РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа № 293/697/21

Провадження № 2/293/559/2021

27 травня 2021 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді: Лось Л.В.

за участю секретаря судового засідання: Ничипорук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Черняхів Житомирської області

цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку "Приватбанк"

до ОСОБА_1

про стягнення 12265,33грн заборгованості

Процесуальні дії по справі.

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 , відповідно до змісту якого просить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 27.02.2013 у розмірі 12265,33 грн, з яких: 11275,74грн заборгованість за тілом кредита, 989,59грн заборгованість за простроченими відсотками.

Ухвалою від 31.03.2021 суд прийняв позовну заяву АТ КБ "Приватбанк" до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначив на 26.04.2021.

Ухвалою від 26.04.2021, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 26.04.2021, суд відклав розгляд справи по суті на 27.05.2021.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору про надання банківських послух № б/н від 27.02.2013.

В обгрунтування позову позивач зазначає, що відповідач при підписанні анкети- заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами" склаладє між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач вказує, що відповідач ознайомлений із умовами кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які були надані йому для ознайомлення, про що зазначено підписаній відповідачем анкеті-заяві.

Укладений між сторонами договір про надання банківських послуг № б/н від 27.02.2013 у відповідності до норм ст. 634 ЦК України вважає договором приєднання.

Дію укладеного між сторонами договору позивач підтверджує фактом користування відповідачем картковими рахунками та відповідно використанням кредитних коштів.

Пояснює, що в порушення узятих на себе зобов`язань станом на 27.02.2013, відповідач допустив прострочення виконання зобов"язань за договором, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість за тілом кредита у розмірі 11275,74грн та заборгованість за простроченими відсоткамиу розмірі 989,59 грн.

У судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Позивач повноважного представника у судове засідання не направив, при звернені до суду у прохальній частині позоіної заява вказав, що не заперечував проти розгляду справи без участі представника позивача та не заперечує щодо винесення заочного рішення у разі неявки у судве засідання відповідача (а.с. 4).

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується витягом з офіційної веб сторінки АТ "Укрпошта". Так, згідно поштового трек-номеру відправлення "015", за яким направлялось поштове відправлення відповідачу, поштове відправлення "вручено особисто"(а.с.93-94).

Відповідач також додатково про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 90).

За приписами ч.11 ст. 128 ЦПК УКраїни, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16 - учасник справи, що повідомлявся за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, ухилявся від отримання судової повістки, тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За нормами ч.1 ст. 281 ЦПК України, про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, з урахуванням наявності умов, за яких можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. 280,281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 27.05.2021.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 27.05.2021 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд підписав рішення.

У відповідності до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

27.02.2013 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про отримання кредиту та про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 18).

У анкеті - заяві зазначено, що позичальник (відповідач) згоден з тим, що ця анкета - заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить договір про надання банківських послуг, а також вказано, що відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

При цьому зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua.

На виконання підписаного договору Банк (позивач ) надав 26.12.20213 відповідачу кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до серпня 2017 року, 27.04.2016 кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії до квітня 2020 року (а.с. 17).

Згідно з довідкою позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , останньому 26.12.2013 встановлено кредитний ліміт у сумі 3900,00 грн з подальшим збільшенням та зменшенням кредитного ліміту: а саме 26.12.2013 зменшено до 300,00грн; 28.07.2016 - ззбільшено до 8000,00грн, 31.01.2017 - збільшено до 8600,00грн; 06.09.2017- збільшено до 14000,00грн; 01.06.2018 - збільшено до 16000,00грн;14.04.2020 - зменшено до 16000,00грн; 27.04.2020 - зменшено до 16000,00грн; 19.05.2020 - зменшено до 16000,00грн; 01.06.2020 - зменшено до 16000,00грн; 12.06.2020- зменшено до 16000,00грн; 23.06.2020 - зменшено до 16000,00грн; 01.07.2020- кредитний ліміт зменшений до "0" грн. (а.с.16).

Згідно банківської виписки по рахунку за договором б/н суд встановив, що відповідач користувався наданими позивачем кредитними картками та відповідно кредитними коштами (а.с. 54-65).

Відповідно до розрахунку позивача у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань відповідачем станом на 28.02.2021 заборгованість до стягнення з відповідача заявлена у розмірі 12265,33 грн з яких: 11275,74 грн заборгованість за тілом кредита; 989,59 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 6-7,8-15).

На підтвердження правомірності позовних вимог до позову доданий текст Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк", а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт (а.с19, 20- 44).

Оскільки відповідач допустив порушення прийнятих на себе зобов"язань за кредитним договором б/н від 27.02.2013 - позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності з ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між сторонами склалися у зв`язку з підписанням відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 27.02.2013 (а.с.18).

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 27.02.2013.

Обставиною, що підлягає доказуванню під час вирішення даного спору є факт отримання кредитних коштів, факт користування кредитними коштами та факт належного виконання позичальником зобов`язань із своєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту, а також факт укладення договору на умовах зазначених позивачем.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач укладений договір між сторонами вважає договором приєднання, який за своєю правовою природою є змішам та містить у собі умови банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

При цьому суд зазначає, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"- позивач).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У заяві, підписаній позичальником - ОСОБА_1 відсутні, зокрема умови договору про строки повернення кредитних коштів та умови щодо сплати відсотків за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги до відповідача, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27.02.2013, посилався також на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, банк (позивач) не надав доказів, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до "Умов та Правил надання банківських послуг "ПАТ КБ "ПриватБанку", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати процентів, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу "Умови та Правила банківських послуг", які діяли для всіх, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 80 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем "Умови і Правила надання банківських послуг" не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Надані позивачем до матеріалів справи "Умови і Правила надання банківських послуг" не містять підпису відповідача, а тому суд не розцінює такі як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 27.02.2013 року шляхом підписання заяви-анкети відповідачем.

У вказаному випадку договірні правовідносини виникли між банком (позивачем) та фізичною особою - споживачем банківських послуг (відповідачем), які регулюються частиною першою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" .

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 ЗУ "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі № 543/96-В від від 22 листопада 1996 року щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та "Умов та Правил надання банківських послуг", оскільки "Умови та Правила надання банківських послуг" це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" (позивач) дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 .

У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У той же час суд зазначає, що Банк зважаючи на норми ст 530 ЦК УКраїни, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, боржник вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок суд не убачає підстав для стягнення з відповідача сум, як зазначає Банк в у позовній заяві, фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту) та нарахованих відсотків, з огляду на наступне.

Із поданого Банком розрахунку заборгованості за період із 26.12.2013 по 28.02.2021 (а.с. 6-15) видно, що позивач зазначає про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.02.2013, яка станом на 28.02.2021року (у межах позовних вимог) становить 12265,33грн, з яких 11275,74грн заборгованість за тілом кредита, 989,59 грн заборгованість за простроченими відсотками

Водночас, дослідивши банківську виписку по рахунку відповідача (а.с.54-65 ) за заявлений позивачем період, суд встановив, що відповідачем фактично за увесь період користування кредитними картками використано кредитних коштів у загальному розмірі 179078,66грн.

Водночас, відповідачем також на користь позивача сплачені грошові кошти в розмірі 213746,84грн.

Разом з тим суд також встановив, що сплачені відповідачем кошти у рахунок погашення тіла використаного кредиту були зараховані Банком (позивачем )на погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту, а також на погашення відсотків за користування кредитом, в рахунок погашення прострочених відсотків, переказ у скарбничку, оплату старховки, що не передбачено умовами договору, який підписав відповідач (а.с. 18).

Із поданого позивачем розрахунку заборгованості, а також банківської виписки, яка є первинним документом, що відображає господарські операції, суд встановив, що заборгованість по тілу кредиту, тобто фактична заборгованості у ОСОБА_1 перед банком станом на день звернення до суду відсутня, а тому вимоги Банку (позивача ) в цій частині є безпідставними та недоведеними належними та допустимими доказазми.

Виходячи з вищенаведеного,суд дійшов висновку, що заборгованість по кредиту є повністю погашеною відповідачем, що в даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 545/2248/17, який в силу положень ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норм права.

Крім того, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, то суд зазначає, що до стягнення підлягають лише суми коштів, що передбачені умовами кредитного договору.

Водночас, правові підстави для стягнення заборгованості по простроченим відсоткам відсутні у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в анкеті-заяві від 27.02.2013, яка підписана ОСОБА_1 , а також з тих підстав, що суд встановив, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яким позивач мотивує свої вимоги у цій частині позову не є складовою частиною спірного кредитного договору, з огляду на наведені вище обставини.

Подібна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 190/1419/19.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 989,59грн заборгованості за простроченими відсотками також є безпідставними.

Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За вказаних фактичних обставин, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог та відповідно про відмову у задоволені позову.

Розподіл судових витрат

У порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" (вул. Грушевського 1Д, м.Київ, 01001, )

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Рішення підписане: 27.05.2021

Суддя Л.В. Лось