Провадження № 2/263/612/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 січня 2021 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Налісної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Маріуполі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 21 жовтня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Указана позовна заява сформована в системі «Електронний суд» 15 жовтня 2020 року.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що він є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстрований відповідач, який був зятем позивача, але сімейні відносини між донькою позивача та відповідачем не склалися. У січні 2019 року відповідач забрав свої особисті речі та предмети побуду, що знаходилися у будинку за вказаної адресою, та виїхав до Російської Федерації. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 січня 2020 року шлюб між ОСОБА_3 та відповідачем розірваний. З січня 2019 року відповідач у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає, що підтверджується відомостями акта фактичного проживання КСН «Староміський». На теперішній час, як відомо позивачу, ОСОБА_2 проживає у Краснодарському краї Російської Федерації, відносини з позивачем не підтримує, участь у сплаті за комунальні послуги він не приймає. Посилаючись на вказані обставини, керуючись ст. 405 ЦК України, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив.

Рух справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Задоволено клопотання позивача та витребувано в Адміністрації Державної прикордонної служби України (Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України) інформацію щодо перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_2 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13 січня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Представник позивача адвокат Анісімова Є.С. - надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти заочного вирішення справи.

Відповідач до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надав, про причини неявки не повідомив.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено, що 23 червня 1981 року ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) уклали договір купівлі-продажу 51/100 частини домоволодіння з відповідними надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20 травня 1999 року, виданим державним нотаріусом Розівської державної нотаріальної контори Морозовою В.М., спадкоємцем до зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: 20/100 частини домоволодіння з відповідними надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 11 листопада 2011 року № 32005400 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 71/100 частини будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів технічного паспорту вбачається, що 71/100 частини будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 червня 2009 року припинено право власності ОСОБА_6 на 10/100 частини у будинку АДРЕСА_1 , визнавши право власності на неї за ОСОБА_1 . Рішення набрало законної сили 22 червня 2009 року.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 жовтня 2011 року визнано за ОСОБА_1 право власності на нежилу прибудову літ. Б2-1 до жилого будинку літ. Б-1, у жилого будинку літ. А-1 кухню літ. 1-4 переобладнану в коридор літ 1-4 на жилу кімнату літ. 1-6; сіни літ. А-1 переобладнані в кухню літ. 1-1; сіни літ. А1-1, які використовуються під комору літ. 1-7, жилою площею 21,6 кв. м, загальною площею 41,8 кв. м, розташовані по АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 24 жовтня 2011 року.

З акта та довідки про склад сім`ї від 18 вересня 2020 року, складених КСН «Староміський», вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , про що свідчать сусіди: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Згідно з довідкою, виданою (російською мовою) «Советом территориального общественного самоуправления «Квартал № 23» г. Апшеронск Краснодарского края» 21 вересня 2020 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки від 15 вересня 2020 року, виданої Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, за адресою: вул. Євпаторійська, 48, м. Маріуполь, Донецька область, зареєстровані: ОСОБА_1 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 січня 2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірваний. Рішення набрало законної сили 17 лютого 2020 року.

Відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 на підставі рішення Маріупольської міської ради від 26 травня 2010 року № 5/43-6609 є власником земельних ділянок площами 0,0215 г, 0,0144 га, 0,0450 га, 0,0024 га за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно з відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 10 листопада 2020 року ОСОБА_2 перетнув державний кордон 06 вересня 2019 року через пункт пропуску Просяне у напрямі виїзду.

У матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , підписи на яких посвідчені приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Михалко В.П. 21 грудня 2020 року, в яких вони підтвердили, що ОСОБА_15 проживав разом із сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Участь у сімейному бюджеті не приймав, ремонт у будинку не проводив, а вихованням дітей та їх оздоровленням займалася ОСОБА_16 самостійно, без участі ОСОБА_17 у січні 2019 року ОСОБА_15 виїхав з будинку, залишив ОСОБА_18 та двох неповнолітніх дітей, забрав свої особисті речі. З січня 2019 року по теперішній час за указаною адресою ОСОБА_15 не з`являвся, участі у веденні домогосподарства не приймав.

Оцінка доказів.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів.

Щодо правових підстав для вирішення заявленого спору по суті.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Відповідно до вказаної норми при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу на праві приватної власності належить будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у вказаній квартирі, судом не встановлено домовленості між власниками та відповідачем, які б вказували на поважність такої відсутності останнього, за відомостями прикордонної служби відповідач виїхав до Російської Федерації у 2019 році, а також на теперішній час зареєстрований у Краснодарському краї, що свідчить про втрату останнім інтересу до належного позивачу житлового приміщення, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за відповідачем житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн. який пов`язаних із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 16, 385, 405 ЦК України, ст. ст. 5. 12, 13, 141, 206, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинковолодінням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення суду виготовлений 14 січня 2021 року.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя О.М. Музика