Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/3427/20
Провадження № 2/191/1205/20
26.05.2021 м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Твердохліб А.В.
за участю секретаря Яришевої Н.В.
згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області в загальному провадженні цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком,-
13.11.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 18 квітня 2000 року, в якому є зареєстрованими, але ніколи не проживали раніше йому ніколи не знайомі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про що позивач ОСОБА_1 дізнався із запрошень на виборчі дільниці під час виборів 25 жовтня 2020 року, направлені за вказаною вище адресою. Посилаючись на ст.ст. 405, 391 ЦК України, ОСОБА_1 просить суд усунути перешкоди у здійсненні права розпорядження майном, шляхом визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
До початку судового засідання позивач надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розгляд справи здійснювати без його присутності, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи без їх присутності, відзиву на позов не надали, хоча були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання.
Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення.
Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного.
З наданої суду копії договору купівлі-продажу жилого будинку від 18 квітня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ситник О.В., зареєстрованого в Синельниківському БТІ 19 квітня 2000 року, встановлено, що ОСОБА_1 є власником жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).
Відповідно до довідки, виданої 04.11.2020 року відділом реєстрації Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, за адресою: АДРЕСА_1 , є зареєстрованими:
з 30.05.2002 року ОСОБА_1 , 1978 року народження;
з 06.06.2018 року ОСОБА_4 , 2003 року народження;
з 03.11.2020 року ОСОБА_5 , 2013 року народження;
з 10.01.2003 року ОСОБА_6 , 1982 року народження;
з 10.03.2016 року ОСОБА_2 :
з 23.01.1990 року ОСОБА_3 (а.с.5).
За актом, складеним за підписами сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , вказано, що в будинку АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_6 , діти: ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 (а.с.9).
З огляду на викладене, заявлений позов підлягає розгляду в порядку статті 391 ЦК України, а не ст. 405 ЦК України, оскільки відповідачі не є і не були членами сім`ї позивача.
Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Вказана норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до ст.7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили виключно про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Виходячи з того, що закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13 червня 1979 року у справі «Маркс проти Бельгії», п. 69).
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України зміст права власності становить належність власнику права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, суд, з`ясувавши підставу позову ОСОБА_1 встановив належність останньому на праві власності з 18.04.2000 року жилого будинку, реєстрація в якому відповідачів, які не є членами його сім`ї, є зареєстрованими, але не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , створює позивачу перешкоди у користуванні даним нерухомим майном, тому заявлений позов підлягає задоволенню у спосіб усунення перешкод у здійсненні права розпорядження шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування ним.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 391 ЦК України, Законом України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10-13, 76-80, 189, 198, 200, 206, 259, 263-268, 280-284, 289 ЦПК України суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, задовольнити.
Усунути перешкоди у здійсненні права розпорядження майном, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: А. В. Твердохліб