Справа № 396/1744/20
Провадження № 2/396/136/21
РІШЕННЯ

Іменем України

26.05.2021 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Русіної А.А.,

за участю секретаря судового засідання Пасічник І.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Гольфіндера С.К.,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Новоукраїнка Кіровоградської області в залі суду цивільну справу № 396/1744/20 за позовом ОСОБА_1 до СТОВ "Росія" про розірвання договору оренди землі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до СТОВ "Росія", в якій просить розірвати договір оренди земельної ділянки від 03 березня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «РОСІЯ», зареєстрований відділом земельних ресурсів Новоукраїнської районної державної адміністрації 19 жовтня 2011 року за № 02836.

В обґрунтування позову, позивач зазначила, що являється власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що розташована на території Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, площею 4,1583 га кадастровий номер :02:002:0850, що підтверджується витягом з Державного реестру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 18609647, від 12.01.2017 року. Між позивачем та СТОВ «Росія», 03 березня 2011 року був укладений договір оренди земельної ділянки, який закінчує свою дію 15 листопада 2060 року. У 2011 році, після підписання договору оренди землі, позивач, один раз отримала від відповідача кошти у сумі 30000 грн. (тридцять тисяч гривень). В період 2012-2020 років, орендної плати від відповідача не отримувала. На неодноразові звернення до відповідача, як усні так і письмові, позивач отримала відмову у виплаті орендної плати за період з 2011 року по 2020 рік включно, оскільки на думку відповідача розмір орендної плати у сумі 30000 (тридцять тисяч гривень) є достатнім для не проведення з позивачем розрахунку за період з 2011 року по невизначений час, оскільки в письмовій відмові відповідача зазначалось лише одне, що отриманий позивачем аванс орендної плати у сумі 30000 (тридцять тисяч гривень) ще не погашений, не надано останній розрахунку орендної плати за умовами договору та не повідомлено, коли саме, та у якому році відбудеться повне погашення суми авансу.

17.02.2020 року позивач звернулася з письмовою заявою, через відділення Укрпошти, до керівника СТОВ «РОСІЯ» з проханням виплатити орендну плату з врахуванням нормативно грошової оцінки землі та індексації до 17 березня 2020 року. Розрахунку та відповіді не отримала. Всі письмові та усні звернення на протязі 2019-2020 років відповідач проігнорував.

Вважає, що відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою в період з 2011-2020 роки та відповідно нехтує змістом зазначеним в п. 9 договору оренди землі, який є його істотною умовою. Станом на 01.12.2020 року відповідачем, в рахунок погашення заборгованості за користування в 2011-2020 роках належною їй земельною ділянкою, не сплачено жодних грошових коштів. До того ж ніяких послуг в рахунок орендної плати за період 2011-2020 рік, позивач від відповідача не отримувала. Умовами розрахунків по договору оренди землі, укладеним між сторонами, було визначено виплату орендної плати в строк до кінця року. А отже, порушення строків виплати орендної плати за користування земельною ділянкою є порушенням ст. 526 ЦК України, що відповідно до ст. 610, 611 ЦК України є підставою для розірвання договору оренди від 03.03.2011 року.

Ухвалою від 10.12.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання.

11.01.2021 року через канцелярію суду від представника відповідача СТОВ «Росія» подано відзив на позовну заяву ОСОБА_3 , відповідно до якого, представник просив відмовити у позові. Свій відзив мотивував тим, що дійсно СТОВ «Росія» уклало з позивачкою договір оренди земельної ділянки кадастровий № :02:002:0850, площею 4,1583 га. Договір оренди даної земельної ділянки зареєстрований в законом встановленому порядку, орендна плата по даному договору нараховується та сплачується своєчасно та в повному обсязі. Орендну плату за оренду земельної ділянки кадастровий №:02:002:0850, площею 4,1583 га що належать ОСОБА_4 , щорічно, починаючи з 2011 року - отримувала уповноважена особа - ОСОБА_5 . Повноваження ОСОБА_5 підтверджуються нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_6 від 10.03.2011 року, реєстраційний № 615. За весь період дії договору оренди ( з 2011 року) - ОСОБА_1 до СТОВ «Росія» стосовно недійсності нотаріально посвідченої заяви жодного разу не зверталась, заяв та скарг стосовно повноважень особи, яка отримує орендну плату не надходило. З початку дії договору оренди, зареєстрованого 19.10.2011 року, грошові кошти за оренду земельної ділянки (орендну плату) в 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роках, тобто щорічно, при виплаті орендної плати, замість ОСОБА_1 отримував ОСОБА_5 на підставі заяви, виданої ОСОБА_1 , посвідченою нотаріально 10.03.2011 року, зареєстрованою за №615. Даною заявою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_7 отримувати орендну плату від СТОВ «Росія». Відповідач навів свій розрахунок про виплату орендної плати з 2011 року по 2020 рік. Вважає, що за таких обставин СТОВ «Росія» у відповідності до умов договору своєчасно та в повному обсязі здійснює нарахування та виплату орендної плати по договору оренди, укладеному з ОСОБА_6 .. Наявність нотаріально посвідченої заяви, яка надає право отримувати орендну плату ОСОБА_7 свідчить про те, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 існують приватні правовідносини.

Ухвалою суду від 26.01.2021 року продовжено підготовче судове засідання та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_7

14.05.2021 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення від третьої особи ОСОБА_7 , відповідно до яких, останній повідомив суд, що фактично 10.03.2011 року третьою особою було проавансовано виплату орендної плати по договору оренди, який ОСОБА_8 03.03.2011 року уклала з СТОВ «Росія» строком на 49 років, шляхом виплати орендної плати наперед замість СТОВ «Росія» в сумі 30 000.00 грн. Дана дія не суперечить нормам ст. 528 Цивільного Кодексу України - Виконання обов`язку боржника іншою особою, а саме у з`язку з наявністю клопотання ОСОБА_1 про авансування виплати орендної плати в значній сумі. Станом на 2011 рік розмір річної орендної плати становив 1275,00 грн за рік оренди, а запитувана сума становила 30 000,00 грн. що є авансуванням на строк більше ніж 23 роки. Зважаючи на те, що СТОВ «Росія» не мало можливості здійснити дане довготривале авансування та враховуючи власні фінансові можливості, третьою особою було прийнято рішення про виплату авансу орендної плати на користь ОСОБА_1 в сумі 30 000,00 грн, що підтверджено текстом нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_9 від 10.03.2011 року, реєстраційний номер 615. Переглянувши данні про отримання грошових коштів в рахунок погашення виданого авансу за період 2011-2020 роки (право на отримання орендної плати перейшло до останнього як до кредитора на підставі ст.512-519 Цивільного Кодексу України та нотаріально посвідченої заяви від 10.03.2011 року. Третя особа ОСОБА_7 навів свої розрахунки та вважає, що станом на 12.04.2021 року залишок не повернутого авансу становить 1190,54 грн. Також вважає за можливе відмовитись від отримання залишку авансу в розмірі 1190,54 грн, а натомість пропонує ОСОБА_6 отримувати орендну плату в СТОВ «Росія» з 2021 року. Враховуючи те, що протягом 2011-2020 років СТОВ «Росія» сплачувало орендну плату своєчасно та в повному обсязі (яка йшла на погашення виплаченого авансу), вважає, що позов є не обгрунтованим та безпідставним.

Ухвалою суду від 17.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.05.2021 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовльнити, додатково пояснивши, що дійсно в 2011 році отримала від представника відповідача орендну плату 30000,00 грн., однак вважає, що за 10 років оренди її землею, ця плата є недостатньою, заяву в нотаріуса підписала, однак довіреностей ніяких не давала.

Представник відповідача позов не визнав, вважає, що позов необгрунтований, оскільки СТОВ «Росія» виплачує орендну плату ОСОБА_7 , який надав авансом позивачці в 2011 році 30000,00 грн в рахунок орендної плати.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, 14.05.2021 року надав додаткові пояснення, відповідно до яких просив відмовити в позові.

Суд, врахувавши думки сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-КР №029920 на підставі розпорядження Новоукраїнської районної державної адміністрації від 11.05.2002 року за №337-р ОСОБА_1 передана у власність земельна ділянка площею 4,16 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новоукраїнської міської ради (а.с.11).

Між позивачем та СТОВ «Росія» 03.03.2011 року було укладено договір оренди землі, зареєстрований відділом земельних ресурсів Новоукраїнської районної державної адміністрації 19 жовтня 2011 року за № 02836, за умовами якого Орендодавець надала, а СТОВ «Росія» (Орендар) прийняв у оренду земельну ділянку площею 4,16 га ріллі, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору закінчується 15.11.2060 року. Згідно з положеннями пунктів 9 договору передбачено, що орендна плата має вноситися орендарем у грошовій формі. У разі бажання Орендодавця отримати орендну плату в натуральній або відробітковій формі, вона здійснюється да згодою сторін за цінами, які діють на час розрахунку або на час надання послуги. Розмір орендної плати становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Згідно п.11 орендна плата вноситься Орендарем до 31 грудня щорічно. У пункті 5 Договору сторонами зазначено, що нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки становить 56245 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зверталася в 2019 році, 2020 році до СТОВ «Росія», до Кіровоградської обласної державної адмінстрації, Новоукраїнської районної державної адміністрації (а.с.12,13,14,15,16,17), та їй надавалися відповіді, що вона уклала договір оренди зі СТОВ «Росія» строком на 49 років та отримала аванс в розмір 30000,00 грн., але аванс ще не погашений.

Як свідчить нотаріально посвідчена заява від 10.03.2011 року ОСОБА_1 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, без будь-якого примусу, як фізичного так і психічного, з боку інших осіб, отримала від ОСОБА_5 орендну плату за земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, належну їй на підставі державного акту серії 11-КР №029920 площею 4,16 га виданого Новоукраїнською райдержадмінстрацією Новоукраїнського району Кіровоградської області 24.05.2002 року, зареєстрованого в книзі записів Державних актів на парво приватної власності землю за №434, в сумі 30 000,00 (тридцять тисяч) гривень і будь-яких матеріальних (фінансових) претензій до ОСОБА_5 до 10 березня 2060 вона не матиме (а.с.35).

Цією ж заявою ОСОБА_1 дозволила ОСОБА_7 , до зняття мораторію на дію Закону України про продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення, отримувати орендну плату від СТОВ «Росія», юридична адреса якого АДРЕСА_1 . В разі зняття мораторію на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, по першій вимозі ОСОБА_7 зобов`язалася переоформити вказану земельну ділянку на нього або на вказану ним особу. Всі платежі, які виникнуть в процесі переоформлення вказаної земельної ділянки у приватну власність, сплачує ОСОБА_7 . Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М..

Відповідно до довідок від 11.01.2021 року за № 07, 08, 09,10,11,12,13, 14, 15,16 виданих ОСОБА_1 (а.с. 36,37,38,39,40,41,42,43,44,45), в тому, що за договором оренди від 03.03.2011 року за земельну ділянку площею 4,16 га нараховано за 2011 рік орендна плата в розмірі 1500 грн та виплачена на руки з відрахуванням прибуткового податку та військово збору 1275,00 грн у листопаді 2011 році; за 2012 рік нарахована у розмірі 2822,82 грн. виплачено на руки 2195,56 грн. у грудні 2012 року; нарахована за 2013 рік орендна плата в розмірі 2822,82 грн та виплачено на руки 2399,40 грн. у січні 2014 року; нарахована за 2015 рік в сумі 3525,70 грн та виплачено на руки 2943,96 грн у травні 2015 року; нараховано орендна плата в розмірі 4230,84 грн. та виплачена на руки 3405,83 грн у березні 2017 року; нарахована орендна плата за 2017 рік в розмірі 4230, 84 грн та виплачено на руки 3405,83 грн у липні 2017 року; нараховано орендну плату за 2018 рік в розмірі 4976,18 грн. виплачено на руки 3405,83 грн в беерзні 2018 році та 600 грн у квітні 2019 році; нарахована орендна плата за 2019 рік в розмірі 4210,37 грн та виплачено на руки 3389,35 грн у липні 2019 році; нарахована орендна плата за 2020 рік в розмірі 4210,37 грн та виплачена на руки 3389,30 грн в жовтні 2020 року.

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За змістом статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата є однією з істотних умов договору оренди землі.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 вказаної редакції Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) сформульовано висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зазначила, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 липня 2019 року у справі № 289/12204/17, (провадження 14-246 цс 19), від 19 червня 2019 року у справі № 289/718/18, (провадження14-126цс19) вказувала, що однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати (пункт «д» частини першої статті 141 ЗК України).

Належними доказами сплати коштів за оренду є: видатковий касовий ордер, виписаний орендарем та підписаний орендодавцем; видаткова накладна, підписана сторонами; довідка, видана податковою інспекцією, про наявність сплати коштів із земельного податку та оренди землі.

Представник відповідача подав суду довідки надані ОСОБА_1 про виплату на руки орендної плати, за період з 2011 року по 2020 роки, однак дані довідки суперечать відзиву та поясненням представника відповідача, позивача, оскільки вказану орендну плату відповідач не видавав на руки ОСОБА_1 кожного року як вказано в довідках, натомість він посилається, на нотаріально посвідчену заяву від 10.03.2011 року, відповідно до якої позивач отримала в рахунок авансу від ОСОБА_7 30000,00 грн та зобов`язалася не мати претензій до ОСОБА_7 до 10.03.2060 року та зобов`язала осатаннього отримувати замість неї орендну плату.

Згідно із частинами першою, третьою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частин другої, третьої статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Тобто, правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють.

З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.

При цьому словосполучення «у своїх інтересах» слід розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є.

Зазначена норма права передбачає також добросовісність поведінки особи-представника, який діє від імені іншої особи на підставі довіреності або в силу своїх повноважень.

Законом не встановлено виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність дій. Проте, з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України), висновок про добросовісність поведінки особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала ця особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді.

Повноваження представника фізичної особи може здійснюватися за довіреністю, якою є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Статтею 248 ЦК України визначено, що представництво за довіреністю припиняється в тому числі у разі скасування довіреності особою, яка її видала. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов`язаний негайно повернути довіреність.

Відповідно до статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із частинами першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Натомість, матеріали справи не містять довіреність, якою позивач довірила своєму представнику отримувати замість неї орендну плату за договором оренди від 03.03.2011 року укладеного між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «РОСІЯ».

Подана представником відповідача нотаріально посвідчена заява (а.с.35), не є довіреністю в розумінні Глави 17 ЦК України та Розділу 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, від 3 березня 2004 року за N 283/8882 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), а за своєю юридичною природою є заявою, якою нотаріус 10.03.2011 року посвідчив справжність підпису ОСОБА_1 , яка підписала заяву, а не є посвідчення нотаріусом довіреності на підставі наведених вище норм.

Крім того, у вищезазначеній заяві від 10.03.2011 року не зазначено за яким договором оренди ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_7 орендну плату в розмірі 30000,00 грн та за яким договором оренди землі ОСОБА_7 має отримувати орендну плату в майбутньому.

В судовому засіданні позивач зазначила, що дійсно отримала в 2011 році в якості авансу орендної плати 30000,00 грн від ОСОБА_7 як від представника СТОВ «Росія», який є засновником Товариства (а.с.22), однак не доручала отримувати замість неї орендну плату, тому й зверталася усно та й письмово до СТОВ «Росія» для доплати орендної плати з урахуванням індексації. Інших виплат з 2012 по 2020 рік за оренду землі, вона не отримувала.

Крім того, договором оренди укладеного 03.03.2011 року між ОСОБА_1 та СТОВ «РОСІЯ» також не передбачалося отримання авансу позивачем від третьої особи та не передбачалося, що третя особа буде отримувати замість позивача орендну плату, натомість згідно п.11 зазначеного договору вказано, що орендна плата вноситься Орендарем до 31 грудня щорічно.

Таким чином, встановивши, що відповідач - орендар СТОВ «РОСІЯ» систематично, а саме, за період з 2012 по 2020 рік, не сплачував орендну плату орендодавцю ОСОБА_1 , що є порушенням істотних умов договору оренди землі, доказів на спростування даних обставин суду не надано, вимога позивача про дострокове розірвання спірного договору оренди землі в односторонньому порядку відповідає чинному законодавству, тому суд вважає за правильне застосувати до спірних правовідносин положення статті 32 Закону України «Про оренду землі» і статті 141 ЗК України та розірвати договір оренди, який був укладений 03.03.2011 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Росія»

Отже, під час розгляду справи відповідач не довів належними і допустимими доказами виконання ним умов договору оренди земельної ділянки укладеного 03.03.2011 року між ОСОБА_1 та СТОВ «РОСІЯ» щодо сплати орендної плати у спосіб передбачений договором.

Відповідно дост.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно дост.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оренду землі» № 161-ХІV у разі дострокового розірвання договору оренди землі, орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати в розмірі 908 грн.

Керуючись Законом України «Про оренду землі», ст.ст.237, 248, 526, 629, 651 ЦК України, п.«д» ч.1 ст.141 ЗК України, ст.ст.4, 13, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, районний суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати договір оренди земельної ділянки від 03.03.2011 року, укладений між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Росія», зареєстрованого відділом земельних ресурсів Новоукраїнською районною державною адміністрацією 19.10.2011 року за №02836 та зареєстрованого в реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Поляковою Наталією Василівною, номер запису про інше речове право 18609692 від 12.01.2017 року.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» (код ЄРДПО №30945026) на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн - отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01.06.2021 року.

Головуючий: А. А. Русіна