Провадження №22-ц/812/134/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 січня 2021 року м. Миколаїв

справа № 487/2376/18

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Промхімскло» про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промхімскло», ОСОБА_2 про зняття арешту та виключення майна з опису, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Промхімскло» на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 12 серпня 2019 року під головуванням судді Бобрової І.В., повний текст якої складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промхімскло» (далі - ТОВ «Промхімскло») та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про зняття арешту з автомобіля марки ЗАЗ - DEAWOO модель Т13110 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та виключення його з опису.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 липня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

31 липня 2019 року ТОВ «Промхімскло» звернулося до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України шляхом стягнення з ОСОБА_1 судового збору, сплаченого заявником, у загальному розмірі 4368 грн 58 коп., з яких 2527 грн 58 коп - судовий збір за подачу зустрічного позову ТОВ «Промхімскло» та 1841 грн. - судовий збір за подачу апеляційної скарги на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2018 року про повернення зустрічного позову.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2019 року в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погодившись з ухвалою, ТОВ «Промхімскло» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу, та ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат. Апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального і матеріального права при постановленні оскаржуваної ухвали, про що свідчить неврахування судом факту задоволення постановою Миколаївського апеляційного суду від 07.11.2018 року апеляційної скарги ТОВ «Промхімскло» на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2018 року та не застосування приписів ст. 141 ЦПК України.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, клопотань про відкладення справи не надходило.

Дослідивши матеріали справи у межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «Промхімскло» та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про зняття арешту з автомобіля марки ЗАЗ - DEAWOO модель Т13110 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , з наступним виключенням цього транспортного засобу з акту опису, складеного державним виконавцем при виконанні судового рішення щодо стягнення боргу з ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ «Промхімскло».

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2018 року за позовом ОСОБА_1 відкрито провадження та справа призначена до слухання.

06 липня 2018 року ТОВ «Промхімскло» подало зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , в якій з метою задоволення вимог Товариства як кредитора на підставі відкритого виконавчого провадження, просило суд звернути стягнення на майно відповідачів, яке є їх спільною власністю як подружжя, у відповідності до його переліку та вартості, що визначені за рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва, ухваленого 06 травня 2014 року за позовом про поділ майна.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2018 зустрічну позовну заяву ТОВ «Промхімскло» залишено без руху, а ухвалою того ж суду від 27 серпня 2020 року - зустрічну позовну заяву повернуто ТОВ «Промхімскло» на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2018 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання про можливість об`єднання в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 січня 2019 року, зустрічну позовну заяву повернуто ТОВ «Промхімскло» на підставі ч. 3 ст. 194 ЦПК України.

28 січня 2019 року директор ТОВ «Промхімскло» Белобородов А.А. звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва із заявою про повернення судового збору за подання зустрічного позову (т. 1 а.с. 165), яка ухвалою цього суду від 23 квітня 2019 року була задоволена та зобов`язано фінансовий орган Управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської облавсті повернути ТОВ "Промхімскло" сплачений за платіжним дорученням №289 від 05.07.2018 року, судовий збір у розмірі 2 527 грн. 58 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 липня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «Промхімскло» від 31 липня 2019 року про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат шляхом стягнення з ОСОБА_1 судового збору, сплаченого заявником за подачу зустрічного позову та за подачу апеляційної скарги на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що підстави, визначені статтею 270 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення, відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Отже, додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть ухвалюватися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України, воно не може змінювати суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення і може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 18 квітня 2019 року в справі № 464/944/17, від 26 жовтня 2020 року у справі № 755/16935/15-ц.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що розподіл судових витрат між сторонами здійснюється за результатами розгляду справи по суті спору.

Між тим остаточного рішення по суті зустрічного позову ТОВ «Промхімскло» суд першої інстанції не приймав, оскільки зустрічний позов, не був прийнятий судом і був повернутий відповідачу, а судовий збір за подання цього позову ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року було зобов`язано фінансовий орган Управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області повернути ТОВ "Промхімскло".

З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Промхімскло» про ухвалення додаткового рішення.

За такого не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставини справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального і матеріального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

До того ж, постановою Верховного Суду від 16 вересня 2020 року, ухваленій у даній справі, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 травня 2019 року та постанова Миколаївського апеляційного суду від 04 липня 2019 року були скасовані та ухвалене нове судове рішення - про задоволення позову ОСОБА_1 .

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, то підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промхімскло» залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.О. Тищук

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 15 січня 2021 року