Справа № 359/1447/13-ц Головуючий в суді І інстанції Чирка С.С.
Провадження № 22ц-824/7577/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Гуля В. В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Примушка О. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кузьменко Любові Михайлівни, заінтересована особа: ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною скаргою, яку обґрунтував тим, що у Голосіївському РВ ДВС ГТУЮ у Київській області перебуває на виконанні виконавчий лист №2/359/895/2013, виданий Бориспільським міськрайонним судом Київської області 23 липня 2013 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі ј частини всіх видів заробітку починаючи з 21 лютого 2013 року і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказує, що державним виконавцем 01 серпня 2019 року складена довідка-розрахунок заборгованості з аліментів, з якої вбачається, що заборгованість за період з вересня 2016 року по 21 липня 2018 року становить 55 338, 25 грн., в той час як сума фактичної заборгованості по аліментам складала в цей період 35 542, 75 грн., про що свідчить довідка - розрахунок заборгованості по аліментам державного виконавця від 15 липня 2019 року.

Така різниця у розрахунках заборгованості обумовлена тим, що під час розрахунку заборгованості 15 липня 2019 року державний виконавець враховував середньомісячну заробітну плату по Київській області, а 01 серпня 2019 року під час розрахунку заборгованості вже було враховано середньомісячну заробітну плату по м. Києву. Підставою для виготовлення довідки - розрахунку заборгованості по аліментам від 01 серпня 2019 року стала заява стягувача від 31 липня 2019 року про надання довідки-розрахунку та повідомлення стягувачки про те, що він проживає по АДРЕСА_1 .

Однак, зазначає, що з вересня 2016 року по 21 липня 2018 року він проживав у с. Гнідин, Бориспільського району, Київської області, через що вважає нарахування державним виконавцем заборгованості, виходячи з середньої заробітної плати по м. Києву, безпідставним та просить суд визнати протиправними дії державного виконавця щодо визначення заборгованості у розмірі, зазначеному у довідці-розрахунку заборгованості по аліментам від 01 серпня 2019 року, та скасувати цю довідку-розрахунок.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року скаргу задоволено, визнано неправомірними дії головного державного виконавця ГРВ ДВС ГТУЮ м. Києва Кузьменко Л.М. щодо визначення заборгованості у ВП № 45481056 в розмірі зазначеному в довідці-розрахунку заборгованості по аліментам від 01 серпня 2019 року та скасовано довідку-розрахунок заборгованості з аліментів від 01 серпня 2019 року у ВП № 45481056.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги, посилаючись на те, що судовими рішеннями у даній справі уже було відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні скарги на дії державного виконавця з тих самих підстав, та судами було надано оцінку доводам боржника про розрахунок заборгованості по аліментам, виходячи з середньої заробітної плати по місту Києву, крім того ОСОБА_1 не було повідомлено про розгляд справи, що є порушенням норм процесуального права, тому вважає оскаржувану ухвалу незаконною.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01 серпня 2019 року за період з вересня 2016 року по 21 липня 2018 року державним виконавцем не враховано те, що боржник зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та помилково проведено розрахунок заборгованості по аліментам, виходячи із середньої заробітної плати по м. Києву, а тому державний виконавець під час здійснення примусового виконання судового рішення не здійснив всіх необхідних та наданих йому Законом заходів щодо проведення належного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, а тому дії виконавця слід визнати неправомірними та скасувати довідку-розрахунок заборгованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 01.08.2019 року була складена довідка розрахунок заборгованості з аліментів. Згідно даної довідки вбачається, що заборгованість за період з вересня 2016 року по 21 липня 2018 року становить 55 338, 25 грн. (т.1, а.с.9-10).

В даній довідці також зазначено, що розмір заборгованості по аліментам обчислюється виходячи із середньої заробітної плати по м. Києву (а.с.9).

Згідно попередньої довідки-розрахунку заборгованості від 15.07.2019 року заборгованість за період з вересня 2016 року по 21 липня 2018 року становить 35 542, 75 грн. (т.1, а.с.13).

З довідки Гнідинської сільської ради № 02-31/476 від 4 червня 2018 року та акту про встановлення факту постійного місця проживання від 6 червня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований та постійно проживає в АДРЕСА_2 (т.1, а.с.25, 22-24).

Статтею ст. 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з ч.2 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Зі змісту ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, та дійшов правильного висновку про те, що при проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державним виконавцем не було враховано, що ОСОБА_2 зареєстрований та постійно проживає у с. Гнідин, Бориспільського району, Київської області, тому державним виконавцем помилково визначено розмір заборгованості за аліментами виходячи з розрахунку середньої заробітної плати по м. Києву, через що дії державного виконавця по складенню довідки-розрахунку заборгованості від 01 серпня 2019 року є неправомірними, а вказана довідка підлягає скасуванню.

Доводи апелянта про те, що судовими рішеннями в інших справах було встановлено преюдиційні факти щодо правомірності нарахування заборгованості ОСОБА_2 за аліментами на підставі середньої заробітної плати по м. Києву, колегія суддів відхиляє, оскільки ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2020 року у даній справі, на висновки якої посилається апелянт, була скасована судом апеляційної інстанції, а посилання на висновки судів, зроблених у рамках справи № 359/4963/18, не може бути достатньою підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки в даній справі інший предмет спору і період доказування, при цьому у справі № 359/4963/18 за позовом ОСОБА_1 заявлялися вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів і не надавалося оцінки правильності розрахунків, здійснених державним виконавцем.

Посилання апелянта на те, що вимоги ОСОБА_2 підлягають розгляду у порядку позовного провадження, колегія суддів також відхиляє, оскільки ОСОБА_2 подав скаргу в порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», статей 447-449 ЦПК України, про що також ідеться у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у даній справі.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: