Справа № 524/680/20
Провадження №2/524/101/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого - судді Предоляк О.С.

при секретарі судового засідання Яковлєвій К.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ

У лютому 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 в якій просить стягнути з відповідача у подвійному розмірі безпідставно набуті кошти в сумі 224 000 грн. та у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2008 року ОСОБА_4 працював на різних керівних посадах належного ОСОБА_3 ТОВ «НВФ`Спецремтехнолоія»». Також, ОСОБА_4 чоловік його двоюрідної сестри ОСОБА_5 та похрещений батько молодшої доньки подружжя. Починаючи з 2017 року та по 23.06.2018 року перерахував ОСОБА_4 на банківську карту 112 000 грн., а саме згідно квитанцій: № від 13.02.2017 року 2 000 грн., № НОМЕР_1 від 26.04.2017 року 20 000 грн., № НОМЕР_2 від 06.05.2017 року 5 000 грн,, № НОМЕР_3 від 10.07.2017 року 5 000 грн., № НОМЕР_4 від 27.05.2018 року 30 000 грн., № НОМЕР_5 від 13.06.2018 року 30 000 грн., № від 23.06.2018 року 20 000 грн,, з яких 57 000 грн. переведено із запозичених коштів. Як зазначено у позові вказані кошти надавались у позику на проведення ремонту житла, придбання побутової техніки з запевненням боржника щодо їх повернення.

Вважає, що відповідач навмисно вводив його в оману, використовуючи родинні та партнерські відносини, щодо обставин за яких запозичені кошти, оскільки кошти привласнені без наміру повернути, про що свідчить як звільнення з підприємства, привласнення документів та інтелектуальної власності, подальше працевлаштування на підприємстві конкуренті, написання скарг на позивача, так і припинення шлюбних відносин з ОСОБА_5

10.09.2019 року надіслав ОСОБА_4 , з метою досудового врегулювання спору, вимогу щодо повернення коштів, яка залишилась без відповідного реагування.

Просить, на підставі ч. 1 ст 230, ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача кошти у сумі 224 000 грн., як подвійний розмір коштів у сумі 112 000 грн., отриманих ОСОБА_4 внаслідок зловживання довірою, родинними та партнерськими почуттями ОСОБА_3 в результаті навмисного введення в оману щодо відсутності наміру повертати удавану позику, поза підставою, передбаченою законодавством, збагаченням за рахунок позивача.

Також, вважає, що зухвала поведінка відповідача щодо належного виконання грошового зобов`язання, призвела до його пригніченого стану, внаслідок нецільового використання сімейного бюджету, розрив родинних та сімейних відносин просить стягнути у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Ухвалою суду від 10.04..2020 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

16.05.2020 відповідач подав відзив на позов (а.с. 65-69). Просить відмовити у позові. Зокрема, стверджує щодо 100 000 грн. запозичених та повернутих ОСОБА_3 , про що свідчить наявність у нього оригіналів боргових документів. 12 000 грн. кошти отримані ним у дарунок на придбання одягу та одежі молодшій донці від хрещеного батька ОСОБА_3 . Вважає позовні вимог недоведеними, моральну шкоду надуманою.

02.09.2020 позивачем подано відповідна відзив (а.с.187-188). Наполягає на задоволенні позовних вимог. Наголошує, що у відповідності до ч. 3 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання є перерахування коштів на банківських рахунок. Одночасно заявив клопотання про витребування оригіналів розписок та призначення експертизи давності документів.

Ухвалою суду від 22.09.2020 по справі призначено судову технічну експертизу давності документів з постановкою відповідних питань. Проведення експертизи доручено експертам Харківського НДІСЕ імені засл проф. М.С. Бокаріуса.

26.11.2020 року суду наданий висновок експерта за № 17028 від 13.11.2020 за яким встановити давність виконання наданих на дослідження чотирьох розписок, складених від імені « ОСОБА_4 » про отримання у борг грошових коштів, а саме 26.04.2017 на суму 20 000 грн, від 27.08.2018 на суму 30 000 грн., від 13.06.2018 на суму 30 000 грн., від 23.06.2018 на суму 20 000 грн, які виконані рукописним способом за допомогою пишучих вузлів кулькових ручок, стрижені яких заправлені гелевим чорнилом не вдалося можливим.

Ухвалою суду від 22.01.2021 року по справі призначено додаткову судово - технічну експертизу давності документа з постановкою відповідних питань. Проведення експертизи доручено ТОВ «»Київський експертно дослідний центр »

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.03.2021 ухвалу Автозаводського районного суду м Кременчука від 22.01.2021 року скасовано. Справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалами суду від 13.05.2021 року заява представника позивача про перехід до розгляду справи в порядку загального провадження залишена без задоволення. Відмовлено у задоволенні клопотання про призначення додаткової фізико хімічної експертизи документів. Відмовлено у призначенні експертизи.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 = ОСОБА_1 позов підтримує, просить задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, що зазначені у позові. Наголошував суду, що розписок ОСОБА_4 , не складав, не містять відміток про повернення коштів ОСОБА_3 . Розписки не відповідають звичаям ділового обороту в частині строків повернення. Крім того, звертає увагу суду, що кошти боржником повинні бути повернути у безготівковий спосіб, на рахунок кредитора.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 просить відмовити у позові. Звертає увагу суду, що кошти перераховувались добровільно та систематично, без рахункової помилки, що виключає застосування ст. 1212 ЦК України. Кошти надавались ОСОБА_4 у 17-18 році, натомість з позовом ОСОБА_3 звернувся лише у 2020 році, після погіршення ділових стосунків та розпаду сім`ї. Наголошував, що частина коштів повернута, інша частина подарована.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, показання свідка ОСОБА_5 дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного .

Судом встановлено, що ОСОБА_3 здійснив переказ з карткового

рахунку на картковий рахунок ОСОБА_4 112 000 грн. згідно квитанцій:

№ від 13.02.2017 року на суму 2 000 грн.,

№ від 26.04.2017 року на суму 20 000 грн.,

№ від 06.05.2017 року на суму 5 000 грн,

№ від 10.07.2017 року на суму 5 000 грн.,

№ від 27.05.2018 року на суму 30 000 грн.,

№ від 13.06.2018 року на суму 30 000 грн.,

№ від 23.06.2018 року на суму 20 000 грн., вказана обставина не заперечується відповідачем.

Після направлення досудової вимоги, ОСОБА_3 у лютому 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому стверджував, що на підставі виконання попередньої домовленості між ним та ОСОБА_4 щодо укладення договору позики, він здійснив перекази грошових коштів на рахунок відповідача. Проте, відповідач отримані кошти не повернув, заяви про утримання коштів із заробітної плати не написав, укладати договір позики відмовився. Наголошував, що жодних письмових договорів між ним та відповідачем щодо спірних грошових сум не укладалося. Крім того, сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору позики, які визначені законодавством обов`язковими для укладення такого роду угод, а отже, грошові кошти передані відповідачу без будь-якої правової підстави.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Судом встановлено про наявність між сторонами у справі договірних правовідносин, які за встановлених у справі обставин, підпадають під кваліфікацію, що виникли з договору позики та договору дарування.

Згідно з вимогами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідач виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики від 26.04.2017 року, 27.05.2018 року, 13.06.2018 року, 23.06.2018 року та повернув ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 100 000 грн, про що долучив оригінали боргового документу.

Як стверджував відповідач кошти перераховані ОСОБА_3 13.02.2017, 06.05.2017 та 10.07.2017 на його рахунок призначені для купівлі одягу та іграшок похресниці.

Так, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (стаття 717 ЦК України).

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).

Договір дарування є безоплатним, тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваної особи зустрічних дій майнового або немайнового характеру. Договір дарування, укладений з порушенням вимог закону про безоплатність передання іншій стороні майна у власність, є нікчемним.

Неодноразове перерахування коштів позивачем на адресу відповідача протягом тривалого часу, а саме з лютого 2017 року по червень 2018 року, свідчить про добровільність таких дій та їх цілеспрямований характер.

Спірні кошти перераховувались позивачем як позика та частина у якості подарунків відповідачу, що обумовлено характером особистих, родинних, довірчих стосунків, які склались між позивачем та відповідачем.

Про те, що спірні кошти добровільно перераховувались позивачем для задоволення побутових потреб сім`ї ОСОБА_6 стверджував, звертаючись до суду.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , колишня дружина ОСОБА_4 підтвердила довірчі, родинні відносини між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Свідчила, що 24.05.2020 перевозили речі до Кременчука, чула про суму 20 000 грн.: 6 000 грн. із яких ОСОБА_6 дав їй, 3000 грн. вантажникам. Також, повідомила, що чоловік придбав вартісний комп`ютер та оплатив курси графіки. Пояснювали, що кошти надавалась ОСОБА_8 на довірчій основі, коли останній проси про фінансову допомогу. Про існування боргових документів не знає.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, вно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003">600, 601, 604 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18).

Вирішуючи справу на засадах змагальності, суд вважає щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень про кондикційні зобов`язання, з огляду на договірний склад цих правовідносин.

За наявності добровільності, систематичності, відсутність помилки, відсутні підстави вважати і наявність незаконного збагачення ОСОБА_4 за рахунок коштів ОСОБА_3 , оскільки наявне право відповідача володіти спірними коштами з огляду на те, що частина коштів на суму 100 000 грн запозичена та повернута, а частину коштів - 12 0000 грн. позивач подарував, а відповідач прийняв дарунок, що обумовлювлено характером особистих, довірчих, родинних стосунків сторін.

Виходячи із встановленої судом наявності між сторонами договірних відносин, а також відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження безпідставного збагачення відповідача за рахунок позивача, суд приходить висновку про відсутність підстав як для задоволення позову про стягнення коштів, так і для задоволення похідних вимог - застосування ч. ч. 1 ст 230 ЦК України щодо подвійного стягнення збитків та моральної шкоди.

Судові витрати необхідно розподілити у відповідності до ст 141 ЦПК України з віднесенням на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Предоляк