РІШЕННЯ

іменем України

27 травня 2021 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретар судового засідання - Запорожець М. Б.

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Калитка С. О.,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан",

представник відповідача - Вініченко О. В.,

розглянувши за відсутності учасників справи, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілоан" про визнання недійсним договору позики,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ "Мілоан" з наступними вимогами: визнати недійсним договір № 2253901 від 27.11.2020, укладений ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан", стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілоан" на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.11.2020 ОСОБА_1 уклала кредитний договір № 2253901 з ТОВ "Мілоан", за яким позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що у відповідності до п. 1.2., 1.3., 1.5.2., 1.6. цього Договору сума кредиту становить 6 000 грн 00 коп. у валюті: українські гривні. Кредит надається строком на 30 днів з 27.11.2020. Проценти за користування кредитом: 18 грн 00 коп., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Таким чином, до правовідносин між позивачем та ТОВ "Мілоан" визначених договором № 2253901 від 27.11.2020 застосовуються положення Закону України "Про захист прав споживачів".

ОСОБА_1 вважала, що договір № 2253901 від 27.11.2020 підлягає визнанню недійсним, виходячи з наступного.

Пунктом 2.3.1 Договору № 2253901 від 27.11.2020 встановлено, що позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі строки продовження та максимальні ставки комісії за продовження кредиту наведені у таблиці нижче: Строк продовження (днів)/ максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту - 3 (7, 15) / 3.00 (5.00, 10.00) відповідно.

В даному випадку, кредитний договір за своїм змістом порушує принцип добросовісності, оскільки платіжні зобов`язання позичальника за кредитним договором щодо сплати відсотків за користування кредитом є непомірно високими та річна відсоткова ставка складає до 3 650%, що більш ніж у 36 разів перевищує суму наданого позичальнику кредиту.

При цьому, відповідно до даних Національного банку України на кінець грудня 2020 року середній розмір річної відсоткової ставки по кредитам населенню строком до 1 року складав 35,2% (https:bank.gov.ua/statistic/sector-financial/data-sector-financial#1ms).

Таким чином, даний договір позики № 2253901 від 27.11.2020, укладений з ТОВ "Мілоан", призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та підлягає визнанню недійсним з підстав порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів" щодо несправедливості умов договору, оскільки всупереч принципу добросовісності має місце істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Крім того, в даному випадку слід врахувати, що укладення оспорюваного договору було вчинено внаслідок впливу тяжкої обставини.

Необхідним складовим елементом такого правочину є недобросовісна поведінка контрагента. Вина контрагента полягає у тому, що він розуміє, наскільки на невигідних для особи умовах вчиняється правочин, та йде на це свідомо й умисно, з наміром отримати від цього вигоду.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Необхідним критерієм для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених вище, є також доведення в судовому процесі нерозривного причино - наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення або зменшення тяжких обставин. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість вирішити ту проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її вчинити цей правочин.

Під тяжкими обставинами необхідно розуміти не будь-яке несприятливе матеріальне, чи інше становище, а його крайні форми.

Тяжка обставина - оціночна категорія, і має визначатись судом з урахуванням усіх обставин у справі. При цьому особа, яка оскаржує договір, зобов`язана довести, що за відсутності тяжких обставин правочин не був би укладений взагалі або на зазначених умовах.

Так, на момент укладення договору позики № 2253901 від 27.11.2020, ОСОБА_1 мала заборгованість на суму більше ніж 40 000 грн 00 коп., яка утворилась на підставі кредитних договорів (Угода від 10.03.2020 до Кредитного договору № 833088-А від 10.03.2020 з ТОВ "СС ЛОУН"; Кредитний договір "99431-М" від 30.09.2020 з ТОВ "ЕКВІФІН УКР"; Договір про надання фінансового кредиту № /573352 від 21.10.2020 з ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група"; Договір про надання фінансового кредиту № 09759-11/2020 від 25.11.2020 з ТОВ "Фінансова компанія "ІНВЕСТРУМ").

Укладаючи оспорюваний у цій справі договір № 2253901 від 27.11.2020, позивач, будучи одинокою матір`ю та маючи на утриманні двох неповнолітніх дітей, будучи безробітною та за відсутності інших реальних доходів, перебуваючи під психологічним тиском в зв`язку з погрозами по телефону щодо необхідності термінового повернення заборгованості, мала намір сплатити поточну заборгованість, яка утворилась на підставі вище вказаних договорів.

При цьому, укладаючи оспорюваний договір, відповідач мав реальну можливість у відповідності Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" через бюро кредитних історій дізнатися про відомості, що складають кредитну історію позивача, та наявність великої суми непогашеної заборгованості, проте, розуміючи, наскільки на невигідних для особи умовах вчиняється правочин, запропонував його укласти свідомо та умисно, з наміром отримати від цього вигоду.

Таким чином, в даному випадку наявний причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та вчиненням правочину, тобто укладення угоди було направлено саме на усунення тяжкої обставини.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25.02.2021 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про час і місце судового розгляду на 24.03.2021.

24.03.2021 за клопотанням представника позивача адвоката Калитки С. О. відкладено судовий розгляд.

29.03.2021 від представника відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Товариство заперечує проти позову в повному обсязі заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Щодо порушення територіальної юрисдикції по справі № 621/523/21 від 25.02.2021. У відповідності до частини 2 статті 27 Цивільного процесуального кодексу України (далі-ЦПК України), позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У відповідності до п. 15.10 Правил надання фінансів кредиті товариства з обмеженою відповідальністю "Мілоан" в 14.09.2020 (далі-Правила), які є невід`ємною частиною кредитного договору, місцем укладення та виконання кредитного договору є місцезнаходження Товариства, зазначене в розділі 10 кредитного договору від 27.11.2020, тобто місцезнаходження Товариства: Україна, 04107, м. Київ, вул. Багговутівська, буд. 17-21.

Окрім цього, в рамках розгляду даної справи позивач не може посилатись на ч. 5 ст. 28 ЦПК України щодо права позивача на пред`явлення позову про захист прав споживачів за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору, оскільки кредитні відносини, які виникають між позивачем та відповідачем не регулюються Законом України "Про захист прав споживачів" на підставі наступного.

На момент укладення спірного договору стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" викладена в наступній редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону "Про споживче кредитування".

Пункт 1 частини 2 статті 3 Закону України "Про споживче кредитування" встановлює, що на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця, дія цього Закону не поширюється.

У зв`язку з вищевикладеним, даний спір підсудний Шевченківському районному суду міста Києва, тобто за місцезнаходженням відповідача: 04107, м. Київ, вулиця Багговутівська, б. 17-21.

Тим не менш, враховуючи, що при відкритті судового провадження по справі № 621/523/21 було грубо порушено територіальну підсудність щодо визначення суду, який розглядатиме дану справу, відповідач надає відзив на позовну заяву у відповідності до ст. 178 ЦПК України.

Щодо предмету кредитних договорів Товариства зі строком кредитування до 1 (одного) місяця, правовідносин, які виникли між Товариством та позивачем. Так, 27.11.2020 між позивачем та Товариством було укладено договір про надання фінансового кредиту № 2253901 (далі - Кредитний договір) на суму 6 000 грн 00 коп. на 30 календарних днів, з терміном повернення кредитної заборгованості у строк до 27.12.2020, шляхом переказу грошових коштів на банківську картку позичальника, зазначену в анкеті-заявці в особистому кабінеті позивача.

Позивач в тексті позовної заяви стверджує, що базовим законом щодо відносин між клієнтом (позивачем) та фінансовою установою (Товариством) є Закон України "Про захист прав споживачів" та багаторазово використовує формулювання "споживчий кредит або договір споживчого кредиту", надаючи тлумачення цьому терміну для суду, що є недоцільним та не відповідає дійсності на підставі наступного.

Товариство здійснює свою діяльність на підставі Ліцензії з надання фінансових кредитів, яка видана 10.11.2016, згідно розпорядження № 2843 Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Інформація опублікована на офіційному сайті Товариства у відкритому доступі для всіх бажаючих https:miloan.ua/s/documents.

Окрім цього, позивач та представник позивача не могли не знати деталі, в тому числі особливості, процедури укладення кредитного договору з Товариством та наявності на офіційному сайті документації (типових форм Правил та кредитних договорів), адже позивач уклала 2 (два) кредитних договори з Товариством з використанням веб-сайтів Товариства: https://tengo.com.ua та https://miloan.ua (або за допомогою відповідного мобільного додатку), при чому факт укладення договору кредиту не оспорюється ні позивачем, ні її представником.

Кредитним договором, що укладений з позивачем, чітко передбачено предмет договору, пункт 1.1. кредитного договору № 2253901 від 27.11.2020 вказує, що позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк, визначений п. 1.3. Договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.

Розділ 2 Правил надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" в редакції від 14.09.2020, діючій на дату укладення кредитного договору № 2253901, передбачає визначення термінів, що використовуються в цих Правилах та у всіх договорах про надання фінансового кредиту, зокрема "Фінансовий кредит, кредит - грошові кошти в національній валюті України (гривні), що надаються Товариством на умовах зворотності, строковості та платності фізичній особі на визначений строк та під процент, що передбачені Кредитним договором". Відповідно до п. 19 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" під продукцією розуміється в тому числі послуга. За змістом п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" кредит є фінансовою послугою.

Окрім цього, стаття 3 Закону України "Про споживче кредитування" в редакції діючій на дату укладення Кредитного договору, передбачає перелік договорів, відносини по яких не регулюються вказаним Законом, а підпадають під регулювання спеціальних законів. Вказаний Закон не поширює сферу дії на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до 1 (одного) місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до 1 (одного) місяця. Частина 2 статті 2 Закону вказує, що особливості захисту прав споживачів фінансових послуг визначаються відповідними законами.

Тим не менш, 29.12.2020 було прийнято проект Закону № 4557, пояснювальною запискою до якого передбачено, що статтею 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України відновлення кредитування" в частині застосування Закону "Про захист прав споживачів" вказано роз`яснення - щодо відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, що відповідно до ст. 58 Конституції України 1996 року, закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акту.

Відносини, які виникли між позивачем та відповідачем 27.11.2020, тобто до прийняття змін щодо споживчого кредитування, відповідно немає підстав приймати до уваги посилання представника позивача, що кредитний договір № 2253901 - це договір споживчого кредиту, оскільки дане твердження є хибним та немає жодного нормативного закріплення, окрім припущень, які в силу ст. ст. 77, 79, 80 та 81 ЦПК України не можуть входити до предмета доказування.

Згідно п. 22 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції, діючій на дату укладення Кредитного договору, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Так, дійсно позивач виступає споживачем послуги, але вона споживач фінансового кредиту, аж ніяк не споживчого, що підтверджується вищенаведеними доводами відповідача та законодавчими нормами.

Позицію щодо надання Товариством кредиту строком кредитування до 1 (одного) місяця у формі фінансового кредиту, а не споживчого, неодноразово висловлював суд, зокрема ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18.09.2020 по справі № 475/460/20 та ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07.10.2020 по справі № 753/6029/20. Судами встановлено, що "...згідно змісту оскаржуваного рішення № 671634 від 11.09.2018 метою його укладення було надання грошових коштів на умовах фінансового кредиту, тобто позивачу ОСОБА_1 було надано фінансовий, а не споживчий кредит і даний договір не є договором про надання споживчого кредиту. Таким чином, між ОСОБА_1 та ТОВ "Мілоан", виник спір, який не стосується Закону України "Про захист прав споживачів".

Ухвалою Заводського районного суду міста Запоріжжя від 30.11.2020 по справі № 332/3162/20, судом встановлено, що "застосування Закону "Про захист прав споживачів" до правовідносин між Товариством та позичальником з надання Фінансового кредиту, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Після укладення Договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, ЗУ "Про банки та банківську діяльність", ЗУ "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні"'). Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуги, встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. А у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин. Жодна з перелічених у ст. 4 Закону України "Про захист прав споживача" підстав, які дають право особі захистити порушене право споживача, не пов`язані з предметом пред`явленого позову до суду та предмет позову суду не зрозумілий".

Позивач зазначає в своєму позові, що предметом виступає захист прав споживачів, однак, позовна вимога про визнання договору про надання "позики" недійсним, обґрунтована не на порушеннях встановлених вимог Закону "Про захист прав споживачів", а на основі твердження позивача, що через чотири місяці від дати отримання кредиту, користуючись кредитними коштами Товариства, умови кредитування раптово стали невигідними порушуючи інтереси позивача, тобто ще в момент укладення нібито існували порушення процедури надання послуги Фінансового кредиту, у зв`язку з чим виник "істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін", чим було завдано шкоди позивачу, тобто оскаржується момент укладення Кредитного договору, що не є способом захисту прав споживачів, в розумінні норм вказаного Закону, що знову ж таки суперечить твердженням представника позивача про можливість в рамках даного спору застосовувати ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів". Єдиним розумним поясненням інтересу позивача та її представника до умов Кредитного договору може бути розрахунок на те, що вдасться переконати суд оманливими доводами про наявність нібито порушень, які могли б слугувати підставами для звернення до суду у зв`язку з нібито порушенням права позивача як споживача, з метою уникнути відповідальності за невиконання умов договору.

Належних доказів завданої шкоди позивачем та її представником не надано, як і не доведено наявність умов Кредитного договору, які створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін. Відповідно, позивач не може бути звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", а кредитні правовідносини між сторонами регулює Цивільний кодекс України та інші нормативні акти, які регулюють договірні відносини.

Щодо не релевантних посилань представника позивача на Постанову Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року (далі - Аналіз) та нібито наявності "тяжкої обставини" під час вчинення правочину. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) було здійснено аналіз та узагальнення деяких питань судової практики щодо визнання договорів недійсними, який викладено в Аналізі окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму ВСУ від 06.11.2009.

Так, в Аналізі ВССУ передбачено, що при розгляді справ судами про визнання договорів недійсними, необхідно визначати момент їх укладення, оскільки судом не визнається недійсним договір, який визнається неукладеним. Згідно з висновком Аналізу ВССУ, до неукладених можна віднести договори, для яких сторонами не дотримано встановлених законодавством умов їх укладення (відсутність досягнутої згоди щодо істотних умов договору; стороною не отримано акцепт на направлену оферту; не передано майно, яке згідно з договором передбачається передати; відсутність державної реєстрації договору, для якого чинним законодавством передбачена така реєстрація і т. п.). Вимога про визнання договору недійсним, оскільки за твердженнями позивача він є неукладеним, не відповідає можливим способам захисту прав та інтересів, передбачених Законом України "Про захист прав споживачів", що передбачає в подальшому відмову у задоволенні відповідного позову. Отже, позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого права (яке до того ж не порушено), а саме він просить визнати неукладений договір, тобто такий, що не відбувся - недійсним, з чим погоджується і ВССУ, про що зазначено вище.

Також, в Постанові ВССУ зазначено, що судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним (ч. 1 ст. 216 ЦК (435-15 )).

