н/п 4-с/490/36/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі Баришніковій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач - Приватне акціонерне товариство "Миколаївська теплоелектроцентраль",-

В С Т А Н О В И В:

14.05.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в якій просила визнати дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження неправомірним та зобов`язати закрити виконавче провадження ВП №60472567 від 04.11.2019 року; визнати дії судового виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на банківські рахунки неправомірними та зобов`язати зняти арешти за виконавчими документами ВП № 61617000 від 23.03.2020 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 15.05.2020 року дана скарга розподілена на суддю Черенкову Н.П. та отримана 18.05.2020 року.

Ухвалою від 19.05.2020 року дана скарга залишена без руху.

17.07.2020 року ОСОБА_1 надала скаргу у новій редакції, де вказала відповідачем Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зацікавленою особою ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль», та просила визнати дії судового виконавця щодо відкриття виконавчого провадження неправомірними та зобов`язати закрити провадження № 60472567 від 04.11.2019 року.

При цьому, скаржник вказала наступне.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.12.2016 року (2-с/490/10124/15-ц) скасовано судовий наказ від 18.11.2015 року, яким з ОСОБА_1 на користь ВАТ « Миколаївська теплоелектроцентраль» було стягнуто борг за спожиті послуги в сумі 4282,95 грн. та судові витрати.

04.11.2019 року ухвалені постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. 05.03.2020 року ухвалено про арешт коштів боржника.

16.03.2020 року від ПриватБанку дізналась про накладення арешту судовим виконавцем Мельніковим М.О., що підтверджується листом банку від 30.03.2020 року.

Такі дії судового виконавця щодо відкриття незаконного виконавчого провадження за скасованим документом призвели до грубого порушення її прав на отримання та розпорядження своїм майном (грошовими коштами), що суперечить вимогам ст.ст. 41,64 Конституції України та ст.321 ЦК України.

При цьому, ОСОБА_1 зазначила, що не пропустила строк на звернення до суду зі скаргою, оскільки документи отримала особисто 08.05.2020 року, якщо суд вважає його пропущеним, то просить його поновити.

Скарга у новій редакції суддею отримана 10.08.2020 року.

Ухвалою від 12.06.2020 року скаргу прийнято до розгляду.

21.09.2020 року від Центрального відділу ДВС в особі державного виконавця Мельнікова М.О. надійшов відзив на скаргу, в якому просив у задоволенні скарги відмовити, вказавши таке.

04.11.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Частиною 2 ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження" не належить перевірка виконавчого документа за ЄРДРСР при відкритті виконавчого провадження.

ОСОБА_1 на електронну пошту надано копію ухвали від 23.12.2016 року про скасування судового наказу, та 23.03.2020 року постановою знято арешт з коштів та 14.05.2020 року закінчено виконавче провадження.

До судового засідання сторони не з`явились, просили про розгляд справи у їх відсутність.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ЦПК України.

За приписами ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Цивільно-процесуальним кодексом України, певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільно-правових відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Додаткового суд враховує, що Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст якихне допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без розгляду з підстав, передбачених законом (пропуск строку звернення до адміністративного суду) не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, Європейський Суд з прав людини у п.35 рішення від 12.03.2009 (справа "Плахтєєв та Плахтєєва проти України") зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. TheUnitedKingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, № 18, сс. 17- 18, пп. 35- 36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (StubbingsandOthers v. theUnitedKingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51- 52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (TolstoyMiloslavsky v. theUnitedKingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, № 316-B, сс. 80- 81, пп. 62- 67).

Відповідно до пунктів 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" правила регулювання строків подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

18.11.2015 року Центральним судом по справі 490/10124/15-ц за результатами розгляду заяви ПАТ « миколаївська теплоцентраль» виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 4282.95 грн. заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, та судового збору в сумі 609,00 грн.

Постановою від 29.09.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання даного наказу, та ОСОБА_1 направлено постанова за вихідним номером 48051 від 09.11.2016 року.

Ухвалою суду від 23.12.2016 року даний наказ скасовано.

04.11.2019 року Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Мельниковим М.О. відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу, виданого 30.08.2016 року по справі 490/10124/15-ц.

05.03.2020 року Постановою накладено арешт коштів боржника.

23.03.2020 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою щодо накладення арешту на кошти, та 30.03.2020 року їй направлена відповідь наступного змісту.

05.03.2020 року надійшла постанова державного виконавця про накладення арешту на грошові кошти, в тому числі і на кошти, які містяться на рахунках у межах стягнення 4 891,95 грн. За такого, банком накладений арешт.

23.03.2020 року арешт знятий.

23.03.2020 року знято арешт з коштів боржника.

14.05.2020 року закінчено виконавче провадження.

Отже, враховуючи те, що національним законодавством України встановлені певні обмеження, зокрема, щодо строку звернення до цивільного суду і це не може вважатися незаконним обмеженням у праві на доступ до суду, а також те, що у цій справі судом достовірно встановлено обізнаність ОСОБА_1 з відкриттям виконавчого провадження та накладення арешту станом на 23.03.2020 року, проте з даною скаргою звернувся лише 14.05.2020 року, та після скасування арешту та закриття виконавчого провадження, суд вважає, що скарга про визнання дій судового виконавця щодо відкриття виконавчого провадження неправомірними та покладення обов`язку про закриття провадження від 04.11.2019 року слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. 126, 127, 258, 260, 449 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач - Приватне акціонерне товариство "Миколаївська теплоелектроцентраль"- залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Н.П. Черенкова