Справа № 645/7336/19>
Провадження № 2/645/107/21>
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
21 квітня 2021 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Мартинової О.М.,
секретар судового засідання Кривченко Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», ОСОБА_2 про стягнення витрат за невиконання грошових зобов`язань,
Позивач ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», ОСОБА_2 , в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 27.11.2019 року, просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» в рахунок компенсації за порушення грошового зобов`язання, яке виникло внаслідок ДТП, що сталася 15.10.2015 року, суму в розмірі 7732,38 грн., а також стягнути з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування та компенсації за порушення грошового зобов`язання, яке виникло внаслідок зазначеного ДТП, суму в розмірі 8663,39 грн.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2019 року прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04 лютого 2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08 липня 2020 року призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.
Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі.
Відповідач ПрАТ «СК «УНІКА» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Однак в матеріалах справи міститься клопотання представника відповідача ПрАТ «СК «УНІКА» - Бортник Л.В., що діє на підставі довіреності від 08.01.2019 року, про розгляд справи без участі представника ПрАТ СК «УНІКА».
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав.
У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить автомобіль «Great Wall» державний номерний знак НОМЕР_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .
Як вбачається з матеріалів справи, 15 жовтня 2015 року за адресою м. Харків, вул.. Амосова (Корчагінців), буд. 13, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Great Wall» державний номерний знак НОМЕР_4 та автомобіля «ToyotaLandCruiser» державний номерний знак НОМЕР_2 .
Відповідно до заяви про виплату матеріального збитку від 20.10.2015 року, ОСОБА_1 звернулася до голови правління ПрАТ СК «УНІКА» з вимогою про відшкодування матеріального збитку отриманого у зв`язку з ДТП, що сталося 15.10.2015 року за адресою: м. Харків, вул. Корчагінців, 13.
В матеріалах справи мається відповідь ПрАТ СК «УНІКА» від 25.11.2015 року адресована позивачу на вищевказану заяву, згідно якої страхова компанія зазначає про відсутність правової підстави для здійснення страхового відшкодування за подією від 15.10.2015 року.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного товариства «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внасдок ДТП задоволено частково та стягнуто з ПрАТ СК «УНІКА» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 16521,53 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. Стягнуто з ПрАТ СК «УНІКА» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 274,48 грн., витрати на експертне дослідження в розмірі 1386,48 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 328,10 грн. А також, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 49,86 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 549,95 грн.

Згідно платіжного доручення № 100171 від 26 липня 2019 року ПрАТ СК «УНІКА» на ім`я ОСОБА_1 було здійснено виплата, згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.06.2019 року, на суму 4689,06 грн. Разом з тим, відповідно платіжного доручення № 100169 від 26 липня 2019 року ПрАТ СК «УНІКА» на ім`я ОСОБА_1 було здійснено виплата згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.06.2019 року на суму 16521,53 грн.

Відповідно до п. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як вбачається зі змісту рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.06.20219 року, відповідно до договору страхування (полісу № АІ/3075614 від 24.12.2014 року) ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) встановлено в розмірі 50000 грн., франшиза в розмірі 1000 грн.

Статтею 1166 ЦК України передбачає обов`язок особи, винної у заподіянні шкоди, відшкодувати її в повному обсязі.

Згідно до ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до висновку експертного авто- товарознавчого дослідження № 12340 від 02.06.2016 року, зазначено, що вартість матеріальної шкоди спричиненої власнику автомобіля «Great Wall» державний номерний знак НОМЕР_4 , пошкодженого в наслідок ДТП, з урахуванням величини втрати товарної вартості складає 22414,60 грн., при цьому величинавтрати товарної вартості транспортного засобу складає 4893,07 грн.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Залишок несплаченої суми завданих матеріальних збитків становить розмір франшизи в сумі 1000 грн., оскільки відповідно до абз.2 п.12.1 ст.12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи розрахованої за правилами цього підпункту та суму якої зобов`язаний сплатити страховик.

Згідно з ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначений у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком відповідно до цього Закону є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

Звернувшись з даним позовом до суду позивач просила, зокрема, стягнути з відповідача ОСОБА_2 , як особи, яка завдала шкоду, суму майнової шкоди, у вигляді величини втрати товарної вартості в розмірі 4893,07 грн., що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 02.06.2016 року.

Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу відшкодовує особа, яка її завдала.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 01.07.2020 року № 420/998/18.

Отже, у цій справі, завдана позивачу майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з ст.9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", - розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

З вказаного вбачається, що страховик відшкодовує оцінену шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах ліміту відповідальності страховика. При цьому, втрата товарної вартості майна і франшиза відшкодовуються не страховиком, а особою, яка завдала шкоду потерпілому.

Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріальних збитків в рахунок втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 4893,07 грн. та франшизи у розмірі 1000 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення компенсації за порушення грошового зобов`язання з відповідача ПрАТ СК «УНІКА», суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Правилами ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч.2 ст. 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно зі ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити на вимогу страхувальника (чи вигодонабувача) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно ч.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Верховний Суд України у постанові від 26 квітня 2017 року у справі №3-1522гс16 зробив висновок, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат. Стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини, які склались між сторонами з приводу відшкодування страхового зобов`язання, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Тобто, у разі прострочення страховиком ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» виплати належної суми страхового відшкодування, страхувальник має право вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми страхового відшкодування.

Згідно із ч.ч.2,3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Позивач дізнався про порушення свого права 25.11.2015 року коли отримав рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування, з позовом до суду про стягнення страхового відшкодування позивач звернувся в 12.10.2018 року, рішення суду за вказаним позовом ухвалено 19.06.2019 року, яке набрало законної сили 23.07.2019 року, з позовом до суду про стягнення 3% річних та інфляційних втрат позивач звернувся 28.11.2019 року, отже, строк позовної давності перервався. Таким чином, з огляду на викладене позовна давність з вимогою позивача про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних не пропущена.

Таким чином, враховуючи несвоєчасну виплату відповідачем страхового відшкодування позивачу, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ПрАТ СК «УНІКА» інфляційних втрат в сумі 6172,38 грн. та 3 % річних у сумі 1560,00 грн. за період з 02.06.2016 року по 26.07.2019 року, за який розраховано прострочення в сумі 7732,38 грн., є обґрунтованими.

У відповідності з наданим позивачем розрахунком, який перевірений судом, простроченої заборгованості з врахуванням індексу інфляції та 3% річних, яка має нараховуватися з 02.06.2016 року по 26.07.2019 року (виконання відповідачем рішення суду про стягнення страхового відшкодування), строк прострочення відповідачем якого становить 1149 днів, складає суму в розмірі 7732,38 грн..

Інфляційні втрати становлять в розмірі 6172,38 грн. (16521,00 грн. (сума бор гу) х 137,361% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 16521,00 грн. (сума боргу).

Розрахунок 3% річних складає у розмірі 1560,00 грн. (3% х 1149/ 365 х 16521,00 грн.).

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача ПрАТ СК «УНІКА» на користь позивача підлягає стягненню за період з 02.06.2016 року по 26.07.2019 року 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1560,00 грн., інфляційні витрати в розмірі 6172,38 грн., що складає загальну суму 7732,38 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення компенсації за порушення грошового зобов`язання з відповідача ОСОБА_2 , суд приходить до наступного.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19)). Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі.

Право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі статті 625 ЦК України і стягнення з боржника трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період прострочення виконання рішення суду, настає відколи боржник не виконав своєчасно рішення суду.

Як вбачається з рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.06.2019 року, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн., інших вимог про стягнення шкоди заподіяної в наслідок ДТП від 15.10.2015 року до зазначеного відповідача заявлено та стягнуто не було.

Таким чином, судом встановлено що позивач не зверталася до відповідача ОСОБА_2 з вимогою про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, тому відсутні правові підстави для задоволення вимог в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період з 02.06.2016 року по 10.10.2019 року.

За частиною першою ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції № ПН 3069 від 18.11.2019 року, під час звернення до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., оскільки позов задоволено частково, то з відповідачівпідлягає стягненню на користь позивача, судовий збір, пропорційно до суми задоволених позовних вимог, у сумі 638,56 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 526, 611, 625 ч.2 ЦК України, ч.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76-82, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», ОСОБА_2 про стягнення витрат за невиконання грошових зобов`язань задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації за порушення грошового зобов`язання яке виникло внаслідок ДТП, що сталася 15.10.2015 року суму в розмірі 7732 (сім тисяч сімсот тридцять дві) грн. 38 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в рахунок відшкодування майнової шкоди в розмірі 5893 (п`ять тисяч вісімсот дев`яносто три) грн. 07 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 638 (шістсот тридцять вісім) грн. 56 коп., тобто по 319 (триста дев`ятнадцять) грн. 28 коп. з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційно їсистеми апеляційні скарги подаютьсяучасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://fr.hr.court.gov.ua

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 27 травня 2021 року.

Суддя