ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 711/8460/20
Провадження № 22-ц/821/946/21
категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Єльцова В. О., Нерушак Л. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у складі: головуючого судді Демчика Р. В., повний текст рішення складено 22 березня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.11.2015 шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано, а рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2019 у цивільній справі №711/7275/19 з нього, ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 09.09.2019 та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з виконавчим листом №711/7275/19 від 27.12.2018 та вищевказаним рішенням суду з нього стягуються аліменти.

Зазначив, що знаходився в цивільному шлюбі з ОСОБА_4 , в якому народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.03.2020, у цивільній справі №711/248/20, з нього, ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.01.2020 та до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що він знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Перебуває на обліку як безробітний у Черкаському МЦЗ з 04.12.2019, щомісячний дохід по безробіттю становить 3198,10 грн. Даних коштів не вистачає на прожиття, тому змушений періодично користуватися кредитними коштами, які йому надають банківські установи. Так, сума заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» становить 37934,36 грн. Також, через фінансову скруту, має заборгованість по аліментам згідно виконавчого ласта №71/7275/19 від 27.12.2019 на утримання сина ОСОБА_3 , станом на 01.12.2020 заборгованість складає 7029,36 грн.

Вважає, що існують всі підстави для зменшення розміру аліментів, які з нього стягуються за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2019 на утримання сина ОСОБА_3 .

Просив суд зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2019 у цивільній справі №711/7275/19 з 1/4 до 1/6 частин всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист №711/7275/19 від 27.12.2019, виданий відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2019 просить відкликати із Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси після набрання рішенням законної сили.

Понесені судові витрати залишити за позивачем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що вказані позивачем обставини не дають підстав для зменшення розміру аліментів, які сплачуються ним на виконання судового рішення від 22.11.2019 у справі № 711/7275/19 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обставина - народження дитини у 2015 році, - є тією обставиною, яка мала місце на час постановлення судового рішення від 22.11.2019. При цьому, позивач не скористався правом оскарження його до апеляційного суду у загальному порядку, що свідчить про його згоду із прийнятим судовим рішенням.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач є працездатною особою.

З огляду на зазначені вище обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача, оскільки вони не доведені жодними належними, допустимими та переконливими доказами. При цьому, суд зазначив, що при наявності нових чи інших обставин, передбачених ст. 192 СК України, позивач не позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі

Апеляційну скаргу мотивував тим, що на момент ухвалення рішення від 22 листопада 2019 року він дійсно не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 від усіх видів доходу на утримання ОСОБА_3 , оскільки на той час він перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_4 . Вони були працевлаштовані, мали стабільний дохід та всі витрати ділили порівну. А тому він мав можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу на утримання сина ОСОБА_5 .

На даний час він розійшовся із цивільною дружиною і рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.03.2020 з нього на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Тобто, на даний момент на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, він ніде не працює, доходу не має. З 04.12.2019 по 10.02.2021 перебував на обліку у Черкаському МЦЗ як безробітній.

Крім того, 31.01.2021 отримав травму, внаслідок чого зламав ліву ногу та перебував на довготривалому лікуванні.

У зв`язку з відсутністю коштів на прожиття періодично користувався кредитними коштами. Має заборгованість як за кредитом, так і зі сплати аліментів на сина ОСОБА_5 .

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що після ухвалення рішення від 22.11.2019 про стягнення із нього аліментів на сина ОСОБА_5 суттєво змінився його майновий, сімейний стан та стан його здоров`я.

Звертає увагу, що згідно вимог чинного законодавства України, аліменти на одну дитину присуджуються у розмірі 1/4, на двох 1/3, а з нього за двома судовими рішеннями стягнуто більше ніж третина від його заробітку (1/4 (25%)+1/6(16,6)=41,4%, що є неправомірним.

Крім того, розмір аліментів на дітей повинен бути однаковим, щоб не відбувалося збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сторони по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 6).

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. У вказаному шлюбі сторони перебували з 03 серпня 2012. Згоду про місце проживання та виховання дитини досягнуто (а.с. 12).

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2019 по справі № 711/7275/19 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 09 вересня 2019 та до досягнення дитиною повноліття (а.с.13).

За вказаним судовим рішенням видано виконавчий лист № 711/7275/19 від 27.12.2019.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам відповідно до ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» від 24.11.20 № 76741, наданим Придніпровським ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 01.12.2020 борг по аліментам, згідно виконавчого листа №711/7275/19 від 27.12.2019 Придніпровського районного суду м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складає 7029,36 грн. (а.с.10).

Відповідно до Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 7).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 березня 2020 року із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.01.2020 і до досягнення сином повноліття (а.с. 15).

Згідно з довідкою Державного центру зайнятості від 11.12.2019 року ОСОБА_1 перебуває на обліку по безробіттю в Черкаському МЗЦ з 04 грудня 2019 року (а.с. 8)

З довідки Державного центру зайнятості від 11.11.2020 дохід ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2020 року становить 3198.00 грн (а.с.9).

Відповідно до Довідки Травматологічного пункту від 31 січня 2021 року ОСОБА_1 отримав травму перелом лівої гомілки з незначним зміщенням (а.с. 58).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частина 1 ст. 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки).

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього погіршився матеріальний стан, оскільки окрім сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) він має сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу). Також вказував, що втратив роботу та перебуває на обліку в Черкаському МЦЗ.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2019 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 09 вересня 2019 та до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, вказане рішення ОСОБА_1 не оскаржував, хоча на момент його ухвалення в нього вже було двоє дітей.

В апеляційній скарзі позивач не заперечує, що на момент ухвалення рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2019 не заперечував проти стягнення з нього 1/4 частини його заробітку (доходу).

ОСОБА_1 посилався на необхідність сплачувати аліменти сину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які присуджені рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 березня 2020 року та наявність заборгованості по аліментам сину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте доказів відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не надав, як і доказів виконання вказаного рішення в добровільному порядку.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що наявність чи відсутність заборгованості по сплаті аліментів не є підставою для зменшення розміру аліментів, а розв`язання спору щодо незгоди із вказаною заборгованістю може бути предметом окремого судового розгляду.

Щодо втрати роботи позивачем, то апеляційний суд зазначає, що тимчасове безробіття останнього не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів з урахуванням того, що платник аліментів є здоровою особою працездатного віку, відтак спроможний надавати матеріальну допомогу своїй дитині на належному рівні.

Відносно доданої до апеляційної скарги довідки, то слід зазначити, що нею підтверджено факт перелому та призначено амбулаторне лікування, тобто тимчасова втрата працездатності, що не може бути підставою для зменшення розміру аліментів.

При цьому, доказів на підтвердження неможливості працювати за станом здоров`я матеріали справи не містять, перебування позивача на обліку у центрі зайнятості не може бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Посилання на нерівне становище дітей, не заслуговує на увагу, оскільки на кожну дитину ОСОБА_1 зобов`язаний платити не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно з ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника при стягненні аліментів не може перевищувати 70 відсотків, тому доводи апеляційної скарги про неможливість стягнення одночасно аліментів у розмірі 1/4 на сина ОСОБА_5 та 1/6 сина ОСОБА_7 не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обстави справи та дослідивши й оцінивши зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, що унеможливлює сплату аліментів у визначеному судовим рішенням розмірі.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, підстави для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 25 травня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. О. Єльцов

Л. В. Нерушак