Єдиний унікальний номер судової справи 487/4218/19
Номер провадження 22-ц/812/847/21
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

21 травня 2021 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4 ,

представника третьої особи - Раковець О.М.,

переглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 рішення, яке ухвалено Заводським районним судом міста Миколаєва 18 лютого 2021 року, під головуванням судді Кузьменка В.В. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні і спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні і спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 09 квітня 2010 року позивач ОСОБА_1 перебував з відповідачем ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 листопада 2015 року.

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 лютого 2016 року між сторонами вдруге зареєстровано шлюб, який в подальшому було розірвано рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 серпня 2018 року

Малолітня дитина ОСОБА_5 за взаємною згодою сторін залишився проживати разом із матір`ю.

Між тим, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні позивача з сином та не надає можливості приймати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Зокрема, ОСОБА_3 забороняє позивачу бачитись з сином та вільно спілкуватися з ним, налаштовує сина проти нього.

Крім того, відповідач з сином переїхала до орендованої квартири, але не повідомила позивача про зміну місця проживання.

За зверненням ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №251 від 11 березня 2020 року визначено участь останнього у виховані дитини, надавши йому можливість безперешкодного спілкування з дитиною щосуботи з 10.00 до 18.00 години та щовівторка з 13.00 до 17.00 години.

Проте, відповідач вказане рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради не виконує та не дає бачитись позивачу з сином.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди йому у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні та спілкуванні з сином за наступним графіком:

кожний вівторок та четвер з 13.00 до 20.30 години, з урахуванням відвідування шкільного закладу та його можливістю забирати дитину з шкільного закладу;

один вихідний день щотижня - субота з 10.00 до 20.30 години;

кожен день народження дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12.00 до 16.00 години;

кожні шкільні канікули в літній та зимній період не менше 7 діб (не менше чотирьох тижнів на рік) для оздоровлення дитини без присутності матері, на території України або за наявності нотаріально посвідченого дозволу - за кордоном (місце відпочинку визначається домовленістю між заявником та матір`ю дитини).

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунуто перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, шляхом покладення обов`язку на ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення днів зустрічей батька з дитиною:

щовівторка та щочетверга з 14.00 до 20.00 години, щосуботи з 10.00 до 20.00 години;

святкові, канікулярні дні за домовленістю між батьками та бажанням дитини.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, обопільне бажання приймати участь у реалізації цих прав, однак між ними виникли непорозуміння з цього приводу, а тому необхідно визначити позивачу, як батьку, спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитиною. При цьому, суд першої інстанції вважав доцільним визначити такий спосіб спілкування батька з дитиною з врахуванням висновку органу опіки та піклування.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення районного суду змінити, та частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Встановити наступні способи участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_5 протягом перших 6 (шести) місяців з моменту набрання рішення законної сили, наступним чином:

зустрічі і побачення з сином поза межами постійного проживання у супроводі матері та/або психолога: кожен четвер з 16:00 до 18:00 години та суботу з 10:00 до 12:00 години.

Встановити способи участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_5 , через 6 (шість) місяців з моменту набрання рішення законної сили та до досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку, наступним чином:

зустрічі і побачення з сином поза межами постійного проживання без супроводу матері: кожен четвер з 16:00 до 18:00 години та суботу з 10:00 до 12:00 години з обов`язковим поверненням дитини до місця його проживання з матір`ю.

У разі виникнення обставин (наприклад, хвороба дитини, занятість дитини навчанням, додатковими заняттями, несприятливі погодні умови тощо), які не залежать від волевиявлення батьків і об`єктивно унеможливлюють зустрічі та побачення з дитиною, батьки мають право за попереднім погодження між собою, не пізніше ніж за 2 (два) дні до зустрічі із дитиною, погодити альтернативний графік спілкування.

Позовні вимоги в частині усунення перешкод та встановлення способу виховання та спілкування позивача ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник відповідача також зазначала, що посилання позивача на те, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною є безпідставними та не підтвердженими належними доказами.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається та встановлено районним судом, що сторони двічі перебували в зареєстрованому шлюбі. Останній шлюб розірвано на підставі рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 серпня 2019 року (а.с.10).

Згідно з свідоцтвом про народження, виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 14 вересня 2010 року, серія НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Після розірвання шлюбу малолітня дитина проживає з матір`ю.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №251 від 11 березня 2020 року «Про участь батька, ОСОБА_1 , у вихованні дитини» визначено участь позивача у виховані дитини, надавши йому можливість безперешкодного спілкування з дитиною щосуботи з 10:00 до 18:00 години та щовівторка з 13:00 до 17.00 години. Надано право батькам змінювати порядок побачень з дитиною за їх взаємною згодою (а.с.11).

