РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/16702/19

провадження № 22-ц/4815/51/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Пиляй І. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про витребування квартири з чужого незаконного володіння, ухвалене в м. Рівне 29 вересня 2020 року в складі судді Гордійчук І.О., повний текст виготовлено 02.10.202р.0

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (далі АТ КБ "Приватбанк") про витребування квартири з чужого незаконного володіння. Свій позов обґрунтовували тим, що 13 березня 2008 року між позивачами та Закритим акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" укладено договір іпотеки, відповідно до якого, в забезпечення зобов`язання за кредитним договором позичальника ОСОБА_3 , передали ЗАТ КБ "ПриватБанк" в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку з невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором Рівненським міським судом 28 липня 2010 року ухвалено рішення про звернення стягнення на спірну квартиру в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед банком, шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені позивачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з покупцем та правом отримання витягу з Державного реєстру прав власності. 27 травня 2016 року між відповідачем та ТОВ "Естейт Селлінг" укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . 17 жовтня 2016 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за ПАТ КБ "Приватбанк". Рішенням Рівненського міського суду від 12 жовтня 2017 року визнано недійсним з моменту його укладення договір купівлі-продажу квартири від 27 травня 2016 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Естейт Селлінг". Після ухвалення судом рішення про визнання договору купівлі-продажу недійсним право власності на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав зареєстроване за АТ КБ "Приватбанк", що порушує їх права, як власників квартири.

Просили ухвалити рішення про витребування спірної квартири, яке має бути підставою для скасування реєстрації у державному реєстрі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АТ КБ "Приватбанк" про витребування квартири з чужого незаконного володіння задоволено. Витребувано у АТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 . Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по справі у розмірі 1501 грн. 97 коп та на користь ОСОБА_1 - у розмірі 1501 грн. 97 коп.

Не погодившись з рішенням АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про задоволення позову. Такий висновок суд обґрунтував тим, що спірна квартира вибула з власності позивачів поза їх волею внаслідок укладення договору купівлі-продажу від 27.05.2016 року, який рішенням суду було визнано недійсним з моменту укладення. Вважає, що позивачами невірно вибраний спосіб захисту своїх прав. Зазначає, що згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої станом на 18.01.2018 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» набуло право власності на нерухоме майно 17 жовтня 2016 року. Так як позивачі на даний час не є власниками зазначеного нерухомого майна, підстави для задоволення їх позовних вимог відсутні. Позивачі проживають у спірній квартирі, а отже володіють та користуються нею і витребування квартири є неналежним способом захисту, підстав для задоволення позову немає. Просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційних скарг стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49, 9 кв.м, житловою 26, 9 кв.м., відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради 8.12.2000 року.Право власності зареєстровано за позивачами Рівненським міським бюро технічної інвентаризації на праві приватної спільної сумісної власності і записано в реєстрову книгу за №181-17-49877 від 10 січня 2001 року.

13 березня 2008 року між позивачами як іпотекодавцями та ЗАТ КБ "ПриватБанк" як іпотекодержателем укладено договір іпотеки б/н, за умовами якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 перед ЗАТ КБ "ПриватБанк" за кредитним договором від 13.03.2008 року №ROZ0GA00000768, відповідно до якого ОСОБА_3 надано кредит у вигляді непоновлювальної лінії, в сумі 46 600 доларів США строком до 13 березня 2023 року. За умовами договору іпотеки банк має право в разі невиконання позичальником кредитних зобов"язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Рішенням Рівненського міського суду від 28 липня 2010 року, що набрало законної сили, позов банку задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ROZ0GA00000768 від 13.03.2008 року в розмірі 41 705, 07 доларів США звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки від 13.03.2008 року) Закритим акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" з укладенням від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з покупцем та отримання витягу з Державного реєстру прав власності. Виселено позивачів з квартири АДРЕСА_1 .

27 травня 2016 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Естейт Селлінг" укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстровано в реєстрі за №1530, відповідно до якого банк передав у власність ТОВ "Естейт Селлінг" квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду від 12 жовтня 2017 року визнано недійсним з моменту його укладення договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що укладений 27 травня 2016 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Естейт Селлінг".

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу витребування спірної квартири від ПАТ КБ "ПриватБанк", так як за останнім у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис про державну реєстрацію права власності.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, прийшов до вірного висновку про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 зробила висновок щодо витребування майна власником з чужого незаконного володіння, зазначивши в п.п. 141- 146 наступне: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Враховувавши обставини справи, норми законодавства, висновки Великої Палати Верховного суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову і таку рішення суду є підставою для внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачами права власності на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ПАТ КБ "ПриватБанк".

За ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про витребування квартири з чужого незаконного володіння залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 січня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. В.

Шимківа С. С.