Справа №443/1874/20
Провадження №2/443/29/21
24 травня 2021 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Сливки С.І.,
секретаря судових засідань Кушнір М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах яких діє ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування житлом,
позивач звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , втратившими право на користування житлом (квартирою) по АДРЕСА_1 .
В обґрунтування поданого позову покликається на те, що у 2007 році, після повернення з-за кордону позивач одружився з відповідачкою. Після укладення шлюбу проживали у квартирі позивача по АДРЕСА_1 , яка була придбана батьками позивача до укладення шлюбу з відповідачкою. У шлюбі з відповідачкою у них народились двоє дітей:дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які зареєстровані у вищевказаній квартирі. У 2014 позивачем було придбано квартиру у АДРЕСА_2 по Ѕ частки якої належать позивачу та відповідачу. Зазначає, що в подальшому відповідачка разом з дітьми переїхала у м.Івано-Франківськ, де постійно проживає. У 2019 році шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Стверджує, що добровільно виписатися із будинку відповідач відмовляється. Відтак позивач змушений звернутися до суд із вказаним позовом, з метою захисту своїх майнових прав.
Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 19.01.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.
Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 12.04.2021 року залучено до участі в справі правонаступника третьої особи органу опіки та піклування Жидачівської районної державної адміністрації - орган опіки та піклування Стрийської районної державної адміністрації.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав,з мотивів, викладених у позовній заяві. При цьому уточнив, що фактичо просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_3 .
Відповідач ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач не подала відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без її участі до суду не надходило.
Представник третьої особи органу опіки та піклування Стрийської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Не подав письмових пояснень, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило.
У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача та третьої особи неповажною та вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача та третьої особи, оскільки вматеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.
У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду.
Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як видно з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.7), квартира АДРЕСА_4 належить на праві власності ОСОБА_1 .
Відповідно до копії свідоцтв про народження Серії НОМЕР_1 та Серії НОМЕР_2 батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.8-9).
Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та їхні малолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією будинкової книги (а.с.14-17).
Також, судом встановлено, що відповідач з малолітніми дітьми не проживають за місцем реєстрації у квартирі АДРЕСА_4 понад один рік, що підтверджується актами обстеження від 12.11.2019 року, 20.08.2020 року та 15.10.2020 року (а.с.18, 19, 20).
Одночасно, як вбачається із довідки ПП "Гал-Комфорт" №91Р від 18.06.2019 року та довідок ліцею №15 Івано-Франківської міської ради №207, №208 від 19.10.2020 року (а.с.12-13), ОСОБА_2 та малолітні діти дійсно проживають, але незареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно та акту прийому-передачі квартири від 15.10.2014 року (а.с.10-11), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності Ѕ частки належить двокімнатна кваритира: АДРЕСА_2 .
Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.09.2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.5-6).
Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Одночасно, статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Згідно ч.ч.2,3 ст.64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін (ч.1 ст.162 ЖК України).
Таким чином, з аналізу вищевказаних норм Закону вбачається, що колишній член сім`ї власника житла, зберігає право на користування ним лише у разі продовження проживання у житлі після припинення сімейних відносин, а також зобов`язаний нести витрати по утриманню житла.
Відповідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Як передбачено п.п.4 п.18 Розділу «Реєстрація місця проживання» Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою КМУ від 02.03.2016р. №207, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що підтверджують право на проживання в житлі.
Отже реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін.
Судом встановлено, що відповідачі зареєстрували своє місце проживання у вищевказаній квартирі як члени сім`ї ОСОБА_1 в порядку ч.1 ст.405 ЦК України.
Однак, як уже зазначалось вище, відповідач ОСОБА_2 після припинення шлюбу із ОСОБА_1 , тобто після припинення сімейних відносин із власником житла, забрала усі свої та малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_3 речі, та не проживає у будинку АДРЕСА_1 , понад рік часу.
Разом з тим, згідно із ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч.2 ст.3 СК України).
Частиною другою статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Факт непроживання матері малолітніх дітей - відповідача ОСОБА_2 у вищезгаданій квартирі понад один рік не може бути підставою для зняття з реєстрації у вказаній квартирі їхніх з позивачем дітей, а право користування жилим приміщенням за дітьми надасть їм можливість у майбутньому визначити своє місце проживання самостійно відповідно до положень частини четвертої статті 29 ЦК України.
Відтак, доводи позивача про наявність підстав на визнання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування вищезгаданою квартирою є необгрунтованими, оскільки позивач ОСОБА_1 є батьком дітей і має рівні з ОСОБА_2 права та обов`язки щодо дітей, зокрема щодо забезпечення їх права на користування житлом.
Малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у будинку не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом (Постанова Верховного Суду по справі № 210/1857/15-ц від 03.04.2019р.).
При цьому, позивачем не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження того, що реєстрація дітей спричиняє перешкоди у користування належним йому жилим приміщенням.
Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.
Отож, з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині вимог до ОСОБА_2 , оскільки остання припинила сімейні відносини із позивачем та з того часу не проживає у належній позивачу квартирі. Разом з тим, в частині вимог до малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 слід відмовити.
Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 280 грн. 26 коп., що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позов задоволити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на сплату судового збору у розмірі 280 грн. 26 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 25 травня 2021 року.
Головуючий суддя: С.І. Сливка