Справа № 2-342/2005
Провадження № 22-ц/4808/32/21
Головуючий у 1 інстанції Данилюк М.П.
Суддя-доповідач Томин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Горейко М.Д.

за участю секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Люшина Миколи Степановича на рішення Верховинського районного суду, ухвалене суддею Данилюк М.П. 23 серпня 2005 року в смт. Верховина у справі за позовом ОСОБА_2 до Ільцівської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання права приватної власності на житловий будинок,

в с т а н о в и в:

У серпні 2005 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Ільцівської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання права приватної власності на житловий будинок.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача - ОСОБА_4 , яка 28 травня 1981 року склала заповітне розпорядження, згідно якого все майно, що належало їй за законом, серед якого був і житловий будинок, розташований у селі Ільці Верховинського району, заповіла його матері ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , після смерті якої позивач прийняв спадщину.

Проте ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_5 не було оформлено документів, що засвідчують право власності на житловий будинок, у зв`язку з чим згідно ст. 392 ЦК України просив визнати за ним право власності на нього.

Рішенням Верховинського районного суду від 23 серпня 2005 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок, який розташований у присілку Фірас села Ільці Верховинського району Івано-Франківської області.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 12.10.2020 року представник ОСОБА_1 як особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, адвокат Люшин М.С. подав апеляційну скаргу.

Посилається на те, що апелянт та його дружина були членами колгоспного двору, головою якого була його мати ОСОБА_4 , що свідчить про те, що майно спільного колгоспного двору, яке належало їм, не може бути успадкованим за заповітом, а переходить до членів колгоспного двору порівну.

Судом при розгляді даної справи не було залучено членів колгоспного двору ОСОБА_1 та його дружину, а також доньку спадкодавця ОСОБА_6 , яка мала право на обов`язкову частку як непрацездатна.

Таким чином, вважає, що оскаржуваним рішенням суду порушене право ОСОБА_1 на спадкове майно домоволодіння за адресою: присілок Фірас, с. Ільці Верховинського району Івано-Франківської області, яке належало на праві власності його матері ОСОБА_4 .

На думку апелянта, оскільки ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_2 не працювали в колгоспі і не були членами колгоспного двору, вони не мають права на спадкування. Вказує і на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не прийняли спадщину, адже не проживали разом з спадкодавцем і не подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини протягом шести місяців після її відкриття.

Натомість, апелянт та його дружина фактично прийняли спадщину, користувались та володіли нею до кінця червня 2020 року, поки ОСОБА_2 обманним шляхом на підставі підроблених документів та судового рішення не оформив право власності на спадкове майно, після чого заборонив їм користуватись земельною ділянкою та зобов`язав їх знести споруди.

Вважає, що технічний паспорт на спірне домоволодіння за 2005 рік підроблений, оскільки на час його виготовлення будинку не існувало, а зазначений розмір будинку не відповідає дійсності, оскільки спростовується записами в тій же будинкові книзі, де зазначено інший розмір будинку.

Крім того, судом до спірних правовідносин не було застосовано законодавство, яке регулювало спадкові і майнові відносини колгоспного двору під час їх виникнення.

Зважаючи на наведені обставини, просить рішення Верховинського районного суду від 23 серпня 2005 року скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що апелянт працював будівельником в колгоспі, у зв`язку з чим йому завдяки проханням ОСОБА_4 було надано земельну ділянку поруч, на якій було побудовано житловий будинок для його сім`ї, про що свідчать записи в господарських книгах. Згодом, а саме 4 лютого 1983 року ОСОБА_1 з дружиною виписались з будинкової книги будинку ОСОБА_4 . Вказує і на те, що про існування заповіту ОСОБА_4 було відомо всім родичам, а апелянт після смерті матері не вживав жодних дій для прийняття спадщини чи оскарження заповіту. Крім того, про наміри позивача оформити право приватної власності на житловий будинок шляхом звернення до суду також було відомо всім родичам, зокрема і ОСОБА_1 , який бачив як проводились обміри будинку для виготовлення технічної документації на нього, і не заперечував проти цього. З огляду на наведене просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Верховинського районного суду від 23 серпня 2005 року залишити без змін.

ОСОБА_1 подав заперечення на відзив, в якому зазначив, що відзив за своїм змістом не відповідає вимогам, встановленим процесуальним законодавством, також відсутні квитанції чи інші документи про направлення такого усім учасникам справи. Зазначає, що на даний час відсутні погосподарські книги, які б підтверджували, що він та його дружина проживали у одному колгоспному дворі із спадкодавцем, проте наявні довідки та відомості про заробітну плату з колгоспу та довідка з сільради, які підтверджують, що він з дружиною були членами колгоспу і домогосподарство належало саме колгоспному двору. Просить відмовити в прийнятті відзиву ОСОБА_2 .

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Люшин М.С. доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.

Позивач та його представник - адвокат Легін В.Б. проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Представник Ільцівської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився. В попередньому судовому засіданні апеляційного суду проти задоволення апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, позивача та його представника, представника Ільцівської сільської ради, дослідивши матеріали справи, суд приходить суд приходить до висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Люшина М.С. з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 проживала та була головою сільськогосподарського двору будинку АДРЕСА_1 (а.с. 9-12).

Згідно копії заповіту від 28.05.1981 року ОСОБА_4 все своє майно вона заповіла своїй дочці ОСОБА_5 , 1947 р.н. (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 15).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 20.10.2003 року 18.10.2003 року померла ОСОБА_5 (а.с. 14).

За змістом копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 17.09.1969 року та серії НОМЕР_4 від 30.07.1975 року відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були дітьми ОСОБА_5 (а.с. 17-20).

Згідно копії заяви від 10.08.2005 року ОСОБА_3 зазначила, що претензій щодо спадкування її братом ОСОБА_2 будинковолодіння за адресою: присілок Фірас, с. Ільці Верховинського району Івано-Франківської області після смерті їхньої матері ОСОБА_5 не має (а.с. 21).

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 постійно проживав в господарстві ОСОБА_5 до дня її смерті та вважається таким, що прийняв спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а спадкоємиця за законом першої черги ОСОБА_3 в судовому засіданні відмовилася від прийняття спадщини після своєї матері та бабусі на користь позивача.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що він та його дружина були членами колгоспного двору, головою якого була його мати ОСОБА_4 , а тому майно, яке належало їм, не може бути успадкованим за заповітом, а переходить до членів колгоспного двору порівну. Судом при розгляді даної справи не було залучено членів колгоспного двору ОСОБА_1 та його дружину, а також доньку спадкодавця ОСОБА_6 , яка мала право на обов`язкову частку як непрацездатна. Таким чином оскаржуваним рішенням суду про визнання права приватної власності на житловий будинок у присілку Фірас села Ільці Верховинського району Івано-Франківської області за ОСОБА_2 вирішено питання про його права та інтереси.

Однак погодитися з такими доводами апеляційний суд не може з огляду на наступне.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору; г) згідно зі ст. 4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 12.09.1966 року, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 (а.с. 47).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб 05.10.1974 року ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_7 1956 р.н., прізвище якої після одруження « ОСОБА_8 » (а.с. 47, зворот).

Згідно даних Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_1 від 30.12.1963 року (а.с. 9-12), ОСОБА_1 був прописаний за даною адресою з 16.08.1971 року, та вибув на уч. Фірас 04.02.1983 року (а.с. 11-12).

Також 03.02.1979 року з даного господарства була виписана ОСОБА_9 (а.с. 11-12).

10.03.1979 року рішенням зборів уповноважених колгоспу ім. Коцюбинського за заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виділено присадибну ділянку в розмірі 0,25 га, про що свідчить архівний витяг з протоколу №2 зборів, виданий Архівним відділом Верховинської РДА Івано-Франківської області 05.01.2021 року №1/01-23.

Згідно архівного витягу з протоколу №5 рішенням зборів уповноважених колгоспу ім. Коцюбинського від 11.11.1982 року ОСОБА_5 було прийнято в члени колгоспу і виділено їй 0,25 га присадибної ділянки.

На підставі рішення Верховинської селищної Ради народних депутатів №70 від 23.10.1991 року видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок в с. Ільці, прис. Фірас, який є колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_1 (а.с. 48).

Згідно копій довідок, виданих виконавчим комітетом Ільцівської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області 14.07.2008 року за №№2-11/956 та 2-11/957 для пред`явлення в Коломийське МБТІ, житловий будинок, в якому проживає ОСОБА_1 , був колгоспним двором (рішення Верховинської селищної Ради №70 від 23.10.1991 року); даний житловий будинок знаходиться в с. Ільці, присілок Фірас, Верховинського району Івано-Франківської області за №361, погосподарська книга №4 (а.с. 133, зворот).

Відповідно до викопіровок з погосподарських книг №10 та № НОМЕР_6 прис. Фірас, рахунки № НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 , станом на 1994-2000 роки членом господарства, записаним першими, є ОСОБА_1 , інші члени господарства його дружина ОСОБА_4 1956 р.н. та сини: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с. 146-147).

Разом з тим, відповідно до викопіровок з погосподарських книг №10 та № НОМЕР_6 прис. Фірас, рахунки № НОМЕР_9 та № НОМЕР_10 , станом на 1994-2000 роки членом господарства, записаним першими, є ОСОБА_4 1918 р.н., а після її смерті - ОСОБА_2 (а.с. 54, 145, 148).

Згідно копії повідомлення виконавчого комітету Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області від 16.09.2020 року №367/02-15/10 та від 11.11.2020 року №420/02-15/10 відомості щодо ведення погосподарського обліку та погосподарських книг у період з 1987 по 1997 роки у селищній раді відсутні (а.с. 58, 134).

Таким чином твердження апелянта про те, що він та його дружина ОСОБА_4 станом на 01.07.1990 року проживали разом зі спадкодавцем в одному колгоспному дворі не підтверджені матеріалами справи.

У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; накладення обмежень дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ «Воловік проти України», «Креуз проти Польщі», «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі»).

Право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява №23436/03, §22, від 28 березня 2006 року).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення Європейського суду з прав людини «Тіннеллі та сини, Лтд та ін.», «Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства»).

Конвенція має на меті гарантію не теоретичних або ілюзорних прав, а практичних та ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке посідає в демократичному суспільстві право на справедливий суд (рішення Європейського суду з прав людини «Ейрі проти Ірландії», «Аїт-Мугуб проти Франції»).

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

ЦПК України передбачено право осіб, які не брали участі у справі, подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, але при дотриманні певних умов.

Так, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому статтею 352 ЦПК України, повинна довести, наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Слід ураховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав по права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.2018 року у справі №911/2635/17).

Верховний Суд зазначив, що після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасовує судове рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення суду першої інстанції, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Враховуючи наведені норми закону та досліджені судом матеріали справи, апеляційним судом не встановлено, що оскаржуваним рішенням вирішувалось питання про права, свободи, інтереси ОСОБА_1 , оскільки апелянт з 1983 року вибув із колгоспного двору, головою якого була його мати ОСОБА_4 , а тому не мав права на дане майно.

Що стосується долучених апелянтом до матеріалів справи копій довідок та відомостей про заробітну плату як члена колгоспу ім. Коцюбинського, то такі не можуть бути належними доказами на підтвердження факту його членства саме в колгоспному дворі матері ОСОБА_4 .

Також посилання сторони апелянта на те, що рішенням Ільцівської сільської ради від 18.12.1997 року було вирішено передати у приватну власність ОСОБА_4 (1956 р.н.) земельну ділянку площею 0,50 га в прис. ОСОБА_14 (0,25 га присадибна ділянка та 0,25 га для ведення підсобного господарства) (а.с. 49, 50), не заслуговують на увагу, оскільки рішенням Ільцівської сільської ради від 04.06.2020 року було відхилено заяву ОСОБА_4 (1956 р.н.) про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж такої земельної ділянки в натурі (на місцевості), так як вказана земельна ділянка була у користуванні ОСОБА_4 1918 р.н. до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зробила заповіт на свою дочку ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після чого дана земельна ділянка була передана рішенням Ільцівської сільської ради від 29.05.2006 року у приватну власність її сину ОСОБА_2 (а.с. 50 зворот).

Відтак, апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Люшина М.С. на рішення Верховинського районного суду від 23.08.2005 року слід закрити.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362, ст.ст. 381, 389-390 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Люшина Миколи Степановича на рішення Верховинського районного суду від 23 серпня 2005 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ільцівської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання права приватної власності на житловий будинок - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

М.Д. Горейко

Повний текст ухвали складено 16 січня 2021 року.