Ухвала

31 травня 2021 року

місто Київ

справа № 484/684/20

провадження № 61-8830ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро», про стягнення орендної плати,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у лютому 2020 року звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Агро» (далі - ТОВ «Партнер-Агро») заборгованість з орендної плати з врахуванням пені у розмірі 7 625, 46 грн.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 вересня 2020 року здійснено заміну відповідача ТОВ «Партнер-Агро» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких»

(далі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких»); залучено до участі у справі третю особу ТОВ «Партнер-Агро».

ОСОБА_1 у листопаді 2020 року звернулася до суду із заявою про зміну підстав позову, в якій просила стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» грошові кошти у розмірі 5 902, 59 грн на підставі статті 1212 ЦК України.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції зробив висновок, що подані позивачем докази на підтвердження позовних вимог не можуть бути достатніми для ухвалення рішення про стягнення саме з відповідача ТОВ «Агрофірма Корнацьких» орендної плати у зв`язку із незаконним використанням земельної ділянки позивача. Суд визнав, що факт незаконного використання земельної ділянки має бути підтверджений вмотивованим рішенням органу досудового розслідування або суду, втім такого рішення позивачем не надано.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 за період з 2017-2019 роки 5 902, 59 грн безпідставно збережених коштів. Здійснено розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що фактичний користувач земельної ділянки ТОВ «Агрофірма Корнацьких», який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши правові висновки, викладені, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), зробив висновок, що для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ТОВ «Агрофірма Корнацьких» 26 травня 2021 року звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року, залишити без змін Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2021 року.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив касаційні скарги, додані до них документи, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки цю скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Щодо оцінки судових рішень, які оскаржуються учасником справи, до категорії тих, що підлягають касаційному оскарженню

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Касаційному оскарженню не підлягають судові рішення у малозначних справах (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2021 року - 2 270, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення коштів.

Ціна позову у справі складає 7 625, 46 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270, 00 грн х 100 = 227 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 7 625, 46 грн, судові рішення, ухвалені у ній, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Щодо наявності винятків для допуску до касаційного оскарження судового рішення у малозначній справі

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

ТОВ «Агрофірма Корнацьких» у касаційній скарзі зазначило, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо співвідношення меж цивільного та кримінального судочинства при розгляді спільних обставин, що одночасно є предметом як цивільного спору, так і можуть підтверджувати подію та склад кримінального правопорушення, оскільки, на переконання заявника, висновок суду апеляційної інстанції про те, що відсутність відповідного рішення у кримінальній справі, не свідчить про об`єктивну неможливість суду надати оцінку доказам у справі, є помилковим.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Верховний Суд констатує, що заявником не визначено та не обґрунтовано, у чому полягає необхідність формування єдиної правозастосовчої практики відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Заявник не навів норми права, при застосуванні яких виникають проблеми та існує потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики та які носять характер фундаментального значення для права.

Також Верховний Суд зазначає, що можливість оцінки письмових доказів за наявності чи відсутності рішення у кримінальній справі не зумовлює обставини, за яких виникає потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики. Крім того, відповідно до положень частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заявник додатково зазначає, що справа має виняткове значення для товариства, оскільки безпідставне задоволення позову одного із 773 власників земельних ділянок зумовить до ініціювання та супроводу рейдером, ТОВ «Партнер-Агро», сотень аналогічних позовів з посиланням на преюдиційне значення рішення у цій справі.

Також заявник зазначає, що зазначена справа має суспільний інтерес, оскільки позивач разом з іншими 772 особами отримали земельну ділянку безоплатно у власність у порядку приватизації із земель, які не були державною власністю та належать на праві власності ОСОБА_2 .

Зазначені доводи Верховний Суд визнає безпідставними, оскільки такі доводи ґрунтуються на запереченнях заявника щодо обставин набуття, зокрема позивачем права власності на земельну ділянку, права користування (оренди) цієї земельної ділянки; незгоди із рішенням органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок фізичним особам.

Отже, наведені доводи ґрунтуються на незгоді із оскаржуваним рішенням, висновками суду апеляційної інстанції щодо оцінки письмових доказів та запереченнях про присудженні до стягнення суми.

Верховний Суд відхиляє довід касаційної скарги, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» буде позбавлено права спростувати встановлений судом апеляційної інстанцій у цій справі факт самовільного зайняття земельних ділянок під час розгляду Господарським судом Миколаївської області справи № 915/686/20 за позовом ТОВ «Партнер-Агро» до ТОВ «Агрофірма Корнацьких», Приватного підприємства «Перемога Народу» про відшкодування шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки, оскільки у цих справах предметом позовів є різні земельні ділянки.

З огляду на наведені доводи, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципу відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), №40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], § 230, № 36760/06, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), §32, від 02 листопада 2006 року, № 29182/03, «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07, та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

При цьому, саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Таким чином, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року № 26293/18 у справі «Азюковська проти України»

(Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

Отже, за прецедентною практикою ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Оскільки, оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі, а отже, не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро», про стягнення орендної плати, за касаційною скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання судом та оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко