ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1916/21
провадження № 2-з/753/26/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Якусика О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , поданої адвокатом Кім Г.В., про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (відповідач-1), ОСОБА_3 (відповідач-2) про солідарне стягнення 350 023,56 доларів США, що еквівалентно станом на 22 січня 2021 року 9 890 300,70 грн., з яких; 120 000, 00 доларів США - борг за договором позики, 220 200,00 доларів США - пеня, 9 823,56 доларів США - 3 % річних від простроченої суми.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачами, як боржником та поручителем, зобов`язань з повернення суми позики за договором позики від 22 лютого 2017 року, право вимоги за яким позивач набула 1 лютого 2018 року на підставі договору відступлення права вимоги, укладеним з ОСОБА_4 .

Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову, а саме:

- накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_2 в тому числі: грошові кошти у межах ціни позову в сумі 350 023,56 доларів США, що еквівалентно 9 890 300 гривень 70 копійок, які знаходяться на всіх без виключення банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 ; частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «МОДНА КАРТА» номінальною вартістю 5000,00 (п`ять тисяч) гривень, що відповідає 10 % (десяти відсоткам) статутного капіталу, та належить ОСОБА_2 відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

- накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_3 , в тому числі: грошові кошти у межах ціни позову в сумі 350 023,56 доларів США, що еквівалентно 9 890 300 гривень 70 копійок, які знаходяться на всіх без виключення банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 ; частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗУРРО ФІНАНС» номінальною вартістю 5 000 000,00 (п`ять мільйонів) гривень, що відповідає 100 % (ста відсоткам) статутного капіталу; частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРДСЕРВІС» номінальною вартістю 1 753 500,00 (один мільйон сімсот п`ятдесят три тисячі п`ятсот) гривень, що відповідає 50,1 % відсотків статутного капіталу; частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТФІНАНС» номінальною вартістю 3 000 000,00 (три мільйони) гривень, що відповідає 100 % (ста відсотків) статутного капіталу; частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТСЕРВІС» номінальною вартістю 2 505 000,00 (два мільйони п`ятсот п`ять тисяч) гривень, що відповідає 50,1 % (п`ятдесят цілих одна десята) відсотків статутного капіталу; частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЦЕСИНГ-ЦЕНТР КАРДСЕРВІС» номінальною вартістю 3 507 000,00 (три мільйони п`ятсот сім тисяч) гривень, що відповідає 50,1 % (п`ятдесят цілих одна десята) відсотків статутного капіталу; частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВИЙ СЕРВІС ФАСТФІНАНС» номінальною вартістю 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень, що відповідає 50 % (п`ятдесяти відсотків) статутного капіталу;

- заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії, які полягають у виїзді за межі України до прийняття та виконання рішення суду, яке буде ухвалено у даній справі.

- заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії, які полягають у виїзді за межі України до прийняття та виконання рішення суду, яке буде ухвалено у даній справі.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначає, що між ним та відповідачами існує невиконане останніми грошове зобов`язання за договором позики та поруки, пунктом 2.4.8. якого було визначено, що до повного виконання зобов`язань за цим договором поручитель ( ОСОБА_3 ) зобов`язується не здійснювати без письмової згоди кредитора ( ОСОБА_1 ) таких дій, як надання позик на суму більше 3% основного зобов`язання, не здійснювати дій по відчуженню майна на суму майна більше 3 % основного зобов`язання, без попереднього узгодження з кредитором. В той же час, як зазначає позивач, із відкритих відомостей державних реєстрів очевидно, що і боржник, і поручитель розпорядились своїм майном, цілком імовірно - з метою уникнення обов`язку щодо виконання своїх боргових зобов`язань.

Позивач вказує, що згідно із відомостями з Єдиного реєстру боржників, станом на 25 січня 2021 року щодо відповідачів наявні відкриті виконавчі провадження про стягнення коштів, у відповідачів відсутнє нерухоме майно, за рахунок якого можливо здійснити примусове виконання рішення суду у разі задоволення позову і позивач впевнений, що за час існування боргового зобов`язання боржник та поручитель відчужили все нерухоме майно, яке належало їм на праві власності.

З огляду на викладене, з метою забезпечення можливості реалізації дій з примусового виконання рішення суду, позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони відповідачам вчиняти певні дії.

Згідно із протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 28 січня 2021 року вказану заяву передано для розгляду судді Якусику О.В.

Дослідивши подану заяву, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

За змістом зазначених норм процесуального законодавства забезпечення позову має на меті запобігти ускладненню чи неможливості виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тобто в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому відповідно до вимог частини 3 статі 12, частини 1 статті 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Всупереч наведеним вимогам процесуального законодавства позивачем до заяви про забезпечення позову не надано належних доказів того, що відповідачі вчиняють реальні дії, спрямовані на зменшення своїх активів, а також доказів на підтвердження того, що в разі невжиття таких заходів існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Позивачем лише висловлено припущення щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду щодо стягнення значних коштів з боржника.

Так, посилання позивача як на обставини, що можуть ускладнити виконання рішення суду у справі, на наявність щодо боржника ОСОБА_2 обтяження речових прав суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно із наведеними позивачем у заяві відомостями, вказані обтяження були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до укладення договору позики від 22 лютого 2017 року, стягнення боргу за яким є предметом спору у цій справі, і про наявність яких кредитор (позикодавець) і позивач, проявивши розумну обачність, могли бути обізнаними як до укладення договору позики з відповідачем, так і до укладення договору відступлення права вимоги за договором позики.

Суд також враховує, що відповідно до умов договору позики, строк виконання зобов`язання з повернення позики був встановлений до 1 травня 2018 року, однак позивачем не надано доказів того, що після настання строку виконання зобов`язання боржник або поручитель вчиняли дії, спрямовані на відчуження належного їм майна, зокрема, і корпоративних прав господарських товариств, учасниками яких є відповідачі.

Крім цього, загальнодоступні відомості з Автоматизованої системи виконавчих проваджень свідчать про те, що виконавчі провадження стосовно відповідачів завершені або у їх відкритті було відмовлено.

Суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вчиняти дії, які полягають у виїзді за межі України до прийняття та виконання рішення суду, не стосується предмету спору у цій справі і за встановлених обставин такі обмеження є непропорційним втручанням у права відповідачів, гарантовані статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином суд дійшов висновку, що позивачем не доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у справі, неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів також не доведено.

Беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, оцінивши відповідно до вимог статті 89 ЦПК України обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням наведених вище критеріїв, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 258, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої адвокатом Кім Г.В., про забезпечення позову у цивільній справі № 753/1916/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Дарницький районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. В. Якусик