Справа № 536/1792/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі головуючої судді Даніліної Ж.О., за участю секретаря судового засідання Таран І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 33999 грн. 42 коп., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 8885 грн. 46 коп., заборгованості за відсотками в сумі 10 188 грн. 51 коп., заборгованості за пенею в сумі 11862 грн. 06 коп., штрафу в сумі 3063 грн. 39 коп. Окрім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при подачі позову до суду.

Свої позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» мотивував наступним. Так, 9 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено Генеральну угоду б/н про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Угода). На підставі укладеної Угоди ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 15133,26 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Угода із запропонованими Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір. При укладенні даного кредитного договору сторони керувались положеннями частини 1 статті 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах чи інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому та друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк свої зобов`язання щодо надання відповідачу кредитних коштів виконав.

При цьому, в порушення умов укладеного договору, ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку кошти для погашення кредитної заборгованості, заборгованості по відсоткам та іншим платежам. У зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе за договором зобов`язань, станом на 11 листопада 2020 року відповідач має заборгованість перед позивачем на загальну суму 33999, 42 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 8885, 46 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 10188, 51 грн., заборгованості за пенею в сумі 11862,06 грн., штрафу відповідно до пункту 2.2. Генеральної угоди в сумі 3063, 39 грн.

24 грудня 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та вказав, що дійсно між ним та позивачем було укладено Генеральну угоду щодо реструктуризації заборгованості в сумі 15133, 26 грн. На виконання угоди йому було видано платіжну картку, яку він періодично поповнював за умов наявності у нього коштів на погашення заборгованості. Вважає позовні вимоги у заявленому розмірі необгрунтованими та вказав про те, що Умови і правила надання банківських карт неодноразово змінювались позивачем, про що йому було невідомо.

Вислухавши відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що 9 серпня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Таким чином, між сторонами по справі виникли правовідносини, які випливають з кредитного договору.

Так, позивач умови кредитного договору щодо надання позичальнику кредиту в обмовленій сумі виконав у повному обсязі, що не заперечується відповідачем та підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за укладеною Генеральною угодою належним чином не виконав, здійснював погашення кредиту періодично та не в повному обсязі, що підтверджується випискою про рух коштів по платіжній картці ОСОБА_1 , розрахунком заборгованості по кредиту та не заперечується відповідачем ОСОБА_1 .

За умовами вказаної вище Угоди банк надав ОСОБА_1 строковий кредит в сумі 15133, 26 грн. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі , а відповідач прийняв на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредит. Погашення заборгованості відбувається наступним шляхом, починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 549, 03 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, та іншим платежам відповідно до Умов та правил.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 11 листопада 2020 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем становить 33999, 42 грн. та складається із заборгованості за кредитом в сумі 8885, 46 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 10188, 51 грн., заборгованості за пенею в сумі 11862,06 грн., заборгованості за штрафом в сумі 3063, 39 грн.

Суд вважає , що вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 8885, 46 грн. та заборгованості за процентами в сумі 10188,51 грн., підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень статтей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як достовірно встановлено судом та не заперечується відповідачем, останній дійсно отримав кредит від позивача, що підтверджується підписаною ним Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 9 серпня 2012 року, а також випискою по особовому рахунку відповідача, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідкою про видану картку відповідачу на підставі кредитного договору. Також, у Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, підписаній сторонами, а також самими Умовами та правилами врегульовано нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Щодо розрахунку суми заборгованості за процентами, то відповідачем не спростований її розмір нарахування, клопотань про проведення відповідник судових експертиз від останнього не надходило, тому суд не знаходить підстав для її зменшення чи відмови у її стягненні. Оскільки відповідач належно не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тому суд задовольняє позов в цій частині.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Окрім того, відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, позичальник сплачує кредиторові фіксовану суму штрафу за порушення виконання грошового зобов`язання в сумі 3063, 39 грн.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про законність та обгрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 штрафу в сумі 3063, 39 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню.

Стосовно позовних АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення з ОСОБА_1 суми пені в розмірі 11862 грн. 06 коп., суд зазначає наступне.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором, здійсненого позивачем, за відповідачем станом на 11 листопада 2020 року була також нарахована заборгованість за пенею в сумі 11862,06 грн.

Відповідно до положень статтей 526, 530, 610, частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Разом з тим, вяк вбачається з матеріалів справи, штраф і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому суд вважає, що вимоги про стягнення з боржника одночасно штрафу й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю.

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення умов договору слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17.

За таких обставин, правові підстави до стягнення пені в сумі 11832,06 грн., відсутні.

На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.

Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України.

Отже, загальна сума заборгованості за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача складає 22137,36 грн (заборгованість за кредитом в сумі 8885,46 + заборгованість за відсотками в сумі 10188,51 + штраф в сумі 3063,39= 22137,36 грн.).

На даний час Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Враховуючи ту обставину, що зміна типу товариства в розумінні ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерне товариство» не є його перетворенням, а зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, зазначені зміни зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, суд вважає можливим стягнути вищевказану заборгованість на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно платіжного доручення при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 22137,36 грн., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1366, 30 грн.

Керуючись статтями 12, 81, 89, 133, 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд ,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 9 серпня 2012 року в сумі 22 137 (двадцять дві тисячі сто тридцять сім) гривень 36 (тридцять шість) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1366,30 гривень.

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення суми пені - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Кременчуцький районний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (Код , рах. № НОМЕР_1 , МФО № 305299), місцезнаходження: м. Київ вул. Грушевського, 1Д.

Відповідач - ОСОБА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 11 лютого 1997 року Кременчуцьким РВ УМВС України в Полтавській області, реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Суддя Ж. О. Даніліна