Справа № 348/1350/17
Провадження № 22-ц/4808/39/21
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О.Я.
Суддя-доповідач Томин О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Максюти І.О., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене суддею Міськевичем О.Я. 17 вересня 2020 року в м. Надвірна, повний текст якого виготовлено 28 вересня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Пнівської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на 1/2 частину спадкового домоволодіння,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Пнівської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на 1/2 частину спадкового домоволодіння.

Позов мотивовано тим, що їх з відповідачем батьки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , побудували житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належав їм на праві спільної сумісної власності.

Мати, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а батько, ОСОБА_3 , - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті батьків вони прийняли спадщину за законом та розділили житловий будинок по 1/2 частині кожному.

Однак, при оформленні спадщини державний нотаріус повідомила її, що відповідач надав заповіт від 3 вересня 2010 року, згідно якого їх батько ОСОБА_3 заповів 1/2 частину житлового будинку та іншого майна йому, внаслідок чого він успадковує більшу частку майна. Вважає вказаний заповіт сумнівним та недійсним, оскільки за життя батьки розділили між ними майно порівну, а батько жодного разу не повідомляв про наміри вчинити заповіт. Крім цього, батько був неписьменний, в період складення заповіту хворів та був лежачим. Вказувала і на те, що через відсутність правовстановлюючих документів не може успадкувати житловий будинок.

Зважаючи на наведене просила визнати недійним заповіт від 3 вересня 2010 року, який посвідчений секретарем виконкому Пнівської сільської ради Гордійчуком В.В. та визнати за нею право власності на 1/2 частку спадкового домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку під літерою «А» загальною площею 80,6 кв.м., сараю під літерою «Б», сараю під літерою «Б-1», літньої кухні під літерою «В» та огорожі №1.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 17 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим через неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильну оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, даний спір можна вирішити тільки при наявності висновку експерта про законність підпису заповідача. Так, ухвалою Надвірнянського районного суду від 14 травня 2019 року у даній справі було призначено посмертну судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі, яку не проведено у зв`язку з несплатою та недостатністю зразків підписів заповідача. Після цього ОСОБА_1 було долучено банківські документи за підписами заповідача та заявлено повторно клопотання про призначення експертизи, у задоволенні якого судом двічі відмовлено. Вважає, що таким чином судом було порушено вимоги частини п`ятої статті 12 ЦПК України щодо об`єктивності та неупередженості суду.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на 1/2 частину спадкового домоволодіння, то вказує, що така буде повністю відповідати волі їх з відповідачем батьків.

Крім того, посилається на те, що внаслідок адміністративно-територіальної реформи Пнівська сільська рада з січня 2020 року ввійшла до складу Пасічнянської сільської ради об`єднаної територіальної громади, яку слід було залучити до справи в якості правонаступника відповідача, чого судом першої інстанції зроблено не було.

Просить рішення Надвірнянського районного суду від 17 вересня 2020 року скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, наведених у ній.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.

В поданій ОСОБА_1 апеляційній скарзі нею також було заявлено клопотання про призначення по справі посмертної судової почеркознавчої експертизи, однак в судовому засіданні апеляційного суду таке клопотання стороною позивача не підтримано.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта, її представника та відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, батьками сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно (т. 1, а.с. 87, 95).

Згідно копії Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 18 квітня 1988 жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , належав на праві власності ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 3-5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 24 березня 2008 року (т. 1 а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , про що свідчить копія Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 26 січня 2016 року (т. 1, а.с. 6).

Відповідно до копії заповіту ОСОБА_3 від 3 вересня 2010 року останній заповів 1/2 частину належного йому майна, в тому числі житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , своєму сину ОСОБА_2 . Заповіт був зареєстрований в спадковому реєстрі за №146 та посвідчений секретарем Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Гордійчуком В.В.(т. 1, а.с. 73).

З копії Довідки Пнівської сільської ради №324/02-25 від 14 квітня 2014 року слідує, що згідно з записами з погосподарських книг сільської ради, померлий ОСОБА_3 на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . З ним проживали та були зареєстровані: донька ОСОБА_1 , зять - ОСОБА_5 та внук - ОСОБА_6 . В управління спадковим майном вступила ОСОБА_1 . Заповіт ОСОБА_3 від 3 вересня 2010 року не відмінявся та не змінювався (т. 1, а.с. 9).

Згідно копій довідок Центральної районної лікарні Надвірнянського району від 20 жовтня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділі з 2 червня 2015 року по 22 червня 2015 року та з 2 жовтня 2015 року по 15 жовтня 2015 року (т. 1, а.с. 10).

8 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3 з заявою для прийняття спадщини за заповітом (т. 1, а.с. 81).

Згідно Інформаційної довідки та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 8 квітня 2016 року Надвірнянською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №233/2016 після смерті ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 81-89).

12 квітня 2016 року ОСОБА_1 також звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (т. 1, а.с. 90).

19 травня 2016 року та 20 червня 2017 року ОСОБА_1 було подано до Надвірнянської районної державної нотаріальної контори заяву щодо включення до її частки спадкового майна за спадщиною, що відкрилась після смерті її батька ОСОБА_3 , частку майна, яку останній заповів її братові ОСОБА_2 як обов`язкову частку спадщини згідно статті 1241 ЦК України та видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частки спадкового майна (т. 1, а.с. 103, 104).

Відповідно до копії Довідки до акта огляду МСЕК №0887120 від 6 червня 2017 року ОСОБА_1 присвоєно ІІ групу інвалідності безстроково у зв`язку з загальним захворюванням (т. 1, а.с. 96).

Повідомленням Надвірнянської районної нотаріальної контори від 20 червня 2017 року за №02-14/1168 ОСОБА_1 було доведено до відома, що після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу за заявою ОСОБА_2 , а також те, що згідно статті 1241 ЦК України вона має право в спадщині на обов`язкову частку, а саме на 1/8 частку спадкового домоволодіння, як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця та згідно статті 1261 ЦК України - за законом на 1/4 частку спірного майна (т. 1, а.с. 106).

Згідно копії довідки ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» від 24 листопада 2016 року №701 право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 18 квітня 1988 року Пнівською сільською радою відповідно до рішення виконкому Надвірнянської районної ради від 14 квітня 1988 року. Рішення про реєстрацію прийнято 18 квітня 1988 року, реєстровий номер №302, книга №1 (т. 1, а.с. 109).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала доказів того, що ОСОБА_3 особисто не підписував заповіт, або підписуючи його, не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, що свідчило б про відсутність волі спадкодавця на його укладення. Крім того, вказав, що позивач згідно статті 1241 ЦК України має право в спадщині на обов`язкову частку, а саме на 1/8 частку спадкового домоволодіння, як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця та згідно статті 1261 ЦК України - за законом на 1/4 частку спірного майна, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання за нею права власності на 1/2 частину спадкового майна.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною другою статті 1236 ЦК України регламентовано право заповідача скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно з вимогами статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення його учасників, забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно дослідивши обставини справи, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність передбачених статті 1257 ЦК України підстав для задоволення позову, оскільки на підтвердження підстав недійсності оспорюваного заповіту позивач належних та допустимих доказів не надала.

Щодо посилань апелянта на неправомірність відмови суду першої інстанції у повторному призначенні посмертної судової почеркознавчої експертизи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що ухвалою Надвірнянського районного суду від 14 травня 2019 року по даній справі було призначено посмертну судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «Чи виконано підпис в заповіті від 3 вересня 2010 року, посвідченому секретарем Пнівської сільської ради Гордійчуком В.В. та зареєстрованому в реєстрі за №146, ОСОБА_3 чи іншою особою?» Проведення експертизи доручено Івано-Франківському НДЕКЦ МВС України. У розпорядження експерта надано матеріали справи, оригінал заповіту та інші документи, які містять підпис ОСОБА_3 . Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 . Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (т. 1, а.с. 163).

З клопотання експерта ОСОБА_7 від 12 червня 2019 року №КЕ-19/109/09-125ПЧ/19 слідує, що в матеріалах недостатньо порівняльного матеріалу для проведення дослідження, у зв`язку з чим необхідно надати додаткові вільні зразки підписів ОСОБА_3 та вільні зразки почерку ОСОБА_3 , максимально наближених за часом виконання до 2010 року. Також зазначено про необхідність здійснення оплати за проведення експертизи (т. 1, а.с. 168).

Відповідно до повідомлення про неможливість проведення судової експертизи від 29 липня 2019 року №СЕ-19/109/09-125ПЧ/19 у зв`язку з ненаданням підтверджуючих документів про здійснення оплати та ненаданням достатньої кількості зразків для проведення порівняльного дослідження, у експерта немає вихідних даних, необхідних для проведення дорученої судової експертизи, що унеможливлює її проведення (т. 1, а.с. 176-177).

В судових засіданнях 3 вересня 2020 року та 16 вересня 2020 року представником позивача повторно заявлялись клопотання про призначення по справі посмертної судової почеркознавчої експертизи відповідно (т. 2, а.с. 13, 19).

Разом з тим, відповідно до положень статей 103, 105 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: характер і ступінь ушкодження здоров`я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки позивачу було відомо про задоволення її клопотання про призначення посмертної судової почеркознавчої експертизи, необхідність оплати її вартості та надання матеріалів, необхідних для її здійснення, вона мала вживати дії щодо забезпечення її проведення, що нею не було зроблено, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив подальші клопотання про призначення посмертної судової почеркознавчої експертизи.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2020 року по справі №910/7141/13.

Судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено і в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2 частину спадкового домоволодіння з огляду на таке.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

В силу статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Збільшуючи позовні вимоги, заявивши вимогу щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину спадкового домоволодіння, позивач зазначала, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на нього, а також те, що нотаріус повідомив її про існування заповіту, складеного на ім`я відповідача.

При цьому, зі змісту повідомлення нотаріуса від 20 червня 2017 року №02-14/1168 вбачається, що він не відмовляв ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у неї правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння, а повідомив про наявність спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 та те, що ОСОБА_1 згідно статей 1241, 1245 та 1261 ЦК України може отримати свідоцтво про право на спадщину на обов`язкову частку, а саме на 1/8 частку спадкового домоволодіння, як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця та свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку спірного майна, як спадкоємець першої черги за законом.

Таким чином, враховуючи те, що судом не встановлено підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним, суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача про визнання за нею права власності на 1/2 частину спадкового майна.

Посилання апелянта на те, що внаслідок адміністративно-територіальної реформи Пнівська сільська рада з січня 2020 року ввійшла до складу Пасічнянської сільської ради об`єднаної територіальної громади, яку судом першої інстанції слід було залучити до справи в якості правонаступника відповідача, колегія суддів не бере до уваги з огляду на те, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Пнівська сільська рада з 21 січня 2020 року знаходиться в стані припинення. Однак запис про припинення даної юридичної особи в державному реєстрі відсутній, а відповідно до ч. 5 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 17 вересня 2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду від 17 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.О. Максюта

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 18 січня 2021 року.