Представник позивача невірно вказав витяг з Постанови ВССУ, оскільки повний текст пункту виглядає наступним чином: (23). Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК (435-15), якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Тлумачення терміну "тяжка обставина", яке надано представником позивача, виступає суб`єктивною думкою в розумінні значення терміну, не закріплене нормативно. В рамках даної справи слід розглядати посилання позивача на нібито наявність під час укладення Кредитного договору від 27.11.2020 "тяжкої обставини", що стала підставою вчинення правочину, суть якої так не і зазначено ні позивачем, ні її представником. Відсутність в подальшому доходу, сімейний стан позивача, та нібито наявність наміру у позивача (як стверджує представник позивача) сплатити поточну заборгованість, як спробу уникнути від виконання фінансового зобов`язання за кредитом, оскільки без належного документального підтвердження та з урахуванням відсутності відповідної норми, не можуть братись до уваги судом при вирішенні питання по суті.

Представник позивача зазначає в тексті позовної заяви, що позивач на момент укладення Кредитного договору від 27.11.2020 за даними бюро кредитних історій (докази яких не надано), мала загальний розмір кредитної заборгованості більше ніж 40 000 грн 00 коп. Тим не менш, оцінюючи власні фінансові можливості, позивач скористалась послугою фінансового кредиту, уклала 2 (два) кредитних договори та отримала кредитні кошти від Товариства. Окрім цього, у Товариства були відсутні підстави вважати, що позивач не буде виконувати умови Кредитного договору.

Пунктом 6.2. Кредитного договору зазначено, що приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі Правилами та Графіком розрахунків) Договору в цілому та підтверджує, що (3) на момент підписання Кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього Договору про які він не повідомив Товариство (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо).

В свою чергу, позивач передбачила всі наслідки, була ознайомлена з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань по Кредитному договору. Така позиція суду закріплена в рішенні Дніпровського районного суд м. Києва по справі № 755/17451/17 від 14.02.2018 абзаци 46-47, тим не менш продовжує протиправно користуватись коштами (після спливу строку їх повернення) намагаючись уникнути відповідальності за невиконання грошових обов`язків за кредитним договором, ставлячи в залежність свій намір повернути кошти від встановлення нікчемності (недійсності) Кредитного договору судом, за відсутності будь-яких правових підстав для цього.

Щодо попереднього ознайомлення позивача з умовами про розмір відсоткової ставки за користування кредитом. Товариство ознайомлює майбутнього клієнта, зокрема позивача, з усіма умовами кредитування перед підписанням Кредитного договору, в тому числі, але не виключно, з типовим кредитним договором, індивідуальною частиною договору, яка включає в себе суму кредиту, розмір комісії за видачу кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пенею у випадку порушення виконання фінансового зобов`язання, річною ставкою по кредиту, строком надання кредиту, правилами надання фінансових кредитів Товариством, правами та обов`язками позичальника тощо. Зокрема, згідно з підп. 3 п. 5.1. оспорюваного Кредитного договору, Позичальник (позивач) підтвердила, що інформація надана їй Товариством (відповідачем) з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Пунктом 1.5. Кредитного договору передбачено, що Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити позичальник за цим Договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 18,00 грн. в грошовому виразі та 4,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п. п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 6 018 грн 00 коп. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтована реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а Кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та, що позикодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі. Відповідно, умова передбачена пунктом 1.5. Кредитного договору щодо сукупної вартості (загальних витрат по кредиту) присутня, і позивач не могла не знати про це перед зверненням до суду. Вказаний розмір загальних витрат (сукупної вартості) по кредиту залишається без змін за умови дотримання позичальником зобов`язань по Кредитному договору, зокрема дотримання позивачем зобов`язань щодо строку повернення кредитної заборгованості (п. 1.4. Кредитного договору).

Також, пунктом 2.4.1. Кредитного договору вказано, що позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. Договору. Згідно п. 9.5. Кредитного договору, усі витрати, пов`язані з оформленням та виконанням цього Договору, у тому числі винагороди банків пов`язаних з зарахуванням кредитних коштів на картковий рахунок позичальника та/або списанням, переказом коштів на рахунок Товариства з метою сплати заборгованості позичальника за цим Договором, несе позичальник.

Пунктом 1.5.1. Кредитного договору встановлено, що комісія за надання кредиту: 0,00 грн, яка нараховується за ставкою 0,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Комісія справляється не за обслуговування кредиту, а за його надання одноразово, тому входить до витрат позичальника за кредитом в розумінні ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно п. 1.5.2. Кредитного договору, проценти за користування кредитом: 18,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована.

Пункт 1.6. Кредитного договору зазначає, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього Договору.

В свою чергу п. 2.2.3. Кредитного договору зазначено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п. 1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів в період правомірного користування кредитом є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний період під час прострочення, це означає, що в період правомірного користування кредитом позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. Якщо після настання дати встановленої п. 1.4 Договору позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства. Незважаючи на інші умови Договору сторони домовились, що якщо позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 Договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором Позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 Договору. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника.

Окрім цього, позивач здійснювала 6 (шість) пролонгації строку дії Кредитного договору у відповідності до п. 2.3.1. та п. 2.3.2. Кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами про оплату пролонгації від 25.12.2020, від 11.01.2021, від 25.01.2021, від 28.01.2021, від 05.02.202 та від 08.02.2021 за кредитом № 2253901 з відповідним призначенням платежу (додаток 14 та 15). Позивач була ознайомлена з умовами та порядком здійснення пролонгації по кредиту, але стверджує, що нібито не була ознайомлена з умовами за кредитом згідно її позовних вимог (проценти/річна облікова ставка), це не зважаючи на той факт, що фактично пункти про тип кредиту, суму кредиту, строк кредиту, мету отримання, спосіб надання кредиту, тип процентної ставки, орієнтовану річну проценту ставку передують пунктам з умовами та процедурою здійснення пролонгації по кредиту.

