Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання Матіко Я.Ю.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Кучеренко В.О.,

відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Григорук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з даним позовом, який мотивує тим, 20.05.2015 року, приблизно о 14 год. 20 хв., водій автомобіля «Шкода Октавія» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_2 , рухаючись по вул. Капушанській, в місті Ужгороді, допустив наїзд на позивача, ОСОБА_1 , який рухався на велосипеді у попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження.

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди відкрито кримінальне провадження №0001816 за ч.1 ст.286 КК України, у якому позивач є потерпілим.

Факт дорожньо-транспортної пригоди підтверджується витягом єдиного реєстру досудових розслідувань, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, висновком судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 5744.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав такі тілесні ушкодження як закритий перелом лівої клубкової кістки з переходом на вертлюгову впадину із зміщенням, забій садно лівого ліктьового суглобу та перебував на стаціонарному лікуванні з 20.05.2015 по 29.05.2015 року. В подальшому, у зв`язку з травмою тривалий час рухався на милицях та перебував на амбулаторному лікуванні, продовжує реабілітацію.

Позивач зазначає, що на діагностику та лікування витратив - 2845,23 грн..

Зазначив, що на момент спричинення ушкодження здоров`я не працював. Після ДТП і на даний час позивач постійно знаходиться на амбулаторному лікуванні. Його лікування та реабілітація потребуватимуть значного часу та коштів, а тому така втрата загальної працездатності повинна бути відшкодована відповідачем в повному обсязі.

На даний момент встановлено розмір мінімальної заробітної плати - 4173 грн. Тому позивач вважає, що розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я та втрати працездатності повинен бути відшкодований відповідачем в сумі 150 228.00 грн.

Також позивач зазначає, що внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень, переніс значні моральні та фізичні страждання, що виразились у болі, як під час заподіяння тілесних ушкоджень, так і в подальшому, при лікуванні та реабілітації.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 153073,23 грн. та моральну шкоду у розмірі 150 000 грн.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлений позов, з підстав наведених в такому, підтримав повністю та просив його задоволити. Крім цього, додав, що внаслідок даної пригоди втратив роботу в Швейцарії. Що стосується самої дорожньо-транспортної пригоди, то свою вину в такій не вбачає.

Представник позивача - адвокат Кучеренко В.О., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Зазначив, що подія трапилася у 2015 році, тобто пройшло багато часу, водночас з боку відповідача не було зроблено жодний дій спрямованих на відшкодування спричиненої шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні, заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди не визнав. Вважає такі безпідставними. Що стосується спричиненої моральної шкоди, то зазначив, що готовий компенсувати таку частково, однак не в такому розмірі як просить позивач. Вважає, що причиною виникнення даної ДТП є і протиправні дії позивача.

Представник відповідача - адвокат Григорук Ю.С. в судовому засідання показав, що під час ДТП, що мала місце 20.05.2015 року, в м. Ужгород, на вул. Капішанській, за участю сторін по справі, ОСОБА_1 допустив грубу необережність. Що стосується заявленої позивачем матеріальної шкоди, то вважає, що доказів на підтвердження спричинення такої, позивач не надав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2015 року, приблизно о 14 год. 20 хв., в м. Ужгород, на вул. Капушанська, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Шкода Октавія» д/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 та велосипеда, на якому їхав позивач ОСОБА_1 .

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди відкрито кримінальне провадження №0001816 за ч.1 ст.286 КК України, у якому позивач є потерпілим.

Як слідує зі змісту заявлених позивачем вимог, ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок даної ДТП йому спричинено матеріальну шкоду у розмірі 153 073,23 грн. та моральну шкоду, яку позивач оцінює у 150 000 грн.

Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Шкода Октавія» д/н НОМЕР_1 - ОСОБА_2 , була застрахована відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року, що підтверджується договором страхування, поліс №АІ/014547 укладеного з ПрАТ «Страхова група «ТАС» строком на один рік, а саме з 06.06.2014 по 05.06.2015 рік.

З дослідженого судом полісу №АІ/014547, слідує, що в пункті четвертому такого зазначено, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 100 000 грн., з нульовою франшизою.

Крім цього, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до страхової компанії з повідомлення про ДТП, що підтверджується, дослідженим судом, письмовим повідомленням ОСОБА_2 від 25.05.2015 року.

Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані: вжити заходів для невідкладеного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди (п.33.1.2).

Статтею 38 цього ж Закону встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умови визначених у підпунктах 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних ОСОБА_1 у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС».

В той же час, судом встановлено, що позивач не звертався до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про сплату страхового відшкодування, та відповідно не отримував відмову страховика у виплаті страхового відшкодування.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/0124547 від 06.06.2014 року, то, у даному випадку, позивач мав самостійно звернутись до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про виплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик ПрАТ «Страхова група «ТАС» після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий висновок відповідає правовій позиці Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) від 03.10.2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61 цс 18)).

Належними відповідачами у спорах про відшкодування шкоди в межах суми страхового відшкодування є не страхувальник, а страховик, до якого ОСОБА_1 позов не пред`явив.

Крім цього, як встановлено, ОСОБА_1 до страховика відповідача не звертався та не отримав його відмову у сплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача.

В ході розгляду справи також встановлено, що після належного роз`яснень позивачу та його представнику всіх прав та обов`язків, які їм належать, ними не заявлялося жодних клопотань, щодо залучення до участі у справі ПрАТ «Страхова група «ТАС».

Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище. (по суб`єкту звернення).

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відмова у задоволенні позовних вимог у зв`язку із зверненням до неналежного відповідача, не позбавляє його права звернутися з позовом до належного відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 6, 22, 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 10, 58, 60, 61, 88, 197, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду складено 28.05.2021 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк