Провадження № 2/755/444/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П. розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вказана квартира належить їй на праві приватної власності. ОСОБА_2 є чоловіком матері позивача, ОСОБА_3 , та зареєстрований за адресою проживання у належній позивачу квартирі, однак ніякої частки у праві власності на квартиру він не має та з 2009 року у ній не проживає. Його речі, документи або інше майно у квартирі відсутні. Відповідач не несе витрат по сплаті комунальних платежів за утримання квартири, якою взагалі не цікавиться. Матір позивача, ОСОБА_3 , звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу із ОСОБА_2 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем та третьою особою, ОСОБА_3 , отримано 07.10.2020 р. Третя особа ОСОБА_4 копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримала 05.12.2020 р.

Позивач ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження отримала 30.10.2020 р.

Заяв по суті справи від сторін не надійшло. Відповідач не використав право на подання відзиву.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що за договором купівлі - продажу від 28 травня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Біляєвим В.О., та зареєстрованого у реєстрі за № 3492, ОСОБА_5 придбала на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Київської міської ради від 01.06.2017 №419/2641 «Про перейменування проспекту у місті Києві» проспект Генерала Ватутіна у м. Києві було перейменувано на проспект Романа Шухевича.

03 лютого 2018 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 , що був зареєстрований Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 161, після чого змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Окрім позивача, ОСОБА_8 , за адресою проживання у вказаній квартирі також зареєстровані: ОСОБА_3 , мати позивача, та ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

23 жовтня 1996 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було за укладено шлюб, який зареєстровано Хмельницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану та зроблено актовий запис № 1535. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на ОСОБА_3 .

Факт реєстрації місця проживання відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у належній позивачу на праві приватної власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА».

Згідно з актом від 17.06.2020 р., завіреним головою ЖБК «Хімік-5», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований у АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації не проживає з 2009 року, про що підтверджують сусіди.

Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним.

За ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За нормою ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідач у строк понад один рік не проживає у житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві приватної власності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідач понад один рік без поважних причин не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , тому підстави збереження цього жилого приміщення за ОСОБА_2 відсутні, що є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 317, 319, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 280-283, 289, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), треті особи: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: