СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1612/21

пр. № 2/759/3077/21

30 березня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - П`ятничук І.В.,

при секретарі - Марус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ КБ «Приватбанк» 26.02.2021 р. звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.03.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № K2XRRX04550314, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 2325,59 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, станом на 25.11.2020 року у нього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 109793,28 грн., з яких: 1999,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 51967,54 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 655,80 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 51170,91 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Однак позивач просить суд стягнути частину заборгованості за кредитом в сумі 54773,17 грн., з яких: 1999,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 51967,54 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 655,80 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 150,80 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 29.01.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.03.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , був укладений договір № K2XRRX04550314, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 2325,59 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 6).

У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, станом на 25.11.2020 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 109793,28 грн., з яких: 1999,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 51967,54 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 655,80 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 51170,91 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Проте, позивач просить суд стягнути з відповідача частину заборгованості за кредитом в сумі 54773,17 грн., з яких: 1999,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 51967,54 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 655,80 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 150,80 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1-3 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 638 договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що кредитний договір ( заява позичальника) сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У заяві позичальника № K2XRRX04550314 від 26.03.2007 року, яка містить підпис позичальника, зазначені умови надання кредиту.

Сторона відповідача не надала будь-яких доказів, що на час підписання ним цієї заяви існували інші умови надання кредиту.

У такому випадку факт укладення кредитного договору між сторонами є доведеним саме згідно з Заявою позичальника, яка додана позивачем до позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість за кредитом, яка станом на 25.11.2020 року складає 1999,03 грн.

Відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості з обґрунтуванням його правильності та повноти.

За таких обставин, стягненню з відповідача підлягає 1999,03 грн. заборгованості за кредитом.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано 51967,54 грн. заборгованості за відсотками за користуванням кредитом за процентною ставкою 24 % за період з 26.03.2007 року по 25.11.2020 року.

З заяви позичальника № K2XRRX04550314 від 26.03.2007 року, що підписана відповідачем, вбачається, що банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 2325,59 грн. терміном на 12 місяців з 26.03.2007 року по 26.03.2008 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2 % на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту.

Позивачем також нараховано 655,80 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 55170,91 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Банк, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилається на Умови надання споживчого кредиту фізичним особа («Розстрочка») (Стандарт), як невід`ємну частину спірного договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами надання споживчого кредиту фізичним особа («Розстрочка») (Стандарт) відповідач був ознайомлений та погодився з ними, підписуючи заяву позичальника № K2XRRX04550314 від 26.03.2007 року.

Роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді зазначеної справи.

За таких обставин, відсутність у заяві позичальника домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24 % надані банком Умови надання споживчого кредиту фізичним особа («Розстрочка») (Стандарт) не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки не підтверджують зазначених обставин.

Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, Умови надання споживчого кредиту фізичним особа («Розстрочка») (Стандарт), які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.03.2007 року шляхом підписання заяви позичальника.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 цього закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримало вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

За таких обставин, оскільки у заяві позичальника № K2XRRX04550314 від 26.03.2007 року передбачена сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 2 %, тому стягненню з відповідача підлягає заборгованість за відсотками за користуванням кредитом у розмірі 51967,54 грн.

У такому випадку суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача лише 1999,03 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 51967,54 грн. заборгованості за відсотками за користуванням кредитом.

З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також 1921 гривня судового збору.

Керуючись статтями 207, 526, 530, 549, 610, 633, 634, 638, 1054 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", , юридична адреса якого: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, заборгованість за кредитним договором № K2XRRX04550314 від 26.03.2007 року в сумі 1999,03 грн. та 51967,54 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом а всього стягнути 53966 ( п`ятдесят три тисячі дев`ятсот шістдесят шість ) грн. 57 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", , юридична адреса якого: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, судовий збір в сумі 2102,00 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", , юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: І.В. П`ятничук