Також, окрім оплати пролонгацій за кредитом, позивач в рахунок саме часткового погашення кредитної заборгованості внесла 2 (дві) оплати, зокрема: 04.02.2021 на суму 300 грн 00 коп. та 11.02.2021 на суму 300 грн 00 коп. Це враховуючи, що тіло кредиту складає 6 000 грн 00 коп., а позивач здійснила 6 (шість) пролонгацій за кредитом, надання якої відбувається згідно п. п. 2.3.1, 2.3.2, 3.2.7 Кредитного договору та розділу 6 Правил, тобто виходячи з логічних міркувань, навіть не маючи спеціальних знань у позивача та представника позивача, 600 грн 00 коп. внесених позивачем в рахунок погашення кредитної заборгованості не могли покрити весь борг (додаток 16). На дату направлення цього відзиву, за позивачем обліковується кредитна заборгованість у розмірі 11 278 грн 96 коп.

Позивачем не надано доказів того, що при укладенні договору малися порушення норм закону, натомість відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у Кредитному договорі, а позивач не мала претензій стосовно умов кредитного договору при його укладенні. Отже, відсутні будь-які підстави, щоб брати до уваги оцінку позивача з приводу даного питання для задоволення його вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним.

Посилання представника позивача на нібито обов`язок Товариства прогнозувати порушення позичальником умов Кредитного договору в частині невиконання/порушення виконання фінансових зобов`язань за кредитом та обліковувати річну облікову ставку за кредитом виходячи з більш тривалого періоду користування кредитними коштами позивачем, ніж визначено Кредитним договором, відсутні та не мають нормативного закріплення.

Представник позивача не обґрунтувавши мету застосування, зазначає п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якої встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, та можуть бути визнані недійсними.

По-перше, дана стаття, зокрема вираз: "можуть бути визнані недійсними", не встановлює відповідно заборону кредитору (фінансовій установі/банку) нараховувати пеню за прострочення (порушення виконання) або невиконання зобов`язань по кредиту, а носить рекомендаційний характер, оскільки дана стаття має посилання на ч. 2 ст. 21 Закону України "Про споживче кредитування", яка встановлює обмеження по нарахуванню неустойки (штрафу, пені), зокрема нарахована пеня за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін Тобто Закон передбачає вимогу саме за договорами про споживчий кредит (в редакції чинній на дату укладення Кредитного договору від 27.11.2020), відповідно як вже зазначалось, укладений договір виступає договором фінансового кредиту.

По-друге, пунктом 4.1. Кредитного договору, передбачена відповідальність позичальника у випадку прострочення виконання фінансових зобов`язань, тобто пеня за прострочення виконання по оплаті кредитної заборгованості. Пунктом вказано, що у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування, та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, позичальник, починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п. 1.4 цього Договору, з урахуванням угод про продовження строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 0,00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим Договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом.

Тобто, на підставі вищевикладеного та враховуючи, що правовідносини, що виникають на підставі договору про надання фінансового кредиту, регулюються нормами щодо споживчого кредитування лише в частині попереднього ознайомлення позичальника з умовами кредитування, після укладення договору кредиту, між учасниками виникають правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства, а Кредитний договір укладений між позивачем та відповідачем, є договором про надання фінансового кредиту, а не споживчого, у Товариства був відсутній обов`язок виконувати норму щодо обмеження нарахування пені по кредиту. Тим не менш Товариство враховує вимоги ч. 2 ст. 21 Закону України "Про споживче кредитування" у договорах про надання Фінансового кредиту (п. 4.1. Кредитного договору) та п. 6 Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування". Починаючи з 01.03.2020 Товариством зовсім не здійснювалось та не здійснюється нарахування пені за прострочення виконання зобов`язань по всіх кредитних договорах в тому числі по кредитному договору № 2253901 від 27.11.2020, Інформація знаходиться у вільному доступі та розміщена ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному сайті Товариства у вкладці "новини", за посиланням https://miloan.ua/news/otmena-strafov-v-karantin-miloan.

Щодо часу, який було надано Товариством на надання відповіді про прийняття пропозиції на укладення Кредитного договору позивачем та підтвердження факту ознайомлення позивача з умовами кредитування. Згідно з п. 5.5 Правил позичальник має надати відповідь про прийняття пропозиції на укладання Кредитного договору (акцепт) протягом 24 годин, коли електронне повідомлення про позитивне рішення по його анкеті-заяві на отримання кредиту було відправлено позичальнику на його телефон та/або адресу електронної пошти або повідомлено позичальника іншим чином за допомогою засобів зв`язку, зазначених ним при реєстрації особистого кабінету (додаток 11). Якщо протягом цього часу позичальник не звернеться до Особистого кабінету та не здійснить додаткове підтвердження Кредитного договору, чи іншого документу за окремою вимогою Товариства, Товариство має право скасувати рішення про надання кредиту або відмовити у його видачі.

Як вбачається з додатку 13 до відзиву, позивач акцептувала Кредитний договір через 12 хвилин після розміщення індивідуальної оферти відповідачем в Особистому кабінеті позивача (08:42 год), відповідно о 08:54 год "Позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено Товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт). Друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника. Кредитні кошти перераховано на картку позичальника".

Таким чином, відповідач не обмежував позивача в часі для здійснення нею свідомого вибору щодо доцільності укладення Кредитного договору. Після розміщення оферти в Особистому кабінеті. Позивач сама вирішує скільки часу їй необхідно для вивчення всіх умов Кредитного договору. Правил та іншої інформації на сайті відповідача, в тому числі здійснення свідомого вибору та отримання сторонньої консультації у випадку відсутності "об`єктивних знань для здійснення правильного вибору при укладенні (підписанні) Кредитного договору". Якщо часу обумовленого пунктом 5.5 позичальнику недостатньо (цілих 24 години) для вивчення всіх умов оферти, позичальник завжди може звернутись до відповідача з метою його продовження або подати нову анкету-заяву на отримання кредиту після спливу 24 годин.

В наведених доводах позивача не вбачається наявність підтверджень її позиції в позовній заяві, в свою чергу Товариством в повній мірі доведено факт ознайомлення з усіма істотними умовами Кредитного договору, його відповідність нормам чинного законодавства та підписання саме позивачем оспорюваного договору на погоджених нею умовах.

Більш того, якщо позивач вважала, що їй не надано будь-яких важливих відомостей, що могли вплинути на її рішення про укладення Кредитного договору, вона мала до прийняття пропозиції про укладення Кредитного договору (акцепту) звернутись до відповідача за роз`ясненням чи інформацією, якої бракувало, як вказує позивач, або реально оцінити свої фінансові можливості, а не укладати з Товариством 2 (два) кредитних договори з метою користуватись кредитними коштами протягом необхідного часу, а потім відмовитись від кредиту не сплативши кредитну заборгованість.

Позивач активний користувач кредитних послуг, з Товариством укладено 2 (два) діючих кредитних договори, по 1 (одному) з яких фінансові зобов`язання досі не виконано, але позивач здійснювала 6 (шість) пролонгацій за Кредитним договором № 2253901 (будучи ознайомленою з процедурою надання послуги), натомість позивач та представник позивача прийняли рішення подати до суду завідомо безпідставний позов, за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер. А враховуючи, що представник позивача надає професійну правничу допомогу та має спеціальні знання, дії представника позивача є проявом неповаги до суду та містять ознаки зловживання процесуальними правами учасника судового процесу шляхом ведення суду в оману (ч. 4 ст. 43 та п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України), оскільки Кредитний договір та законодавство чітко та явно розмежовує поняття "споживчий кредит" на статусі якого наполягає представник позивача, ігноруючи умови самого Кредитного договору та правову природу усіх кредитних договорів Товариства зі строком кредитування до 1 (одного) місяця, в тому числі передбачено порядок відшкодування /розподілу витрат на професійну правову допомогу, що також проігноровано представником позивача (адвокатом).

На думку Товариства, враховуючи вищевикладене, даний позов є завідомо безпідставним та має явно штучний характер, відповідно існують підстави для застосування до позивача та представника позивача заходу процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі, встановленому на розсуд суду (ч. 2 ст. 148 ЦПК України).

Просив проводити розгляд справи № 621/523/21 без участі представника ТОВ "Мілоан" на підставі матеріалів справи, відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а. с. 56-61).

26.04.2021 представник позивача - ОСОБА_2 подав заяву про судовий розгляд справи за відсутності представника позивача та позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, а також долучив до справи докази щодо кредитної історії позивача.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 27.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про об`єднання справи № 621/523/21 в одне провадження зі справою № 621/542/21, після чого судовий розгляд відкладено.

25.05.2021 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відомостями паспорта Серія НОМЕР_1 (а. с. 12-16).

27.11.2020 між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2253901, за умовами якого кредитодавець ТОВ "Мілоан" надав позивальнику ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6 000 грн 00 коп., строком на 30 днів, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 27.12.2020, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку позичальника, зазначену в анкеті-заявці в Особистому кабінеті позивача. Пунктом 1.5. Кредитного договору передбачено, що Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити позичальник за цим Договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 18,00 грн. в грошовому виразі та 4,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п. п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 6 018 грн 00 коп. (а. с. 18-23, 73-77, 79).

У Додатку № 1 до кредитного договору - "Графік розрахунків" визначено порядок та строки повернення кредиту та платежів за ним (а. с. 24, 78).

Згідно п. 6.1 Кредитного договору, цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті Товариства miloan.ua.

Згідно п. 6.2. Кредитного договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в Особистому кабінеті на сайті товариства. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника.

Частиною 5 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Статтею 11 Закону України "Про захист прав споживачів", редакція якої є незмінною з моменту укладання спірного договору, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону "Про споживче кредитування".

Пункт 1 частини 2 статті 3 Закону України "Про споживче кредитування" в редакції, чинній на момент укладання договору, встановлює, що на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця, дія цього Закону не поширюється.

Водночас, Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо споживчого кредитування і формування та обігу кредитних історій", що набрав чинності 01.01.2021, у Законі України "Про споживче кредитування" у статті 3, у частині другій, у пункті 1 слова "та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця" виключити.

Тобто, з 01.01.2021 на кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця, поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Отже, оскільки провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, доводи відзиву на позовну заяву щодо неправильного застосування положень Закону України "Про захист прав споживачів" в частині звільнення від сплати судового збору, а також положення ст. 28 ЦПК України щодо альтернативної підсудності, є безпідставними.

Частинами 3, 4, 5, 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. (6). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Згідно п. 2 ч. 1ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно п. 12 ст. Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Повноваження відповідача щодо надання послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у Свідоцтві про реєстрацію фінансової установи ТОВ "Мілоан", Ліцензії з надання фінансових кредитів, яка видана 10.11.2016, згідно розпорядження № 2843 Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а. с. 62, 63).

Укладаючи кредитний договір сторони вчинили дії визначені ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", хронологія (перелік) таких дій із точним часом їх вчинення міститься в матеріалах справи. ( а. с. 86, 87, 89).

Позивач підписала кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону), що підтверджується роздруківкою з електронного файлу з інформаційно-телекомунікаційної системи позивача (LogFile застосування коду) ( а. с. 88).

Укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті позивача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 1.2. кредитного договору на її картку ( а. с. 85)

З відомостей про щоденні нарахування та погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 2253901, вбачається, що остання має заборгованість у загальному розмірі 15 446 грн 86 коп. (а. с. 80-85).

Згідно меморіальних ордерів № 36250194 від 25.12.2020, № 373801159 від 11.01.2021, № 38287688 від 25.01.2021, № 38485250 від 28.01.2021, № 39017301 від 05.02.2021, № 39211987 від 08.02.2021, № 38945037 від 04.02.2021, № 39415247 від 11.02.2021 ОСОБА_1 оплачувала пролонгацію по кредитному договору № 2253901 на суму 1 216 грн 80 коп., 1 089 грн 18 коп., 296 грн 86 коп., 471 грн 41 коп., 250 грн 42 коп., 243 грн 23 коп., а також сплатила заборгованість за кредитним договором - два платежі по 300 грн 00 коп. (а. с. 96-103).

Графік розрахунку (Додаток № 2 від 25.12.2020 до кредитного договору № 2253901) містить розрахунок заборгованості після здійснення операції № 36250194 щодо пролонгації кредиту на 15 днів (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом) із зазначенням Дати платежу (11.01.2021) (повернення кредиту та сплати комісії та процентів), а саме: кредит 5 400 грн 00 коп., комісія 0 грн 00 коп., проценти - 9 грн 18 коп., разом 5 409 грн 18 коп. (а. с. 90).

Графік розрахунку (Додаток № 3 від 11.01.2021 до кредитного договору № 2253901) містить розрахунок заборгованості після здійснення операції № 37380115 щодо пролонгації кредиту на 15 днів (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом) із зазначенням Дати платежу (26.01.2021) (повернення кредиту та сплати комісії та процентів), а саме: кредит 4 860 грн 00 коп., комісія 0 грн 00 коп., проценти - 7 грн 29 коп., разом 4 867 грн 29 коп. (а. с. 91).

Графік розрахунку (Додаток № 4 від 25.01.2021 до кредитного договору № 2253901) містить розрахунок заборгованості після здійснення операції № 38287688 щодо пролонгації кредиту на 15 днів (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом) із зазначенням Дати платежу (29.01.2021) (повернення кредиту та сплати комісії та процентів), а саме: кредит 4 715 грн 00 коп., комісія 0 грн 00 коп., проценти - 1 грн 89 коп., разом 4 716 грн 89 коп. (а. с. 92).

Графік розрахунку (Додаток № 5 від 28.01.2021 до кредитного договору № 2253901) містить розрахунок заборгованості після здійснення операції № 38485250 щодо пролонгації кредиту на 15 днів (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом) із зазначенням Дати платежу (05.02.2021) (повернення кредиту та сплати комісії та процентів), а саме: кредит 4 480 грн 00 коп., комісія 0 грн 00 коп., проценти - 3 грн 58 коп., разом 4 483 грн 58 коп. (а. с. 93).

Графік розрахунку (Додаток № 6 від 05.02.2021 до кредитного договору № 2253901) містить розрахунок заборгованості після здійснення операції № 39017301 щодо пролонгації кредиту на 15 днів (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом) із зазначенням Дати платежу (08.02.2021) (повернення кредиту та сплати комісії та процентів), а саме: кредит 4 058 грн 15 коп., комісія 0 грн 00 коп., проценти - 1 грн 22 коп., разом 4 059 грн 37 коп. (а. с. 94).

Графік розрахунку (Додаток № 7 від 08.02.2021 до кредитного договору № 2253901) містить розрахунок заборгованості після здійснення операції № 39211987 щодо пролонгації кредиту на 15 днів (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом) із зазначенням Дати платежу (11.02.2021) (повернення кредиту та сплати комісії та процентів), а саме: кредит 3 937 грн 15 коп., комісія 0 грн 00 коп., проценти - 1 грн 18 коп., разом 3 938 грн 33 коп. (а. с. 95).

