ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2021 року м. Чернівці Справа № 724/25/21

Провадження №22-ц/822/573/21 Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Герман Я.І.

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Єфтеньєва О.Г., дата складання повного тексту рішення 25 березня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В позовній заяві позивачка посилалась на те, що рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 27.05.2016 року у справі № 724/545/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 1000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 05.04.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Зазначає, що з моменту прийняття рішення від 27.05.2016 року у неї відбулись суттєві зміни матеріального плану, а тому встановлений розмір аліментів в рішенні суду у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн на кожну дитину є недостатнім для забезпечення повноцінного утримання їхніх неповнолітніх дітей.

На підставі наведеного просила суд змінити розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на підставі рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 27.05.2016 року, стягнувши з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі по 5000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з часу подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Припинити дію попереднього виконавчого листа від 22.06.2016 року, виданого на підставі рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 27.05.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліментів у твердій грошовій сумі по 1000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 05.04.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 17.03.2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч.1 ст.7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачений ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справив в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону відповідає в повній мірі.

Судом вірно встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 24.03.2009 року.

Відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей від 03.07.2009 року НОМЕР_2 та від 21.02.2011 року НОМЕР_3 (а. с. 10-11).

Згідно рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 27.05.2016 року у справі № 724/545/16-ц з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі по 1000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 05.04.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення набрало законної сили 14.06.2016 року, відповідачем не оскаржувалось. На підставі вказаного рішення 22.06.2016 року було видано виконавчий лист.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що з моменту прийняття вказаного рішення у неї відбулись суттєві зміни матеріального плану, а саме вона проживає одна з дітьми, їй необхідно щомісячно сплачувати комунальні послуги за користування газом, водою, електроенергією та інші побутові послуги, які необхідні для нормального розвитку дітей, їхні діти навчаються в школі, відвідують гуртки, приймають активну участь у різних заходах школи та за її межами.

Також зазначає, що відбулись зміни в законодавстві України щодо мінімального розміру аліментів, а встановлений розмір аліментів в рішенні суду від 27.05.2016 року у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину є вкрай недостатнім для забезпечення повноцінного утримання неповнолітніх дітей, які навчаються в школі та не перебувають на державному забезпеченні і не відносяться до жодної з пільгових категорій. Діти відвідують гуртки, приймають активну участь у різних заходах школи та за її межами.

Вказувала, що відповідач є фізично здоровою людиною, тривалий час знаходиться на заробітках в республіці Італія, де отримує заробітну плату у розмірі більше 50000 грн, а тому має змогу забезпечувати на рівні з нею матеріальних благ їхніх неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Частинами 1 та 2 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з ч.1-2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ч. 1-3 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, шо розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Станом на час розгляду справи розмір прожиткового мінімуму на дитину до 6 років згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік»

з 1 січня 2021 року складає - 1921 гривню, а для дітей віком від 6 до 18 років - 2395 гривень,

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що сам по собі факт здорожчення рівня життя через економічні процеси в державі, в тому числі інфляційні, без підтвердження належними доказами зміни матеріального чи сімейного стану когось із суб`єктів таких відносин не може бути підставою для збільшення розміру сплати аліментів, оскільки держава захищає отримувачів шляхом встановлення мінімального гарантованого розміру у визначенні прожиткового мінімуму, який є змінною величиною і збільшується в залежності від економічної ситуації.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, який належно обґрунтований із застосуванням правової позиції Верховного суду по аналогічним спорам.

Крім того, отримання щомісячно заробітку платником аліментів розміром 50000 грн, що розумілося би як покращення його матеріального стану, не містить належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням вказаних норм матеріального права дійшов обґрунтованого висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а лише обмежуються доводами, які містяться в позовній заяві і яким була надана належна правова оцінка.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду їм відповідають, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк