Справа № 445/1814/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/811/813/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Золочів, в особі Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_5 , який фактично прийняв спадщину після смерті його матері, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки продовжував проживати в житловому будинку АДРЕСА_1 та користуватися земельною ділянкою, призначеною для його обслуговування, однак право власності на успадкований ним житловий будинок та на земельну ділянку з невідомих йому причин не оформив. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої ввійшов одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 82,17 кв.м. з господарськими будівлями та дворовими спорудами загальною вартістю 133 420 грн. та земельна ділянка, площею 0,10 га., призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що постійно проживав з батьками та продовжує проживати після їх смерті у вищезазначеному житловому будинку разом зі своїм сином, однак приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Папірянською О.О. йому відмовлено в оформленні права на спадщину у зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на підтвердження права власності на спадкове майно. Вказує, що Золочівська міська рада йому відмовила у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у власність у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. З наведених підстав просить визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме одноповерховий житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, збудований у 1968 році, загальною площею 82,17 кв.м. загальною вартістю 133 420 грн., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на жилий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, збудований в 1968 році, загальною площею 82,17 кв.м., та розташований на АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 02 червня 2017 року роз`яснено, що у резолютивній частині рішення від 16 грудня 2015 року суд вирішив визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, збудований в 1968 році, загальною площею 82,17 кв. м, внутрішня площа якого згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду - 74,2 кв. м, який розміщений по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після ОСОБА_5 , який ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції вирішив питання про права та інтереси ОСОБА_3 , не залучивши її до участі у розгляді справи, однак вона дізналася про рішення суду під час розгляду в Золочівському районному суді Львівської області справи за її позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Зазначає, що ОСОБА_3 після одруження з позивачем, 02 жовтня 1982 року, переїхала проживати у житловий будинок АДРЕСА_1 , де постійно проживає з часу вселення, оплачує всі витрати, пов`язані з утриманням будинку, зробила в ньому ремонт за власні кошти, які отримала від продажу своєї двокімнатної квартири в місті Золочеві Львівської області. Крім того, в період з 2010 року по 2014 рік передавала їхньому спільному синові кошти в загальному розмірі близько 9000 доларів США для ремонту їхнього спільного будинку. Вказує, що спільними зусиллями закінчено будівництво господарської будівлі (літньої кухні), добудовано ванну кімнату, а також підведено всі необхідні комунікації для того, щоб ця будівля була повноцінним житловим будинком. Вважає, що оскільки господарську будівлю закінчено і відремонтовано за їхні спільні кошти, які ОСОБА_3 отримала від продажу квартири, а за кошти, які вона відправляла з-закордону їхньому синові, зроблено ремонт в житловому будинку АДРЕСА_1 , що істотно збільшило його вартість, то це майно належить їм на праві спільної сумісної власності. Звертає увагу, що згідно з технічним паспортом загальна площа житлового будинку АДРЕСА_1 становить 74,2 кв.м., однак рішенням суду визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 82,17 кв.м. Наголошує, що судом не встановлено чи завершено будівництво господарської будівлі (літньої кухні) та чи введена ця будівля в експлуатацію. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю надання правничої допомоги при проведенні виконавчих дій.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18, провадження №61-22682св19 зазначив, що «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного та обгрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору».

Виходячи зі змісту заяви представника ОСОБА_3 ОСОБА_7 , причиною неявки до суду апеляційної інстанції представника апелянта є надання переваги участі у проведенні виконавчих дій.

З огляду на те, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, не відкладаючи розгляду справи, те, що представник апелянта реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), зазначену представником апелянта причину його неявки до суду апеляційної інстанції, якою є надання переваги участі в проведенні виконавчих дій, з врахуванням того, що поважність причин неявки представника в судове засідання судом апеляційної інстанції не встановлена, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановили, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_6 ОСОБА_8 .

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено актовий запис № 205, а ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 78, що підтверджується копіями свідоцтв про їх смерть.

Згідно з реєстраційним посвідченням, виданим Золочівським міжрайонним бюро технічної інвентаризації у 1995 році, житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності матері позивача, ОСОБА_6 , який вона успадкувала, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину, виданого 05 червня 1995 року Золочівською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_9 .

Рішенням виконавчого комітету Золочівської міської ради Львівської області від 04 вересня 1996 року № 547 ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,10 га.

Аналізуючи зміст позовної заяви, зміст позовних вимог, їх обґрунтування, колегія суддів приходить до висновку, що предметом позову є визнання за позивачем в порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно, яке він успадкував після смерті своїх батьків.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок на АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_6 (матері позивача), батько позивача, ОСОБА_5 , який успадкував спірний житловий будинок після смерті дружини, так як проживав разом з нею на день її смерті та залишився проживати у спірному житловому будинку після її смерті, правовстановлюючих документів на успадкований ним житловий будинок за життя не оформив, що перешкоджає позивачу оформити спадщину після смерті батьків, а тому дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька позивача, ОСОБА_5 .

Тобто, оскаржуване рішення суду ухвалене з приводу спору, який виник зі спадкових правовідносин, стосовно спадщини, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та 07 квітня 2007 року, з приводу спадкування позивачем ОСОБА_1 , сином спадкодавців, майна після смерті його батьків.

Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_3 , яка не є стороною

у справі, але вважала, що суд першої інстанції вирішив питання про її права та інтереси, не залучивши її до участі у справі, зазначивши, що спірне майно належить їм з позивачем на праві спільної сумісної власності.

Разом з тим, оскаржуваним рішенням суду не вирішувався спір з сімейних правовідносин, спір з приводу визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, його поділу.

За вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду ухвалене з приводу спадкових правовідносин, апелянт ОСОБА_3 не відноситься до кола спадкоємців після смерті батьків позивача, яким заявлено позовні вимоги про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування за законом, спір з приводу набуття спірним будинковолодінням по АДРЕСА_1 статусу об`єкта права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 судом першої інстанції не вирішувався, а відтак судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право, зокрема, на апеляційний перегляд справи.

У частині першій статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 127/26512/16-ц (провадження № 61-47768св18) вказано, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті. В той же час відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Отже, у разі якщо апеляційний суд встановить, що судовим рішенням вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не були залучені до участі у справі, це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення».

З врахуванням вищенаведеного, колегія приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 3 ч. 1 ст. 362, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 25.05.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.