Справа № 307/1359/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.,

з участю секретарки судового засідання Балаж Н. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» до ОСОБА_1 , третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди в порядку регресу, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2020 року, ухвалене суддею Бобрушком В.І., повний текст рішення складено 23.03.2020,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» (далі ПАТ «Страхова компанія «Перша», страхова компанія) до ОСОБА_1 , третьої особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про відшкодування шкоду в порядку регресу.

Позов обґрунтований тим, що 13 липня 2017 року між ПАТ «Страхова компанія «Перша» та ОСОБА_1 укладено договір серії АК №3310245 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі договір страхування). Згідно з умовами якого було застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу марки «IVECO», номерний знак НОМЕР_1 .

24 квітня 2018 року о 16:50 год по вул. Головній, 178 у с. Дунковиця Іршавського району Закарпатської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю зазначеного транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 та транспортним засобом марки «Mersedes-Benz» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , за кермом якого в момент зіткнення перебував ОСОБА_4 . Винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягненою до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, особою було визнано ОСОБА_2 . Вказане підтверджується постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 травня 2018 року.

Зважаючи на те, що винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди особою був ОСОБА_2 , то за фактом її настання, з метою отримання страхового відшкодування, до ПАТ «Страхова компанія «Перша» з повідомленням про настання страхового випадку звернувся ОСОБА_4 . Згодом ОСОБА_3 було надано страховику заяву про виплату страхового відшкодування. Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 також надавалося в розпорядження страхової компанія повідомлення про настання страхового випадку. З метою встановлення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки «Mersedes-Benz», номерний знак НОМЕР_2 , ПАТ «Страхова компанія «Перша» замовило звіт № 59/05/2018 від 03.052018. Відповідно до інформації, яка міститься у цьому звіті, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням зносу пошкодженого транспортного засобу марки «Mersedes-Benz», становила 144 139,19 гривень.

11 липня 2018 року ПАТ «Страхова компанія «Перша», виходячи із зазначеної у звіті вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Mersedes-Benz» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , склало страховий акт ЦВ2914750 та провело виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 99 000 гривень.

З огляду на це страхова компанія набула право вимоги на відшкодування понесених збитків, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування до страхувальника за умовами договору, яким у даному випадку є ОСОБА_1 , оскільки особа, яка керувала транспортним засобом, немала відповідної категорії.

Під час проведення врегулювання за страховим випадком, страхова компанія у досудовому порядку зверталася до відповідача, а також третьої особи із претензіями № ЦВ-29-14750 про відшкодування в порядку регресу збитків, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, в яких просила здійснити виплату в порядку регресу грошових коштів на рахунок ПАТ «Страхова компанія «Перша». Однак ці претензії були залишенні ними без реагування.

За наведених обставин страхова компанія просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму грошових коштів у розмірі 99 000 грн, а також понесені судові витрати по сплаті 1 921 грн судового збору.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2020 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ «Страхова компанія «Перша» подала на нього апеляційну скаргу.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано підпункт 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він керував транспортним засобом без права керування таким відповідної категорії. З огляду на це страхова компанія набула права вимоги на відшкодування понесених збитків, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, до страхувальника відповідача ОСОБА_1 за умовами укладеного з ним договору.

Зазначав апелянт і про необґрунтоване посилання в оскарженому рішенні, як на підставу для відмови у позові, на постанови суду касаційної інстанції, які не стосуються права на регресне відшкодування в разі недотримання вимог, як у даному випадку підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст. 38 указаного Закону.

Також посилалась страхова компанія на безпідставне твердження суду про недоведеність позивачем факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом без відповідної категорії «С», оскільки безпосередньо в наявній у матеріалах справи відповіді Територіального сервісного центру РСЦ МВС в Закарпатській області № 2144 від 19.10.2019 зазначено, що ОСОБА_2 отримував посвідчення водія тільки категорії «В».

З урахуванням наведеного страхова компанія просила оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити, а також вирішити питання про розподіл понесених судових витрат по сплаті судового збору.

У відзиві на апеляційну скаргу страхової компанії відповідач ОСОБА_1 вважав рішення суду законним та обґрунтованим і просив у задоволенні позову відмовити. Указував на відсутність у матеріалах справи доказів, що саме він є власником або володільцем транспортного засобу чи володів і керував таким під час дорожньо-транспортної пригоди, а отже, не є належним відповідачем у цій справі.

Сторони та третя особа в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому до початку розгляду справи представник позивача ПАТ «Страхова компанія «Перша» - адвокат Кричфалушій І.І. подав суду апеляційної інстанції письмову заяву про розгляд справи без його участі, а відповідач ОСОБА_1 , у своєму відзиві на апеляційну скаргу, просив суд розглянути справу за його відсутності, а тому неявка учасників справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що 13 липня 2017 року між ПАТ «Страхова компанія «Перша» /страховик/ та ОСОБА_1 /страхувальник/ було укладено договір (поліс) № АК/3310245 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого цією страховою компанією застраховано з 14.07.2017 по 13.07.2018 цивільно-правову відповідальність водія, пов`язану з експлуатацією автомобіля марки «IVECO 75E14», номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 8).

За час дії зазначеного договору страхування, 24 квітня 2018 року о 16:50 год біля будинку № 178 по вул. Головній у с. Дунковиця Мукачівського району Закарпатської області, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «IVECO 75E14» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , на порушення правил дорожнього руху не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Мерседес-Бенц», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався у зустрічному напрямку, через що обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Як наслідок, постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області Гримута В.І. від 21.05.2018, яка набрала законної сили 31.05.2018, водія ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Згідно з повідомленнями про настання страхового випадку за вказаним договором (полісом) страхування цивільної відповідальності, водії обох транспортних засобів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 25.04.2018 звернулися до ПАТ «Страхової компанії «Перша» з повідомленнями про дану дорожньо-транспортну пригоду (а. с. 9-10, 12-13).

25 квітня 2018 року власниця транспортного засобу «Мерседес-Бенц», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_3 також звернулася до ПАТ «Страхова компанія «Перша» з заявою про виплату їй страхового відшкодування /за пошкоджений транспортний засіб/ (а. с. 11).

Відповідно до звіту оцінювача ОСОБА_5 від 03.05.2018 за № 59/05/2018 про визначення вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням зносу пошкодженого транспортного засобу марки «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , становила 144 139,19 гривень.

11 липня 2018 року позивач, керуючись зазначеною у звіті вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , склав страховий акт за № ЦВ 2914750, в якому зазначено суму страхового відшкодування потерпілій ОСОБА_3 в розмірі 99 000 гривень (а. с. 6-7).

Згідно з платіжним дорученням від 23 липня 2018 року за № 70955 ПАТ «Страхова компанія «Перша» виплатило потерпілій ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 99 000 гривень відповідно до зазначеного страхового акту № ЦВ2914750 (а. с. 5).

27 липня 2018 року за вих. № 1608 позивачем було надіслано ОСОБА_2 претензію № ЦВ-29-14750 про відшкодування в порядку регресу збитків, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування в сумі 99 000 гривень (а. с. 47).

Аналогічну претензію № ЦВ-29-14750 через місяць, тобто 27 серпня 2018 року, позивач надіслав і відповідачу ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу збитків, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування (а. с. 48).

Як убачається із відповіді Територіального сервісного центру № 2144 (на правах відділу м. Хуст) РСЦ МВС в Закарпатській області від 19.10.2019 № 31/7/4-350, ОСОБА_2 отримував посвідчення водія категорії «В», серії НОМЕР_3 від 17.01.2007, видане Тячівським ВРЕР (а. с. 130).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон про обов`язкове страхування) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до визначень, які містяться у пунктах 1.4, 1.6 статті 1 Закону про обов`язкове страхування особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом.

Відповідно до ч. 1 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Положеннями ст. 398 ЦК України передбачено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, установлених законом. Тобто правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом установлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом уважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи. Водночас під неправомірним заволодінням майна необхідно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника.

За умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майна, є наявність відповідної волі власника на передання володіння іншою особою таким майном. Відтак у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно. При цьому передача власником транспортного засобу іншій особі із порушенням публічно-правових норм, зокрема особі, яка не має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, не може вважатися неправомірним володінням з огляду на наявність певної волі власника транспортного засобу. У такому випадку має місце неправомірна експлуатація особою транспортним засобом, що не є тотожним неправомірному володінню особою транспортним засобом, а тому в розумінні пункту 1.6 статті 1 Закону про обов`язкову відповідальність особа не може вважатися такою, відповідальність якої не застрахована.

З цих обставин у випадку заподіяння шкоди третім особам під час ДТП особою, яка правомірно володіє забезпеченим транспортним засобом, проте не має посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, такий випадок є страховим і, як наслідок, у страховика виникає обов`язок здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу. При цьому, права страховика у такому випадку захищені підпунктом «б» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 Закону про обов`язкову відповідальність, яким передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Такі ж висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 610/2229/18, провадження № 61-16760св19.

Приписами ч.1 ст. 1191 ЦК України констатовано, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Підпунктом «б» пункту 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 Закону про обов`язкову відповідальність передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема якщо він керував транспортним засобом без права на керування.

У випадках, коли деліктні правовідносини поєднуються з правовідносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів боржником у деліктному зобов`язанні в межах страхової суми виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він сплачує страхове відшкодування замість завдача шкоди у порядку, передбаченому Законом про обов`язкове страхування. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється належним виконанням страховиком завдача шкоди замість самого завдача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Така позиція викладена і в пункті 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс18).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд констатує, що зазначеним полісом було застраховано водія автомобіля марки «IVECO 75E14», номерний знак НОМЕР_1 , яким винним у даній ДТП був саме ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , тому звернення до суду з регресним позовом до останнього (страхувальника), на думку апеляційного суду, суперечить положенням про відшкодування шкоди винною особою, що її завдала (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

На переконання колегії суддів, право страховика, відповідно до вимог підпункту «б» пункту 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 Закону про обов`язкову відповідальність, не є безумовним альтернативним правом щодо вибору на подачу регресного позову між страхувальником чи водієм, який керував без відповідної категорії, оскільки із системного аналізу чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору відповідальність за регресним позовом повинна нести саме винувата особа у дорожньо-транспортній пригоді, якою ОСОБА_1 не є у даному випадку.

Доводи апеляційної скарги, що саме страхувальник ОСОБА_1 є належним відповідачем і повинен відшкодовувати регресні збитки позивачу, колегія суддів уважає безпідставними.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 січня 2021 року.

Суддя-доповідачка

Судді