КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №372/2163/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/6782/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Мостової Г.І., Суханової Є.М., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк», треті особи без самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», ОСОБА_2 , про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

07 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила витребувати з чужого незаконного володіння ПАТ «АКБ «Київ» у свою приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :05:013:0039, яка належала ОСОБА_1 на підставі державного акту серії КВ №043149, виданого 24.06.2004 року на підставі договору купівлі-продажу №3614 від 27.12.2003 року, земельну ділянку з кадастровим номером :05:013:0038, яка належала ОСОБА_1 на підставі державного акту серії КВ №043150, виданого 24.06.2004 року на підставі договору купівлі-продажу №3614 від 27.12.2003 року та житловий будинок з надвірними побудовами, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 959,5 кв.м., який належав ОСОБА_1 на підставі свідоцтва пр. право власності б/н, виданого Козинською селищною радою 12.01.2007 року.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вказане нерухоме майно за договором іпотеки від 26.09.2007 року передано в якості забезпечення виконання зобов`язань по договору позики від 19.09.2007 року, укладеному ОСОБА_2 із ПАТ «АКБ «Київ».

06.08.2010 року заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області позов ПАТ «АКБ «Київ» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №83 від 19.09.2007 в розмірі 27 384 999, 12 грн. та 1 820 грн. судових витрат звернуто стягнення на предмет іпотеки - належне позивачці майно.

11.04.2011 року за судовим рішенням відкрито виконавче провадження в ході якого зазначене майно було описано, а 18 листопада 2013 року - передано стягувачу.

При цьому, ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03.11.2015 року визнані протиправними дії державного виконавця щодо передачі майна кредитору - ПАТ «АКБ «Київ» в рахунок погашення боргу та скасовано його постанову від 18.11.2013 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк», треті особи без самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Амбер", Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Паріс", ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, зокрема, про те, що 19 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним Банком «Київ» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №83.

26 вересня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язання по вищевказаному кредитному договору №83 між ОСОБА_1 та АКБ «Київ» було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно.

06 серпня 2010 року заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області по справі №2-1373-10, звернуто стягнення на вищезазначений предмет іпотеки.

11 квітня 2011 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 09 березня 2011 року №2-1373/10, відповідно до якого у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №83 від 19.09.2007 звернуто стягнення на предмет іпотеки.

23 грудня 2013 року, у зв`язку з передачею іпотечного майна стягувачу, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ухвалено постанову, якою повернуто виконавчий документ стягувачу.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою про передачу нерухомого майна стягувачу ПАТ «АКБ «Київ» в рахунок погашення від 18 листопада 2013 року, ОСОБА_1 звернулась до Обухівського районного суду Київської області із скаргою за результатами розгляду якої визнано протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо передачі іпотечного майна в рахунок погашення боргу «АКБ «Київ» та скасовано постанову про передачу нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 18.11.2013 року.

В суді першої інстанції позивачка повідомила, що 18 червня 2020 року, вона отримала інформаційні довідки щодо трьох об`єктів нерухомого майна з яких вбачається, що дві земельні ділянки перебувають у власності ПАТ «АКБ «Київ» на підставі свідоцтв, виданих 04 грудня 2013 року, а житловий будинок з надвірними побудовами перебуває у власності ПАТ «АК «УКРГАЗБАНК» на підставі договору про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку від 19 червня 2015 року.

Відповідно до інформації ПАТ «АКБ «Київ», станом на 15.05.2020 року, має стан суб`єкта «припинено», номер запису 1004822 ( а.с. 54-57 т. 1 ).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивачки підстав для витребування майна від добросовісного набувача з огляду на те, що майно вибуло з її володіння, як власниці, не з її волі іншим шляхом.

Проте, 16.11.2020 року відповідач звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності ( а. с. 223-226 т. 1 ) і суд першої інстанції погодився із доводами цієї заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд першої інстанції, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, дійшов висновку про те, що саме 23 грудня 2014 року ОСОБА_1 стало відомо, що майно відповідно до опису ВП №25884244 передано стягувачу ПАТ КБ «Київ» у рахунок погашення боргу, відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року.

Саме тому, в подальшому, ОСОБА_1 розпочала вживати заходи для захисту її прав, зокрема шляхом звернення до суду із відповідною скаргою на дії державного виконавця, а тому, початок строку позовної давності необхідно відраховувати саме з 23 грудня 2014 року, як дати, коли позивачка дізналася про вибуття свого майна на користь ПАТ КБ «Київ».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на день звернення до суду із позовом 07 липня 2020 року трирічний строк позовної давності сплив.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Апелянт просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Суд, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 19 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним Банком «Київ» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №83 про надання 17 060 000 грн на строк по 21 вересня 2008 року ( а.с. 7-9 т. 1 ).

