким відповідача визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, наявної медичної документації, суд не позбавлений можливості визначити розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду з урахуванням всіх обставин справи та керуючись принципами розумності та справедливості. Крім того, суд звертає увагу на те, що вказаним висновком встановлено дві обставини заподіяння позивачу моральної шкоди: шкода здоров`ю та шкода транспортному засобу. Однак, позивач мотивує свої вимоги виключно завданням шкоди її здоров`ю, щодо завдання шкоди автомобілю жодним чином не вказує.

З урахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи, а саме характеру та глибини душевних страждань, яких позивач зазнала у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та загрози переривання вагітності, тривалості лікування, спричиненням фізичного болю, а, відтак, і фізичних та моральних страждань, змін звичайного способу життя та вимушеного докладення значних зусиль до організації свого життя з урахуванням отриманих тілесних ушкоджень та їх наслідків, необхідності звернення до суду для захисту своїх прав, суд приходить до висновку, що розмір компенсації, яка буде достатньою та необхідною для відшкодування спричиненої моральної шкоди та відновлення душевного стану позивача, має складати 50 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи відповідача на висновки суду не впливають та підстав для відмови в задоволенні позову в повному обсязі не дають.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті витрат на проведення соціально-психологічного дослідження в розмірі 4173,00 грн., а також витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 13 500,00 грн.

Крім того, при подачі позовної заяви сплаті підлягав судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 4, 12, 76, 81, 223, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 50 000, 00 грн., витрати по сплаті витрат на проведення соціально-психологічного дослідження в розмірі 4173,00 грн., а також витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 13 500,00 грн.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: