УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/7801/20

Номер провадження 2/495/46/2021

11 січня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Ткаченко О.М.,

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши заяву про затвердження умов мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору дійсним, визнання права власності на об`єкт нерухомого майна,

встановив:

24 грудня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі продажу від 15 грудня 2020 року, визнання права власності за кожною із позивачок на Ѕ частки майна (торгівельний майданчик, площею 108 кв.м, під літерою А, який розташований на земельній ділянці із кадастровим номером :02:012:0240 за адресою: АДРЕСА_1 ).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як продавці нерухомого майна, ухиляються від нотаріального посвідчення такого договору купівлі-продажу. Тому, керуючись вимогами частини другої статті 220, статями 334, 638 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивачі просять у судовому порядку визнати такий договір дійсним; визнати право власності за кожною із позивачок на Ѕ частки нерухомого майна.

Ухвалою судді від 29 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання на 11 січня 2021 року.

До суду 04 січня 2021 року надійшла спільна заява учасників справи про затвердження умов мирової угоди. Заява мотивована тим, що між сторонами досягнуто домовленостей щодо врегулювання спору та з метою якнайшвидшого захисту прав та законних інтересів позивачів, учасники правовідносин вирішили укласти мирову угоду.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_4 заяву про затвердження умов мирової угоди підтримали.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не прибула, хоча належно була повідомлена про дату, час і місце судового розгляду; подала до суду заяву від 11 січня 2021 року про розгляд справи за її відсутності (арк. спр. 43). Суд дійшов висновку про можливість проведення підготовчого судового засідання за відсутності відповідача ОСОБА_5 .

За результатами розгляду заяви про затвердження умов мирової угоди, оцінки необхідних доказів, що містяться у справі, судом встановлено наступне.

Між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (продавцями) і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (покупцями) укладено договір купівлі-продажу торгівельного майданчика від 15 грудня 2020 року. Відповідно до умов вказаного договору сторони домовились, що продавці передають у власність покупців майно, а покупці приймають майно та оплачують його вартість. Об`єктом договору (далі об`єкт) сторони визначили нерухоме майно - торгівельний майданчик, площею 108 кв.м, під літерою А, який розташований на земельній ділянці із кадастровим номером :02:012:0240 за адресою: АДРЕСА_1 (арк. спр. 4-6).

У розділі 4 «Інші умови» договору сторони погодили, що вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків правочину їм зрозумілі; цей договір не носить характеру мнимої та удаваної угоди; у випадку, не передбаченому цим договором, сторони керуються чинним законодавством.

Водночас, 04 січня 2021 року сторони справи подали до суду спільну заяву про затвердження умов мирової угоди.

У мировій угоді, підписаній та наданій суду для затвердження її умов, сторони домовились про наступне:

1. ОСОБА_6 , по узгодженню із ОСОБА_5 , за зобов`язаннями, що виникли згідно із договором купівлі-продажу від 15 грудня 2020 року, маючи намір мирно вирішити спірні правовідносини, передає ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у приватну власність нерухоме майно: торгівельний майданчик площею 108 кв.м, під літерою А, що відчужується за даним договором, який розташований на земельній ділянці із кадастровий номером :02:012:0240, за адресою: АДРЕСА_1 , належний продавцю на праві приватної власності відповідно до рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер витягу № 186864827 від 30 жовтня 2019 року.

2. ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , відмовляються від продовження розгляду справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, отримуючи від ОСОБА_6 , вказаний у пункті 1 даної угоди об`єкт нерухомого майна у приватну власність.

3. Дана мирова угода вступає в силу з дати її підписання позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідачами ОСОБА_6 , ОСОБА_5 .

4. Після передачі ОСОБА_7 у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухомого майна, вказаного у п.1 даної мирової угоди, останні не будуть мати жодних претензій до продавців.

5. Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , права власності по 1/2 від основної частки кожній, на спірний торгівельний майданчик, площею 108 кв.м., під літерою А, що відчужується за даним договором, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :02:012:0240, за адресою: АДРЕСА_1 , належний продавцю на праві приватної власності відповідно до рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер витягу № 186864827 від 30 жовтня 2019 року.

6. Ця мирова угода вступає в силу з дати її підписання позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідачами ОСОБА_6 , ОСОБА_5 і затвердження судом та діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань.

7. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності закрити.

Відповідно до статті 207 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді

сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо, зокрема, умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними.

На переконання суду, умови укладеної між сторонами мирової угоди суперечать закону, а тому у її затвердженні необхідно відмовити з огляду на таке.

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (частина перша статті 209 ЦК України).

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (частина третя статті 640 ЦК України).

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (частина перша статті 657 ЦК України).

Відтак, укладений між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (продавцями) і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (покупцями) договір купівлі-продажу торгівельного майданчика від 15 грудня 2020 року підлягає нотаріальному посвідченню та може вважатися укладеним із дня такого посвідчення.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 пояснив, що усвідомлює необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу торгівельного майданчика від 15 грудня 2020 року та визнав позовні вимоги уцілому. Також вказав, що дійсно ухилявся від нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі-продажу. Причинами такого ухилення є сімейні обставини та зайнятість на роботі.

Суд звертає увагу, що стаття 220 ЦК України визначає правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору.

Так, відповідно до частин першої, другої вказаної норми у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

При цьому, судом взято до уваги висновки, які містяться у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року, зокрема: вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Керуючись наведеним, враховуючи предмет спору, його нормативно-правову мотивацію, суд дійшов висновку, що укладена сторонами мирова угода суперечить частині першій статті 209, частині третій статті 640, частині першій статті 657 ЦК України, а також порушує порядок, встановлений частиною третьою статті 6 ЦК України (сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.)

При цьому, частина друга статті 220 ЦК України (визнання договору дійсним у судовому порядку) не може бути застосована на стадії підготовчого провадження шляхом укладення мирової угоди, оскільки момент вчинення правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, законодавець пов`язує із його нотаріальним посвідченням.

А як установлено у підготовчому судовому засіданні, жодна із сторін не ініціювала процедуру нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна; водночас умови мирової угоди породжують відповідні права і обов`язки для її сторін.

На переконання суду зазначена мирова угода фактично спрямована не на врегулювання спору, а є намаганням здійснити перехід права власності на нерухоме майно у позанормативний спосіб, що суперечить завданню та основним засадам цивільного судочинства.

Окрім того, суд звертає увагу, що домовленість у мировій угоді сторін між собою про визнання права власності на нерухоме майно, визначення обсягу зобов`язань у контексті виниклих правовідносин, закриття провадження у даній справі (пункти 5, 6, 7 мирової угоди) свідчить про перебирання на себе повноважень відповідного органу, компетентного вирішувати такі питання.

Із урахуванням стадії судового провадження, суд не надає правової оцінки обставинам справи та доказам, які стосуються суті спірних правовідносин (визнання договору дійсним, визнання права власності на об`єкт нерухомого майна).

Керуючись статтями 207, 259-261, 268, 270, 354 ЦПК України, суд

постановив:

у задоволенні заяви про затвердження умов мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору дійсним, визнання права власності на об`єкт нерухомого майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 15 січня 2021 року.

Суддя Ю.Ф. Волкова