Згідно листа Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 09 жовтня 2020 року, встановлено що у зв`язку з конфліктною ситуацією, яка склалася між батьками, малолітня дитина ОСОБА_5 має високій рівень тривожності, відчуває страхи. Дитина має особистісні особливості в проявах боязливості, надмірної чутливості, схильності перебільшувати труднощі. З метою збереження емоційного комфорту ОСОБА_5 , було рекомендовано в процесі його виховання та навчання враховувати особливості нервової системи та мінімізувати його участь у конфліктній ситуації, яка склалася між батьками (а.с.48).

Відповідно до висновку №7087/02.02.01-22/25/14/20 від 07 грудня 2020 року органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною орган опіки та піклування вважає за доцільне усунути перешкоди батькові у спілкуванні з дитиною та встановити йому наступні дні спілкування з дитиною: щовівторка та щочетверга з 14.00 до 20.00 годин, щосуботи з 10.00 годин до 20.00 годин, святкові, канікулярні дні за домовленістю між батьками та бажанням дитини (а.с.68-69).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою ст.3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У ст.7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що контакт з дитиною це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, §78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Статтею 150 СК України визначені наступні обов`язки батьків: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Відповідно до ст.159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Згідно з ч.ч.4,5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною 6 ст.19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для усунення перешкод у спілкуванні позивача з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є правильним. При цьому, районний суд вірно врахував поведінку батьків та той факт, що між сторонами склалися неприязні стосунки (про що також свідчить лист Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 28 грудня 2019 року, а.с.45-46), що стало перешкодою для спільного вирішення питань, пов`язаних з участю позивача у спілкуванні з сином.

При цьому, досліджені апеляційним судом докази та викладена відповідачем позиція у апеляційній скарзі свідчать, що існують перепони у спілкуванні позивача з сином та про наявність спору між сторонами щодо участі батька у вихованні сина.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що час побачень позивача з сином та визначений судом спосіб участі батька у вихованні дитини на цей час не є доцільними і не будуть сприяти гармонійному розвитку дитини, його нормальному психоемоційному стану, а тому не будуть відповідати інтересам дитини.

Також, висновок районного суду щодо визначення способу участі позивача у вихованні сина не відповідає в повному обсязі і завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тобто, викладений висновок не свідчить про ефективний захист порушених прав, оскільки він не усуває спору між сторонами.

За такого, колегія суддів вважає, що рішення суду у вказаній частині підлягає зміні.

Визначаючи спосіб участі позивача ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина колегія суддів звертає увагу на висновок органу опіки та піклування (який має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні) та думку дитини, але вважає за необхідне зазначити також про необхідність врахування віку дитини, її стану здоров`я, необхідність дотримання дитиною певного режиму, той факт, що дитина протягом певного часу не бачила батька і не виявила в судовому засіданні апеляційного суду бажання зустрічатись з ним, а також, що дитині потрібний певний проміжок часу, щоб звикнути до батька, щоб не відчувати тривогу через відсутність матері під час спілкування з батьком.

З урахуванням вищевикладеного, а також враховуючи, що висновок органу піки та піклування є рекомендаційним, то колегія суддів вважає за можливе ухвалити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування та встановити ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щосуботи з 10 год. до 19 год., в перші три місяці з дня прийняття даної постанови у присутності матері дитини ОСОБА_3 , а після спливу вказаного строку - без присутності матері дитини ОСОБА_3 .

Позовні вимоги в частині встановлення порядку спілкування з дитиною в день її народження, в дні канікул, та кожного вівторка та четверга задоволенню не підлягають, оскільки враховуючи встановленні обставини справи, таке буде суперечити інтересам дитини.

На думку колегії суддів, вказаний порядок враховує права та обов`язки батьків щодо дитини. При цьому, хоча позивачу й не надана можливість систематично (двічі на тиждень) спілкуватись з дитиною, але врегулювання спору між батьками із зазначеного питання, виходячи з неприязних стосунків між сторонами буде усувати конфліктні ситуації пов`язані з виконанням рішення суду, гарантувати права кожного з батьків, що в цілому буде в інтересах дитини.

Колегією суддів прийняті до уваги і посилання відповідача на розпорядок дня дитини та його вік.

До того ж, вищевказане не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, враховуючи її вік, а також у разі зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків. Окрім того, судове рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів для побачень позивача з дитиною, в тому числі й у присутності матері.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Беручи до уваги вищенаведене, апеляційна скарга представника відповідача підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду підлягає зміні в частині позовних вимог про визначення способу участі батька у вихованні та спілкування з дитиною ОСОБА_5 , а в решті рішення суду слід залишити без змін.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Не зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення підлягає зміні лише в частині визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 лютого 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною змінити.

Встановити ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щосуботи з 10 год. до 19 год., в перші три місяці з дня прийняття даної постанови у присутності матері дитини ОСОБА_3 , а після спливу вказаного строку - без присутності матері дитини ОСОБА_3 .

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 лютого 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 24 травня 2021 року