Справа № 592/6553/21
Провадження № 2-з/592/82/21
УХВАЛА

27 травня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Алфімової І. В. ,

розглянув заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Калініна Сергія Костянтиновича про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржуватиметься боржником у суді, -

В С Т А Н О В И В :

27.05.2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Калінін Сергій Костянтинович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржуватиметься боржником у суді, із змісту якої вбачається, що приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис № 3825 від 06.05.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Вердикт Капітал заборгованість в розмірі 81637,67 грн. . ТОВ Вердикт Капітал згідно Єдиному реєстру юридичних осіб має наступні коди видів економічної діяльності: інші види грошового посередництва; фінансовий лізинг; надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення) , н. в. і. у. Він повідомляє про те, що заявник ОСОБА_1 не перебуває у фінансових, кредитних правовідносинах з ТОВ Вердикт Капітал та будь-яких договорів з останнім не укладав, не підписував. Також ОСОБА_1 не перебуває у фінансових, кредитних правовідносинах з третіми особами які могли б переуступити право вимоги ТОВ Вердикт Капітал . Більш того, ТОВ Вердикт Капітал ніколи не повідомляв ОСОБА_1 про те, що він має зобов`язання перед товариством. Він вважає, що виконавчий напис № 3825 від 06.05.2021 року приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного округу Київської області Грисюк Олени Василівни про стягнення заборгованості є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Нормативно-правове обґрунтування та засоби доказування щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, полягають у наступному. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України Про нотаріат та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону) . Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону) . Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл. 14 Закону та гл. 16 розд. II Порядку. Так, згідно ст. 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Ст. 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. п. 1, 3 гл. 16 розд. II Порядку) . Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами та доповнено новим розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин . Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/65037659) постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів , зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/70002763, https://reyestr.court.gov.ua/Review/70002816, https://reyestr.court.gov.ua/Review/70163734, https://reyestr.court.gov.ua/Review/70163569) постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14, провадження № 11-174ас18 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ Комерційний банк ПриватБанк про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Однак, не зважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріуси продовжують вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені та не забезпечені іпотекою. Отже, починаючи з 22.02.2017 року нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц, провадження № 61-12629св19 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/88338069) дійшов висновку про те, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів) , за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже, не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 06.05.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/65037659) . Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі № 158/2157/17, провадження № 61-14105св18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/88951873) . Відповідно до п. п. 6, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22.12.2006 року заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, а особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову. Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі Пантелеєнко проти України зазначив про те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як за законом, так і на практиці. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Отже, виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову (зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку) , зважаючи на наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позов, та наявності в спірних відносинах ризику утруднення та унеможливлення виконання рішення по даній справі, позивач вимушений подати заяву про вжиття заходів щодо забезпечення позову. Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином, усуваються утруднення і неможливості виконання рішення. Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику. Отже, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що кошти позивача будуть стягнуті, а позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду, тому є всі підстави для задоволення заяви про забезпечення позову. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в якій зазначено про те, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, зокрема, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі № 753/2380/18-ц, провадження № 61-38399св18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/81288258) , у постанові від 30.05.2019 року у справі № 456/2438/17, провадження № 61-473св19 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/82188167) . Таким чином, з огляду на те, що заява про вжиття заходів забезпечення позову спрямована безпосередньо на зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріусу, який оскаржується в рамках даної судової справи, позивач просить не застосовувати зустрічне забезпечення, оскільки відсутні підстави для його застосування, а вжиття заходів забезпечення позову не нестиме жодних збитків для відповідача. З метою недопущення спричинення значної шкоди заявнику та порушення принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін, а також з урахуванням співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, є необхідність вжиття негайних заходів, направлених на ефективний захист та поновлення порушених/оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся. Позивач ставить питання про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, що фактично тягне за собою зупинення виконавчого провадження. Ст. 34 Закону України Про виконавче провадження зазначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: 2) зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. Згідно з приписами ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження виконавчий напис нотаріуса відноситься до виконавчих документів. Щодо територіальної юрисдикції (підсудність) . Ч. 12 ст. 28 ЦПК України визначено право позивача звернутися до суду за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса. Ст. 24 Закону України Про виконавче провадження надано поняття місця виконання виконавчого документу , а саме: приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Отже, законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу державного/приватного виконавця, а з місцем вчинення виконавчих дій, тобто з місцем проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна. На підставі спірного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Закорко Вадимом Вікторовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65560268 від 25.05.2021 року. Поняття місце знаходження приватного виконавця не є тотожним до поняття місця виконання виконавчого напису . Приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Закорко В. В. має право вчиняти виконавчі дії на всій території України, при цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 24 Закону України Про виконавче провадження , місцем виконання буде вважатися або місце знаходження боржника, або місце знаходження його майна. Так, як вбачається із позовної заяви та доданих до неї документів, позивач є боржником у виконавчому провадженні та зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на вищевикладене, представником позивача правильно визначено підсудність позову згідно ч. 12 ст. 28 ЦПК України, а саме: Ковпаківський районний суд м. Суми. Вищевказаний правовий висновок також викладений у постанові апеляційного суду Запорізької області від 06.06.2018 року у справі № 337/1691/18, провадження № 22-ц/778/2411/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/74491087) . На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 149-151 ЦПК України, він просив: 1. Зупинити стягнення по виконавчому провадженню № 65560268 від 25.05.2021 року, відкритому на підставі виконавчого напису № 3825 від 06.05.2021 року приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного округу Київської області Грисюк Олени Василівни на користь ТОВ Вердикт Капітал заборгованості за кредитним договором в розмірі 81637,67 грн. . 2. Надіслати ухвалу про забезпечення позову приватному виконавцю виконавчого округу Сумської області Закорко Вадиму Вікторовичу (40000, м. Суми, пров. Пляжний, буд. 3) (вхідний № 20198/21 від 27.05.2021 року) .

Розглянув заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Калініна Сергія Костянтиновича про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржуватиметься боржником у суді, пересвідчившись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувавши обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам; беручи до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із незастосуванням відповідних заходів, прихожу до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із змісту ст. 150 ЦПК України вбачається, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п. п. 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно абз. 2 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22.12.2006 року забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України) , якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою порушення майнових прав ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 може зазнати значних матеріальних збитків, відтак суд дійшов висновку про те, що заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Калініна Сергія Костянтиновича про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржуватиметься боржником у суді, слід задовольнити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Калініна Сергія Костянтиновича про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржуватиметься боржником у суді, задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню № 65560268 від 25.05.2021 року, відкритому на підставі виконавчого напису № 3825 від 06.05.2021 року приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного округу Київської області Грисюк Олени Василівни на користь ТОВ Вердикт Капітал заборгованості за кредитним договором в розмірі 81637,67 грн. .

Ухвалу про забезпечення позову надіслати приватному виконавцю виконавчого округу Сумської області Закорко Вадиму Вікторовичу (40000, м. Суми, пров. Пляжний, буд. 3) .

Копію ухвали надіслати ОСОБА_1 після її постановлення.

Примірник ухвали про забезпечення позову одночасно з направленням заявниці направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається Сумському апеляційному суду через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення (ухвалу) .

Суддя: І.Г. Бичков