ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/45/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя - доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/33303/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 серпня 2020 року в складі судді Козак О.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб укладений між нею та ОСОБА_1 , зареєстрованим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 1434.

На підтримання заявлених позовних вимог позивач посилалася, що 12 вересня 2004 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб під час перебування в якому в них народились сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте спільне життя між ними не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин. Вже тривалий час спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо, тому позивач вважала, що не має сенсу підтримувати сімейні стосунки з відповідачем.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 серпня 2020 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 12 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міського управління юстиції, актовий запис № 1434 розірвано, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права. Так апелянт зазначає, що його не було повідомлено про дату та час судового засідання, що відбулося 10 серпня 2020 року, оскільки ні судової повістки ні СМС-повідомлення він не отримував, про те що справа вже розглянута йому стало відомо тільки після отримання копії рішення. Також апелянт вважає, що суд формально підійшов до розгляду справи, оскільки питання про поновлення провадження в справі після закінчення строку на примирення було вирішено 07 серпня 2020 року, а 10 серпня 2020 року суд вже розглянув справу і прийняв рішення про розірвання шлюбу, при цьому не повідомивши належним чином відповідача та обмежився лише доводами позивача та взагалі не з`ясував чи було припинено між сторонами ведення спільного господарства дійсно та коли це відбулося, не перевірив фактичні взаємини подружжя, мотиви і причини розірвання шлюбу, який тривав понад 15 років.

Тому ОСОБА_3 просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 серпня 2020 року та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 12 вересня 2004 року перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В своїй позовній заяві позивач вказала, що спільне життя сторін не склалось, сторони тривалий час не ведуть спільного господарства, на час подачі позову проживають окремо, шлюбні стосунки між ними фактично припинено.

10 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом про розірвання шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, збереження шлюбу сторін є неможливим і суперечить інтересам сторін, в наданий судом термін для примирення сторони його не досягли, сім`я розпалася остаточно, тому наявні підстави для розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

В силу ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя.

Як передбачено ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 5 п. 10 постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Як встановлено судом, позивач не бажає перебувати із відповідачем у шлюбі, а тому наполягала на розірванні шлюбу.

Суд першої інстанції з`ясував фактичні взаємини сторін, врахував наявність у сторін двох неповнолітніх дітей, встановив, що ОСОБА_2 заявлено позов про розірвання шлюбу у зв`язку з небажанням спільного життя з відповідачем, а також врахував ту обставину, що за час розгляду справи в суді примирення між сторонами не відбулось та позивач наполягала на розірванні шлюбу.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду підлягає скасуванню, а в задоволенні позову слід відмовити з підстав не вчинення судом достатніх заходів для примирення подружжя, оскільки на думку апелянта суд мав надати додатковий строк на примирення так як після ухвали суду про зупинення провадження в справі відносини між сторонами покращились, вони почали проводити спільно час та дозвілля слід відхилити.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (частина сьома статті 240 ЦПК України).

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Як вбачається з матеріалів позов до суду було подано 10 грудня 2019 року, провадження в справі було відкрито 16 грудня 2019 року, розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням відповідача, за його ж клопотанням суд 8 липня 2020 року зупинив провадження в справі та надав сторонам один місяць з метою примиренням.

Однак за такий тривалий термін часу з грудня 2019 року по серпень 2020 року сторони не примирились, позивач не подала суду жодних заяв, клопотань про примирення сторін, залишення позову без розгляду чи закриття провадження в справі з цих підстав.

Представник позивача була присутня в підготовчому судовому засідання 10 лютого 2020 року, де вказала, що позов підтримує, а примирення сторін неможливе.

06 липня 2020 року позивач ОСОБА_2 подала суду заяву, в якій просить розглянути дану цивільну справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Отже відповідач достовірно знав про подання і розгляд позовної заяви про розірвання шлюбу, однак в межах строку розгляду справи в суді, а це біля восьми місяців, сторони так і не примирились, про що свідчить позиція позивача.

Крім того, після подання апеляційної скарги та під час розгляду справи в апеляційному суді позивач жодних заяв апеляційному суду про примирення сторін не надала, подала суду заяву, в якій проти задоволення апеляційної скарги заперечила, що теж свідчить про безпідставність тверджень апелянта щодо можливого примирення подружжя.

За таких обставин у суду були відсутні підстави для надання додаткового строку для примирення сторін.

Таким чином, встановивши, що будь-яких доказів на підтвердження доводів щодо збереження сім`ї, а також нормальних сімейних відносин суду сторонами не надано, відповідач обмежується лише формальними заявами, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст. 24, 56 СК України.

Однак при цьому апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта про його неналежне повідомлення про час та місце розгляду справи.

Так відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою суду від 08 липня 2020 року провадження в справі було зупинено на один місяць з метою примирення сторін.

Ухвалою суду від 07 серпня 2020 року провадження в справі було поновлено та призначено розгляду справи на 09 годину 15 хвилин 10 серпня 2020 року.

В матеріалах справи на аркуші справи 39, після ухвали суду від 07 серпня 2020 року, міститься телефонограма про повідомлення відповідача на мобільний телефон про час та місце розгляду справи, однак вказано, що телефонограму відповідач прийняв 08 липня 2020 року, хоча справа була призначена до розгляду ухвалою суду від 07 серпня 2020 року.

Дані про отримання відповідачем судової повістки на вказану дату в матеріалах справи відсутні.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.

В силу ч. 2 ст. 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

За загальним правилом неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, якщо його не було належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).

Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду судового засідання встановлений ст.ст. 128, 130 ЦПК України, відповідно до яких судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

За нормами ч. 9 ст. 128 ЦПК України телефонограмою суд викликає або повідомляє лише свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи.

Отже за таких обставин телефонограма про повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи - 10 серпня 2020 року не є належним, передбаченим нормами ст.ст. 128, 130 ЦПК України, повідомленням. При цьому колегія суддів звертає увагу, що розгляд справи було призначено 07 серпня 2020 року, а телефонограму відповідач прийняв 08 липня 2020 року, що викликає сумніви в достовірності даної телефонограми.

Матеріали справи не містять інших відомостей про те, що відповідача було повідомлене належним чином про дату, час і місце судового засідання, що відбулося 10 серпня 2020 року, натомість суд першої інстанції розглянув справу без участі відповідача.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 12.09.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міського управління юстиції, актовий запис №1434, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 січня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова