Справа № 367/2370/21
Провадження №2-о/367/191/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

18 травня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю - секретаря судових засідань Бичок Т.П.,

учасників справи:

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи - ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи Служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради - Піддубної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Ірпені заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради, Ювенальна превенція Відділення поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся заявник ОСОБА_1 із заявою про видачу обмежувального припису. У поданій заяві ОСОБА_1 просить: заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців.

Обґрунтовуючи подану заяву, ОСОБА_1 вказує, що заявник та заінтересована особа є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2020 року.

Заявник вказує, що тривалий час потерпає від домашнього насильства у формі психологічного та фізичного насильства. Місцем вчинення психологічного насильства є будинок АДРЕСА_1 . Будинок не введений в експлуатацію, земельна ділянка належить заявнику на праві приватної власності, земельна ділянка придбана, а будинок побудований заявником до шлюбу, судове рішення про поділ майна подружжя судом не ухвалювалося.

Зазначає, що постановою Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2020 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення 26.06.2020, 28.06.2020, 12.07.2020 адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Однак, як вказує заявник, ОСОБА_3 своєї поведінки не змінює, до психологічного насильства додалося фізичне насильство. Зокрема, 14 листопада 2020 року ОСОБА_3 за місцем спільного проживання влаштувала конфлікт, під час якого нанесла заявнику легкі тілесні ушкодження. 15 січня 2021 року, близько 09 години, на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 влаштувала конфлікт, під час якого нанесла заявнику легкі тілесні ушкодження. 25 січня 2021 року ОСОБА_3 близько 12 години за місцем спільного проживання вчиняла на заявника психологічний та економічний тиск шляхом перешкоджання у користуванні газовою плитою для приготування їжі. 14 лютого 2021 року ОСОБА_3 близько 23 години нанесла заявнику тілесні ушкодження шляхом забризкування очей перцевим спреєм, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав хімічний опік очей. 20 лютого 2021 року ОСОБА_3 разом із неповнолітньою донькою ОСОБА_5 у добровільному порядку виселилися з місця спільного проживання, розташованого за вказаною вище адресою. При цьому, ОСОБА_3 викрала майно, яке належить заявнику на праві приватної власності. Після виселення ОСОБА_3 заявник змінив замки в будинку, оскільки він, як власник майна, наразі заперечує проти проживання ОСОБА_3 у вказаному будинку через систематичне психологічне і фізичне насильство з боку останньої.

Також, заявник вказує, що 29 березня 2021 року ОСОБА_3 незаконно проникла на територію домоволодіння заявника. Того ж дня, близько 19 години 10 хвилин переглядаючи камери відеоспостереження за будинком у онлайн режимі через смартфон заявник побачив, як ОСОБА_3 за допомогою драбини намагається проникнути на територію домоволодіння. ОСОБА_3 ввела в оману працівників поліції щодо прав на земельну ділянку, незаконно проникла на територію домоволодіння заявника, зламала замок у метало пластикових дверях, що виходять на терасу будинку і намагалася викрасти особисті речі заявника (посуд і телевізор). Весь час перебування на території домоволодіння ОСОБА_3 поводилася агресивно, принижувала заявника, погрожувала розправою, поверненням до домоволодіння в інші дні. При цьому, з позовом до суду про вселення та/або усунення перешкод у користуванні майном ОСОБА_3 не зверталася.

Крім того, як зазначає заявник, 30 березня 2021 року ОСОБА_3 у соціальній мережі Фейсбук оприлюднила пост, у якому виклала інформацію про події, які мали місце 29 березня 2021 року під час незаконного проникнення останньої до житла заявника. У пості ОСОБА_3 виклала недостовірну інформацію у принизливому і образливому для заявника стилі, намагаючись нав`язати громадськості думку про те, що він веде аморальний та асоціальний спосіб життя, внаслідок чого став жертвою шахрайства з боку свого адвоката.

Також, заявник зазначає, що поведінка ОСОБА_3 зумовлена майновими претензіями, зокрема, шляхом погроз, принижень та залякувань ОСОБА_3 систематично чинить на заявника психологічний тиск, метою якого є спонукання заявника відмовитись на її користь від майна, яке належить йому на праві приватної власності і не є спільним майном подружжя, а також спонукання до безпідставних грошових виплат на її користь під виглядом додаткових витрат на утримання дитини.

Крім того, заявник вказує, що ОСОБА_3 у березні 2021 року надіслала йому на особистий номер ряд повідомлень, які містять безпідставні звинувачення, погрози, образи, приниження, невдоволення розміром аліментів на утримання дитини, майнові претензії, погрози приїжджати до будинку коли вважатиме за необхідне. Вказані повідомлення, як зазначає заявник, викладені у брутальному, образливому і принизливому стилі, такі повідомлення викликають у заявника пригнічений емоційний стан, почуття розпачу, безвиході і страху.

Заявник вважає, що вірогідність продовження і повторного вчинення насильства ОСОБА_3 щодо заявника є високою, оскільки сам факт появи ОСОБА_3 у будинку після виселення в обумовлений вище спосіб без попередження та пояснення причин, але в супроводі працівників поліції та її агресивна поведінка, свідчать про вчинення на заявника психологічного тиску, що зумовлено претензіями майнового характеру.

Також, заявник вказує, що під час подій 29 березня 2021 року ОСОБА_3 було зроблено ряд відеозаписів і розміщено на власній сторінці у соціальній мережі Фейсбук, у яких ОСОБА_3 умисно спотворює дійсні обставини, які мали місце 20 лютого 2021 року. Вказані відео є маніпулятивними, покликані створити атмосферу громадського осуду поведінки заявника. Заявник вважає, що реальні причини появи ОСОБА_3 29 березня 2021 року у будинку, це запис подібних відео сюжетів з метою вчинення психологічного насильства над заявником.

Крім того, заявник просить врахувати, що після виселення ОСОБА_3 у заявника покращилася якість життя, що полягає у відсутності конфліктів, провокацій, образ і принижень зі сторони ОСОБА_3 з будь-якого приводу, можливості переглядати телепрограми за своїм смаком, слухати музику, співати, безперешкодно готувати собі їжу, впорядковувати будинок та територію домоволодіння, заявнику 58 років, він є пенсіонером, прагне до спокійного і стабільного життя, володіти своєю власністю без втручання третіх осіб, а не систематичного психологічного тиску через нереалізовані майнові претензії ОСОБА_3 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за поданою заявою та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

06 квітня 2021 року до суду від заінтересованої особи ОСОБА_3 надійшов відзив на заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису. Не погоджуючись із даною заявою, ОСОБА_3 вказує, що доводи заявника про те, що він піддається домашньому насильству є спірними з огляду на те, що заявник вже неодноразово визнаний винним у вчиненні домашнього насильства (протоколи про адміністративні правопорушення серії АПР18 №201634, серії АПР18 №201637, серії АПР18 №201639), стосовно нього був застосований терміновий заборонний припис, неодноразово проводились з ним профілактичні бесіди працівниками поліції, ювенальної превенції та опікунською щодо вчинення домашнього насильства по відношенню в першу чергу до неповнолітньої доньки. Викладене свідчить, що ОСОБА_1 не набув пріоритетного права на дієвий, ефективний та невідкладний захист засобом видачі обмежувального припису та застосування відносно заінтересованої особи заходів тимчасового обмеження прав. Також, ОСОБА_3 вказує, що на розгляді у суді перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділу майна шляхом визнання права власності на частку майна та виплати грошової компенсації. Також зазначає, що Виконавчим комітетом Бучанської міської ради 22 жовтня 2019 року закріплено та визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2007 року народження, разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Факт постійного проживання за вказаною адресою, як вказує ОСОБА_3 , підтверджується актом депутата та медичними деклараціями. ОСОБА_3 зазначає, що посилання заявника щодо фізичного та психологічного насильства з її сторони нічим не підтверджені та є надуманими, як і посилання щодо викрадення майна заявника. Натомість вказує, що на розгляді у суді перебуває справа №367/1413/21 за фактом вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства над неповнолітньою донькою. 16 лютого 2021 року рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради №120 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 ОСОБА_3 зазначає, що враховуючи складні обставини, в яких опинилася неповнолітня донька, постійний моральний, психологічний тиск зі сторони батька на дитину, постійне порушення права на проживання дитини за вказаною адресою, загрози її життю та здоров`ю, прийнято рішення щодо рекомендованого з донькою тимчасового виїзду з будинку у безпечне місце, у зв`язку з чим посилання заявника про те, що вона із донькою 20 лютого 2021 року у добровільному порядку виселилися зі спільного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , - не відповідають дійсності. Щодо посилань заявника з приводу незаконного проникнення заінтересованої особи на територію домоволодіння 29 березня 2021 року, ОСОБА_3 вказує про відсутність права власності у заявника на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний будинок є спірним майном у цивільній справі, при цьому, змінюючи без її згоди замки та блокуючи доступ на територію та до будинку, розмістивши камери відеонагляду за будинком, заявник повністю порушує її права та права доньки на користування спільним майном та приватність. Також, ОСОБА_3 вказує, що ОСОБА_1 умисно ухиляється від сплати аліментів та не бажає приймати участь в утриманні дитини. ОСОБА_3 вказує, що заявник, намагаючись вижити її з донькою будь-якими способами, подає до суду, інших інстанцій фіктивні довідки, недостовірні, перекручені дані, затягує судові справи неявкою, відзивами, провокує конфлікти публічно в присутності дитини, проводить без її згоди аудіо та відеозаписи. Крім того, ОСОБА_3 зазначає, що під час спільного проживання з ОСОБА_1 , останній постійно застосовував фізичне та психологічне насильство, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до поліції, всі виклики за два роки зафіксовані. Враховуючи викладене, ОСОБА_3 вважає, що саме вона та її неповнолітня донька є особами, які зазнають постійного домашнього насильства від заявника ОСОБА_1 , а тому просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

У відповіді на відзив, яка надійшла 12 квітня 2021 року, представник заявника вказує, що посилання ОСОБА_3 про те, що заявник визнаний винним у вчиненні домашнього насильства стосовно неповнолітньої доньки, спростовуються відповідними судовими рішеннями, зокрема, постановою Ірпінського міського суду Київської області від 02 квітня 2021 року у справі №367/1413/21; постановою Ірпінського міського суду Київської області від 30 листопада 2020 року у справі №367/4563/20, зміненою постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2021. Починаючи з 2019 року заінтересована особа ОСОБА_3 стала пред`являти заявнику майнові і інші претензії, серед яких була вимога щодо залишення місця спільного на той час проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на що отримала відмову. Після цього, заінтересована особа серед друзів, знайомих почала поширювати щодо заявника інформацію про те, що він алкоголік, ігроман, домашній насильник, а також умисно розвивати у доньки синдром відторгнення батька, формуючи у дитини негативний образ батька, який несе загрозу. До цього додалися регулярні виклики поліції з будь-якого приводу, зокрема, станом на 30 липня 2020 року заінтересованою особою здійснено 14 викликів поліції, фактично всі звернення ОСОБА_3 розглянуті відповідно до Закону України «Про звернення громадян» у зв`язку із відсутністю ознак правопорушення. 29 липня 2020 року заінтересована особа ОСОБА_3 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області із заявою про видачу обмежувального припису, 30 липня 2020 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/4673/20 заявнику ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_1 , було відмовлено у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Таким чином, представник заявника зазначає, що вказані факти свідчать про те, що заявник піддавався психологічному насильству зі сторони заінтересованої особи, метою якого було спонукання залишити місце проживання. Стосовно посилання заінтересованої особи на судовий спір про поділ майна, представник заявника зазначила, що дійсно 26 квітня 2020 року заінтересована особа звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до заявника про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною власністю подружжя, поділ майна, виплату грошової компенсації (справа №367/3859/20). Представник заявника вказує, що наразі власником майна є заявник і він в силу ст.319 ЦК України, заперечує проти проживання заінтересованої особи за адресою: АДРЕСА_1, через її агресивну та конфліктну поведінку. Оцінюючи ризики у даній справі, заявник просить врахувати, що заінтересована особа у своєму відзиві визнала, що 14 лютого 2021 року нанесла заявнику тілесні ушкодження, що публікує в соціальній мережі дописи з негативною інформацією про заявника, що 29 березня 2021 року незаконно проникла на територію домоволодіння заявника. У доповненнях від 15 квітня 2021 року представник заявника зазначила, що 12 квітня 2021 року о 16 годині 28 хвилин заінтересована особа ОСОБА_3 прибула до місця проживання заявника за адресою: АДРЕСА_1 , та проводила фото і відеозйомку будинку, таким чином, вчиняючи психологічний тиск на заявника.

16 квітня 2021 року до суду від ОСОБА_3 надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких остання звинувачує представника заявника ОСОБА_2 у шахрайстві стосовно заявника, а також зазначенні недостовірних відомостей у відповіді на відзив. Стверджує про наявність в неї та дитини права на проживання та володіння майном за адресою: АДРЕСА_1 , та перешкоджання у реалізації ними свого права заявником, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні поданої заяви.

16 квітня 2021 року судом залучено до участі у справі, на підставі ч.2 ст.350-3 ЦПК України, в якості заінтересованих осіб неповнолітню дитину ОСОБА_4 , Службу у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради та Ювенальну превенцію Відділення поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області.

У судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві та відповіді на відзив.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради Піддубна І.В. у судовому засіданні поклалася на розсуд суду.

Суд, вислухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі-Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч.1. ст. 1 згаданого Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, входять, в тому числі - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти) (ч.2 ст.3 Закону).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Як видно із матеріалів справи, 20 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 20 серпня 2005 року зроблено відповідний актовий запис №253 (а.с. 8, 86).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.84).

Рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 22 жовтня 2019 року №660, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю, ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , де вона постійно проживає, та затверджено відповідний висновок служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини, зобов`язано батьків дитини належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини та не перешкоджати один одному в участі у її вихованні та утриманні (а.с. 92-93).

18 серпня 2020 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/6725/19, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_3 . Відповідно до мотивувальної частини зазначеного рішення суду, враховуючи, що позивач та її донька не позбавлені свободи пересування, суд вважає недоцільним при визначенні місця проживання дитини вказувати адресу, за якою повинні проживати позивач та її малолітня донька (а.с., а.с. 25-27, 74-80, 85).

18 грудня 2019 року Ірпінським міським судом Київської області видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4 в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення нею повноліття.

Постановою державного виконавця Бучанського ВДВС ГТУЮ у Київській області від 23.12.2019 відкрито виконавче провадження №ВП 60930589 з примусового виконання зазначеного вище судового наказу (а.с. 87).

Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ №9061981, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,1381 га, кадастровий номер :01:121:0921, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

16 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського ВП ГУНП в Київській області із заявою про те, що колишня дружина вчинила конфлікт, вказана заява зареєстрована за №34157 (а.с. 9).

Відповідно до копії медичної довідки, виданої травмпунктом Ірпінської ЦМЛ від 14 листопада 2020 року №10925, у ОСОБА_1 діагностовано забій м`яких тканин лівої частини обличчя (а.с. 10).

Згідно із талоном-повідомленням єдиного обліку №2, ОСОБА_1 звертався до відділу поліції щодо неправомірних дій з боку ОСОБА_3 (а.с. 12).

Відповідно до копії медичної довідки, виданої травмпунктом Ірпінської ЦМЛ від 15 січня 2021 року №341, у ОСОБА_1 діагностовано подряпини лівої скроневої ділянки та забої м`яких тканин обличчя (а.с. 13).

Згідно із копією медичної довідки, виданої травмпунктом Ірпінської ЦМЛ від 11 лютого 2021 року №1304, у ОСОБА_1 діагностовано забій м`яких тканин правої щоки (а.с. 17).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 15 лютого 2021 року сектором дізнання ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області внесено відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_1 про те, що 14 лютого 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , колишня дружина нанесла йому тілесні ушкодження та забризкала очі перцевим спреєм, номер кримінального провадження 0000045 (а.с. 18).

Згідно із копією медичної довідки, виданої травмпунктом Ірпінської ЦМЛ від 14 лютого 2021 року №1405, у ОСОБА_1 діагностовано хімічний опік очей та обличчя перцевим спреєм, алкогольне сп`яніння (а.с. 19).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 21 лютого 2021 року сектором дізнання ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області внесено відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_1 про те, що 20 лютого 2021 року близько 11 години 10 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , колишня дружина ОСОБА_3 шляхом вільного доступу викрала речі, номер кримінального провадження 0000070 (а.с. 20-23).

Згідно із копією постанови Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2020 року, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до копії постанови Ірпінського міського суду Київської області від 30 листопада 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні 12 липня 2020 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, визнано не винним у вчиненні 15.06.2020, 26.06.2020, 28.06.2020 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.246-248).

Долучені до матеріалів заяви заявником фотокопії переписки свідчать про наявність конфлікту між колишнім подружжям з приводу права володіння будинком та спілкування з дитиною, а також містять звинувачення на адресу представника заявника ОСОБА_2 (а.с. 30-44).

Відповідно до копії акта депутата Бучанської міської ради від 31 липня 2019 року, за адресою АДРЕСА_1 , не зареєстровані, але постійно проживають ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 81).

Згідно із деклараціями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, фактичне місце проживання останніх зазначене за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 82-83).

Відповідно до копії листа Бучанської міської ради №04-08/2/727 від 25.02.2021, адресованого ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, 20 лютого 2021 року громадянка ОСОБА_3 , матір малолітньої ОСОБА_4 , виконала свої зобов`язання щодо зміни місця проживання себе і доньки задля налагодження психологічного стану дитини та на теперішній час проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 (а.с. 94).

Рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 16 лютого 2021 року №120, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 96-98).

Також, судом досліджено висновок комплексного психодіагностичного дослідження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 100-102).

Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 020686 від 21 листопада 2020 року, вказаний припис винесений строком на 5 діб стосовно ОСОБА_1 , який зі слів заявниці здійснює психологічний тиск та перешкоджає проживанню за адресою: АДРЕСА_1 ; постраждалою особою є ОСОБА_3 ; захід припису полягає у забороні в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с. 106, 129).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 209283 від 14 лютого 2021 року, 14.02.2021 близько 20 години 45 хвилин ОСОБА_1 за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї дочки, неповнолітньої ОСОБА_4 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону погрозами, нецензурними словами, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоровю ОСОБА_4 (а.с. 130).

Згідно із копією постанови Ірпінського міського суду Київської області від 02 квітня 2021 року, матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП повернуто до Бучанського ВП для виконання вимог ст. 256 КУпАП (а.с. 249-250).

У письмових поясненнях на адресу Ірпінського відділу поліції ГУНП в Київській області від 06.07.2020, 27.11.2020, 04.01.2021, 23.01.2021, неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказувала на наявність конфліктів між батьками, в ході яких батько - ОСОБА_1 застосовував фізичне та психологічне насильство щодо матері - ОСОБА_3 , а також на застосування психологічного насильства зі сторони батька щодо неї (а.с. 107-112).

Як видно із матеріалів справи, заінтересована особа ОСОБА_3 неодноразово зверталася до поліції щодо вчинення стосовно неї неправомірних дій зі сторони ОСОБА_1 , зокрема: 12 червня 2017 року; 28 липня 2019 року; 11 січня 2020 року; 18 березня 2020 року; 15 червня 2020 року; 26 червня 2020 року; 20 липня 2020 року; 28 липня 2020 року; 21 листопада 2020 року; 01 січня 2021 року; 19 січня 2021 року; 14 лютого 2021 року (а.с. 113-155).

Відповідно до копії листа Ірпінського ВП ГУНП в Київській області №7718 від 30.07.2020, адресованого ОСОБА_3 , перевірку за зверненнями №779 від 11.01.2020, №2193 від 29.01.2020, №2693 від 04.02.2020, №16174 від 15.06.2020, №17528 від 26.06.2020, №17545 від 26.06.2020, №17573 від 26.06.2020, №19468 від 11.07.2020, №20629 від 20.07.2020, №20644 від 20.07.2020, №21224 від 25.07.2020, №21225 від 25.07.2020 проведено відповідно до вимог ЗУ «Про звернення громадян» та прийнято рішення про відсутність ознак кримінального правопорушення, за матеріалами перевірки №17528 відомості було внесено до ЄРДР за №000116 від 26.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с. 127-128).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 18 липня 2021 року підрозділом дізнання Ірпінського ВП ГУНП в Київській області внесено відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_3 про те, що 26 червня 2020 року близько 01 години 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 наніс їй тілесні ушкодження (а.с. 165).

Згідно із копією медичної довідки, виданої Ірпінською ЦМЛ від 26 червня 2020 року №5336, у ОСОБА_3 діагностовано забій м`яких тканин передньої грудної стінки, лівого передпліччя (а.с. 166-167).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 31 березня 2021 року сектором дізнання ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області внесено відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_3 про те, що 29 березня 2021 року невстановлена особа нанесла їй тілесні ушкодження (а.с. 168-170).

24 грудня 2020 року ОСОБА_3 зверталася до поліції та прокуратури, а 04 січня 2021 року до Бучанської міської ради, щодо погроз їй, як позивачу, та свідкам, у цивільній справі №367/3959/20 (а.с. 156-160).

Як заявник ОСОБА_1 , так і заінтересована особа ОСОБА_3 долучили до матеріалів справи фотокартки, на яких зображені заподіяні їм тілесні ушкодження (а.с. 11, 14-16, 161-164).

11 липня 2020 року зафіксовано виклик бригади ЕМД для надання медичної допомоги ОСОБА_5 , привід до виклику - гостра реакція на стрес (а.с. 232-233).

Представником заявника долучено копії відповідей на запити з приводу звернення ОСОБА_4 за наданням медичної допомоги (а.с. 235-236).

Згідно із актом депутата Бучанської міської ради від 05 травня 2021 року, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в будинку, що не введений в експлуатацію, без реєстрації (а.с. 230).

ОСОБА_3 долучила копію звернення до секретаря Бучанської міської ради від 17.05.2021 року щодо виправлення недостовірних даних у вищезазначеному акті депутата. Зокрема, вказує, що акт, долучений до суду у спробі приховати факт існування дитини та позбавити їх з дитиною права на проживання та майнові права (а.с. 10-11, т. 2).

Також, заінтересованою особою ОСОБА_3 долучені копії позитивних характеристик на неї з місця роботи та проживання, копії характеристик на дитину ОСОБА_4 , копію медичної довідки про те, що ОСОБА_3 на обліку в КНП «Бучанський ЦПМД» БМР не перебуває і не має хронічних захворювань (а.с. 12-22, т. 2).

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №255867241, ОСОБА_3 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 238-239).

Відповідно до довідки №305 від 05 травня 2021 року, виданої головою кооперативу «Ювілейний» Савостіною Л.В., ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 2015 року і по теперішній час (а.с. 229).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 підтвердила видачу зазначеної довідки та вказала, що ОСОБА_3 добровільно покинула місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , 20 лютого 2021 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 підтвердила, що її син ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Суд вважає важливими обставини, викладені у заяві, разом з тим вони не можуть слугувати підставою для застосування обмежувального припису, виходячи з наступного.

За змістом поданої заяви заявник посилається на те, що його колишня дружина ОСОБА_3 є кривдником та застосовує фізичне і психологічне насильство стосовно нього. Разом з тим, судом встановлено, що заявник також притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_3 . Як заявник, так і заінтересована особа ОСОБА_3 неодноразово зверталися до поліції стосовно вчинення домашнього насильства зі сторони один одного.

Крім того, із матеріалів справи та пояснень учасників справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує спір про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу.

На даний момент заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 проживають окремо, однак між ними існує конфлікт щодо володіння та користування спірним майном.

Зазначений спір не може бути вирішений шляхом застосування вказаних заявником заходів обмежувального припису.

Досліджені в судовому засіданні відеозаписи, надані як заявником, так і заінтересованою особою, не спростовують зазначених вище висновків суду.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19 (провадження № 61-15016св19).

Беручи до уваги наведені обставини, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність та взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 263-265, 273, 350-6 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради, Ювенальна превенція Відділення поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області про видачу обмежувального припису.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.В. Кравчук