26 вересня 2007 року, в забезпечення виконання зобов`язання по вищевказаному кредитному договору №83 між ОСОБА_1 та АКБ «Київ», було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, зокрема,

земельну ділянку, загальною площею 0,2511 га, яка розташована на території ТІЗ «Сосновий Бір», діл. 12, за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер: :05:013:0039, яка належала ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №043149, виданого 24 червня 2004 року на підстав договору купівлі-продажу №3614 від 27 грудня 2003 року,

земельну ділянку, загальною площею 0,1500 га, яка розташована на території ТІЗ «Сосновий бір» діл. АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку кадастровий номер: :05:013:0038, яка належала ОСОБА_1 на підставі державного акту серії КВ №043150, виданого 24 червня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу №3614 від 27 грудня 2003 року,

житловий будинок з надвірними побудовами, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Козинською селищною радою 12 січня 2007 року ( а.с. 10-15, 16, 18, 19 т. 1 ).

06 серпня 2010 року заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області по справі №2-1373-10, яке набрало законної сили 23 грудня 2010 року, позовні вимоги ПАТ «АКБ «Київ» задоволено і, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №83 від 19 вересня 2007 року, звернуто стягнення на вищезазначений предмет іпотеки ( а.с. 20-23, 24-27 т. 1 ).

11 квітня 2011 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 09 березня 2011 року №2-1373/10, виданого місцевим судом на виконання зазначеного судового рішення ( а.с. 28 т. 1 ).

Оскільки прилюдні торги не відбулись, 18 листопада 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було прийнято постанову про передачу нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу ( а.с. 29-31 т. 1 ).

23 грудня 2013 року, у зв`язку з передачею іпотечного майна стягувачу, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, було прийнято постанову, якою повернуто виконавчий документ стягувачу ( а.с. 32-33 т. 1 ).

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою про передачу нерухомого майна стягувачу ПАТ «АКБ «Київ», в рахунок погашення заборгованості від 18 листопада 2013 року, ОСОБА_1 звернулась до Обухівського районного суду Київської області із скаргою за результатами розгляду якої 03 листопада 2015 року по справі №372/150/15-ц постановлено ухвалу, якою визнано протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, щодо передачі іпотечного майна в рахунок погашення боргу ПАТ «АКБ «КИЇВ» та скасовано постанову про передачу нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 18.11.2013 року ( а.с. 34-37, 38-41, 42-44 т. 1 ).

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України позивачкою доведений факт вибуття майна з її володіння, як власниці, не з її волі іншим шляхом.

Однак, на переконання апеляційного суду, місцевий суд, з точки зору суду другої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, зробив необґрунтований висновок щодо пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності з огляду на заявлені позовні вимоги, порушення, як вона зазначає, права власності, яке ( порушення ) продовжується і до цього часу, що свідчить про необхідність розгляду справи по суті зазначених нею вимог, враховуючи наступне.

Заявлені як позовні, так і апеляційні вимоги щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, на переконання апеляційного суду, не можуть бути задоволені з огляду на наявність заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 серпня 2010 року, яким звернуто стягнення на майно іпотекодавця, що підлягає виконанню відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім цього, як правильно встановлено місцевим судом, іпотечне майно на даний час знаходиться у власності зазначених юридичних осіб, однак, ні право власності, ні реєстраційні записи щодо нього, позивачкою не оспорені.

Відповідно, правочини щодо набуття права власності та його реєстрації, на переконання апеляційного суду є правомірними у відповідності до положень ст. 204 ЦК України, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом і вони не визнані судом недійсними.

Зазначені судом апеляційної інстанції обставини є правовою підставою для залишення позовних вимог без задоволення, а відтак - для скасування рішення місцевого суду, відмова в позові за яким обґрунтована пропуском позивачкою, як власниці іпотечного майна, строку позовної давності, що не відповідає дійсності.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вийти за межі заявлених апеляційних вимог відповідно до положень ч. 4 ст. 367 ЦПК України, оскільки ним встановлено неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 261, 267, 388 ЦК України.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги, з точки зору суду другої інстанції, підлягають задоволенню лише в частині скасування судового рішення.

Що ж до інших мотивів, зокрема, про належність апелянтці на праві власності іпотечного майна, якого вона позбавлена незаконно, то вони, в силу викладеного, не відповідають дійсності, а відтак - не є правовою підставою для задоволення заявлених, як позовних, так і апеляційних вимог щодо витребування на користь ОСОБА_1 іпотечного майна.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк», треті особи без самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», ОСОБА_2 , про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк», треті особи без самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Г.І. Мостова

Є.М. Суханова