З кредитного звіту та інформації з реєстру запитів, що містяться у кредитній історії ОСОБА_1 , вбачається, що на момент укладення договору позики № 2253901 від 27.11.2020 вона мала заборгованість на суму більше ніж 40 000 грн 00 коп., яка утворилась на підставі кредитних договорів (Угода від 10.03.2020 до Кредитного договору № 833088-А від 10.03.2020 з ТОВ "СС ЛОУн"; Кредитний договір "99431-М" від 30.09.2020 з ТОВ "ЕКВІФІН УКР"; Договір про надання фінансового кредиту № /573352 від 21.10.2020 з ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група"; Договір про надання фінансового кредиту № 09759-11/2020 від 25.11.2020 з ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" (а. с. 125-147).

Статтею 205 ЦК України щодо форм правочину, способу волевиявлення встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Статті 626, 629 ЦК України визначають договором домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а також його обов`язковість для сторін договору.

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.

Відповідно до п. 6.4. Кредитного договору, укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. Кредитного договору).

Спірний кредитний договір є таким, що укладений з додержанням вимог закону в тому числі в частині письмової форми. Волевиявлення на укладення договору позивач виявила у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, направивши відповідачу підписану електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідь про прийняття пропозиції укласти електронний кредитний договір (акцепт) у формі електронного повідомлення. Отже, позивач передбачила всі наслідки, була ознайомлена з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань по кредитному договору.

Кредитним договором, що укладений з позивачем чітко передбачено предмет договору, пункт 1.1. кредитного договору № 2253901 від 27.11.2020 року вказує, що позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Розділ 2 Правил надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" в редакції від 14.09.2020, діючій на дату укладення кредитного договору № 2253901, передбачає визначення термінів, що використовуються в цих Правилах та у всіх договорах про надання фінансового кредиту, зокрема "Фінансовий кредит, кредит - грошові кошти в національній валюті України (гривні), що надаються Товариством на умовах зворотності, строковості та платності фізичній особі на визначений строк та під процент, що передбачені кредитним договором". Відповідно до п. 19 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" під продукцією розуміється в т. ч. послуга. За змістом п. 6 ч. 1ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" кредит є фінансовою послугою (а. с. 65-72).

За змістом положень ч. 1, 2 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03.09.2015, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Позивач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, отриманого від відповідача, прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала кредитний договір (здійснила акцепт пропозиції відповідача), тобто договір укладено у відповідності до вимог ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію".

Згідно з частиною другою статті 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи-споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до частини третьої статті 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03.09.2015, права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України "Про захист прав споживачів".

Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів".

Оскільки позивачу, як фізичній особі, було надано кредит, то позивач є споживачем фінансової послуги, а тому при розгляді даних правовідносин необхідно застосовувати спеціальний закон "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 №1023-XII (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до частини другої статті 12 ЗУ №2664-III, що узгоджується з ч. 3 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування", перед укладенням договору про надання фінансових послуг, фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги: а) найменування (для фізичної особи-підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг; б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги; г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків; ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги; д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений, порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства.

Згідно зі змістом Правил надання фінансових кредитів ТОВ "Мілоан", приймаючи пропозицію про укладання кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтверджує, зокрема, що він ознайомлений, погоджується із усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та цих правил, як невід`ємної його частини тощо.

Тобто, підписання позивачем договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення її з правилами надання коштів у позику та вимогами ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", так як ознайомлення із даними правилами передують укладенню договору.

Отже, відповідач в повній мірі поінформував позивача про умови надання позики відповідно до вимог чинного законодавства, що не заперечується і позивачем.

За ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 203 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.За ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 203 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 233 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалося, що цей правочин був нею укладений на вкрай невигідних умовах.

Грошові зобов`язання, що виникли у позивача на підставі спірного договору, розраховані за єдиними типовими правилами, що передбачені для договорів, що укладаються відповідачем з іншими позичальниками. Розмір грошового зобов`язання залежить від суми позики і не залежить від будь-яких, передбачених лише для цього договору, вкрай невигідних умов.

Крім того, за умови своєчасного виконання зобов`язання позивачем у строки, що визначені цим договором, його умови не є такими, що можуть розглядатися як вкрай несправедливі для позичальника, як споживача фінансової послуги.

Відомості кредитної історії позивача, яка має заборгованість за іншими кредитними договорами, не можуть розглядатися як тяжкі обставини, якими скористався відповідач, та які мали причинно-наслідковий зв`язок з укладенням спірного договору позики.

Крім того, форма укладання договору в електронній формі, виключає можливість безпосереднього впливу позикодавця на позичальника під час укладання договору.

Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сукупності підстав, передбачених статтею 233 ЦК України, для визнання договору позики недійсним, тому в позові належить відмовити.

Оскільки позивач при подачі позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 19, 27, 28, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілоан" про визнання недійсним договору позики.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан", місцезнаходження: 04107, м. Київ, вул. Багговутівська, б. 17-21, .

Повне рішення складено 31.05.2021.

Головуючий: В. В. Овдієнко