Справа №690/47/21
Провадження №2/690/81/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2021 року Ватутінський міський суд Черкаської області
у складі головуючого-судді Пасацької Л.А.
секретаря судового засідання Вельган А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду в м. Ватутіне цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Ухвалою суду від 04.02.2021 р. позов залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків, які були усунені позивачем.
Судом 31.03.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд.
У судове засідання сторони не з`явились, від повноважного представника позивача, ОСОБА_2 , надійшло клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, не заперечив проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилась, відзиву та інших клопотань до суду не подавала, а тому ухвалою суду від 27.05.2021 р. вирішено провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
29.11.2012 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 був укладений договір б/н у формі заяви, в якій зазначено, що відповідач погодилася з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Зазначена заява особисто підписана відповідачем.
Оцінюючи відомості, наявні в підписаній відповідачем заяві, суд не встановив, що заява містить будь-які відомості щодо бажання ОСОБА_1 оформити на своє ім.я кредитну картку, як і бажаний розмір кредитного ліміту.
Натомість до цієї заяви позивачем також долучено витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в тому числі за різними її видами, який хоча і передбачає істотні умови отримання та користування кредитними коштами, як розмір щомісячного платежу, базову відсоткову ставку в місяць (нараховується на залишок заборгованості), а також розміри пені та штрафів, проте відсутній особистий підпис відповідача та підтвердження про ознайомлення з її змістом іншим шляхом.
Згідно довідки позивача б/н між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано відповідачу 09.10.2015 р. кредитну картку №… НОМЕР_1 з терміном дії до 10/19).
Згідно довідки позивача б/н про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір №б/н) старт карткового рахунку з 09.10.2015 р., встановлення з 24.02.2016 р. кредитного ліміту 00 грн., з 05.04.2016 р. збільшено кредитний ліміт до 600 грн., з 22.06.2016 р. збільшено кредитний ліміт до 4000 грн., з 01.07.2020 р. зменшено кредитний ліміт до 00 грн. (а.с.11).
Факт отримання кредитної картки позивачем не доведено внаслідок відсутності будь-яких належних і допустимих письмових доказів.
Натомість факт користування кредитними коштами банку в період з 13.04.2016 р. по 02.08.2016 р. (зняття готівки та придбання продуктів в магазинах) в загальній сумі 4103 грн. 24 коп. підтверджуються відповідною випискою позивача за договором б/н станом на 16.11.2020 р. ОСОБА_1 .
Щодо витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-256, які викладені не державною мовою, і долучені до позовної заяви на підтвердження позовних вимог для визначення, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші умови суд зазначає наступне.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача, в розумінні ст.ст. 76-79 ЦПК України, належним, допустимим та достатнім доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Зазначений висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, також є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, тому є належним доказом у справі.
У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
З наданої Банком виписки по рахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_1 дійсно користувався картковим рахунком, зокрема, знімала кошти з рахунку, погашала заборгованість, а сплачені нею кошти спрямовувалися на погашення не лише тіла кредиту, але і процентів за користування ним та штрафних санкцій, і комісій.
При вирішенні доведеності позовних вимог про стягнення тіла кредиту в сумі 7839 грн. 84 коп. суд виходить з наступного.
Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що розмір кредитного ліміту для відповідача було збільшено до 4000 грн., що підтверджується відомостями довідки про зміну умов кредитування.
Натомість, визначена позивачем сума простроченого тіла кредиту - 7839 грн. 84 коп., яка відображена у виписці по рахунку відповідача та розрахунку заборгованості, перевищує суму виданого кредитного ліміту - 4000 грн., який і підлягає стягненню з відповідача, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів зміни кредитного ліміту в сторону збільшення суду не надано.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Банк, заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 2245 грн. 27 коп., підтверджує їх складеним самостійно розрахунком, та не звернув уваги на відсутність погодженого між сторонами його розміру.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 28.11.2012 року процентна ставка, вид кредитної картки не зазначена.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також не містить підпису відповідача про обізнаність з тарифами банку на обслуговування карткового рахунку.
Тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем не підписані. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів).
Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», то без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Крім того слід зазначити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Згідно виписки по рахунку, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, відповідачу було відомо про його заборгованість перед банком.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Як встановлено судом, в період з 13.04.2016 р. по 02.08.2016 р. ОСОБА_1 знімала готівку та придбавала продукти в магазинах на загальну суму 4103 грн. 24 коп., що підтверджуються відповідною випискою позивача за договором б/н станом на 16.11.2020 р.
Відповідно до положень ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, з урахуванням норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, відповідно до завдань цивільного судочинства, зокрема щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги не доведені, а тому не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 207, 525-527, 530, 551, 599, 612, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного Кодексу України, керуючись ст. ст. 2, 3, 11-13, 247, 259, 263-265, 273, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено 28.05.2021 року.
Головуючий суддя Л.А. Пасацька