Справа № 755/6312/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Виниченко Л.М.,

при секретарях Сіренко Д.В., Ганжа Д.О.,

за участі

представника позивача Коваленко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 755/6312/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Укрпластик» про визнання працевлаштування незаконним,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Укрпластик» за вимогами якого у редакції на виконання ухвали суду від 08.05.2020 р. про усунення недоліків позовної заяви просить визнати незаконним його працевлаштування на підприємство «Укрпластик» слюсарем-ремонтником 3 розряду після отримання ним кваліфікації техніка-механіка після закінчення з відзнакою Київського механіко-металургійного технікуму (а.с. 28-31).

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він з 1987 року навчався у Київському механіко-металургійному технікумі для отримання професії техніка-механіка, який у 1991 році закінчив з відзнакою, отримавши диплом професійної кваліфікації технік-механік, після чого комісією з персонального розподілу молодих спеціалістів випускників вказаного технікуму у 1991 р. його, як молодого спеціаліста розподілили на роботу на підприємство «Укрпластик». У відділі кадрів підприємства відповідача 26.04.1991 р. на його ім`я було оформлено трудову книжку про прийняття на роботу слюсарем-ремонтником 3 розряду, що не відповідало його отриманій спеціальності та кваліфікації техніка-механіка, чим було порушено його право працювати за обраною спеціальністю, право на свободу вибору роду занять, принизило його честь та гідність як молодого спеціаліста.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2020 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників судового розгляду в судове засідання (а.с. 39, 40).

Ухвалою суду від 15.07.2020 р. задоволено клопотання позивача про приєднання доказів до матеріалів справи (а.с. 61, 62).

14.09.2020 року до суду від відповідача ПРАТ «Укрпластик» надійшов відзив на позов з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вимоги є безпідставними, неправомірними, позивачем пропущено строк звернення до суду. Зазначено, що в липні 2020 р. Публічне акціонерне товариство «Укрпластик» змінило власну назву на Приватне акціонерне товариство «Укрпластик». За результатами перевірки архівних кадрових документів було встановлено, що 24.04.1991 р. ОСОБА_1 прибув до Київського заводу полімерних матеріалів - головного підприємства Д/О «Укрпластик» для працевлаштування за направленням як молодий спеціаліст після закінчення Київського механіко-металургійного технікуму. В цей же день позивачу була заповнена за повідомленими ним особистими даними особиста картка (для працівників) форми № 358, також ОСОБА_1 була подана заява про працевлаштування на підприємстві за посадою - слюсар-ремонтник 3-го розряду в цех по виробництву пропіленових плівок. Підприємством 25.04.1991 р. видано наказ № 90-л «По особовому складу» пунктом 2 якого позивача на підставі поданої ним заяви прийнято на роботу. З текстом наказу ОСОБА_1 був ознайомлений, що підтверджується його особистим підписом в особовій картці № 358. Це вказує на обізнаність позивача про назву посади при працевлаштуванні на роботу. ОСОБА_1 особисто подавав заяву про прийом його на роботу на посаду слюсаря-ремонтника 3-го розряду, жодних заперечень з приводу працевлаштування на вказаній посаді, виданого наказу та характеру обумовленої посадою роботи в момент прийняття на роботу позивач не надавав. Процедура направлення випускників на роботу на підприємство залежала від Комісії по персональному розподілу випускників, яка заслуховувала бажання випускника щодо його працевлаштування та доводила йому інформацію про можливе місце роботи та характер роботи, посаду, розмір заробітної плати. Позивач ніколи не оскаржував дії комісії по персональному розподілу, що направила його на працевлаштування до КЗПМ «Укрпластик», також випускники не були позбавлені можливості відмовитися від запропонованих їм комісією місця роботи та здійснити працевлаштування самостійно. На час працевлаштування позивача існував Радянський Союз Соціалістичних Республік, тоді підприємство «Укрпластик» являлось державним підприємством, трудові спори на той час розглядались або комісіями по трудових спорах, або профспілковими комітетами підприємств, установ, організацій, або районними (міськими) судами. Порушення своїх прав роботодавцем позивач повинен був оскаржити у встановлений законодавством строк ще в 1991 році, тому по даній справі ОСОБА_1 пропущено будь-які розумні строки, у тому числі тримісячний строк встановлений ст. 232 КЗпП УРСР в редакції 20.03.1991 р. та ст. 233 чинного КЗпП України, тому позивач втратив право здійснювати оскарження відповідних дій в суді (а.с. 75-80).

Ухвалою суду від 30.09.2020 р. задоволено частково клопотання представника позивача ОСОБА_2 про витребування доказів, витребувано від Київського механіко-технологічного коледжу копію рішення комісії з персонального розподілу Київського механіко-металургійного технікуму про направлення (протокол засідання комісії і відомість персонального розподілу випускників та/або направлення на роботу) випускника 1991 року ОСОБА_1 , як молодого спеціаліста, на роботу на Київський завод полімерних матеріалів - головного підприємства д/о «Укрпластик» (а.с. 109, 110).

21.10.2020 р. від відповідача до суду надійшла заява з процесуальних питань з проханням відмовити у задоволенні позову та розглянути справу за відсутності представників відповідача (а.с. 113, 114).

03.11.2020 року від представника відповідача ПрАТ «Укрпластик» Вяльченка Д.В. до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності (а.с. 124-126).

12.11.2020 року від Державного вищого навчального закладу «Київський механіко-технологічний коледж» до суду надійшла відповідь на ухвалу суду про витребування доказів, у якій зазначено про те, що гр. ОСОБА_1 дійсно навчався з 01.09.1987 р. у Київському механіко-металургійному технікумі (наказом № 546 від 26.06.2007 МОН України Київський механіко-металургійний технікум перейменовано у Державний вищий навчальний заклад «Київський механіко-технологічний коледж») на денній формі навчання за спеціальністю «Монтаж і ремонт промислового обладнання» в групі МРО-87-3/8 (наказ № 180-ку від 25.08.1987). 04 березня 1991 року закінчив технікум, присвоєно кваліфікацію «технік-механік» (наказ № 56-ку від 04.03.1991). ОСОБА_1 отримав диплом з відзнакою серії НОМЕР_1 від 04.03.2020; в архівних документах коледжу інформація про працевлаштування ОСОБА_1 відсутня (а.с. 131, 132).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги та викладені у позові обставини.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки представника суд не повідомлено.

У поданій заяві з процесуальних питань від 15.10.2020 відповідач просить розглянути справу без участі представника ПрАТ «Укрпластик» та відмовити в позові з викладених у відзиві на позовну заяву підстав.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку.

Порядок розподілення випускників середніх спеціальних навчальних закладів та направлення їх на роботу у 1991 році визначався Положенням про розподіл і використання в народному господарстві випускників вищих та середніх спеціальних учбових закладів, затвердженим Державним комітетом СРСР з народної освіти, Державним плановим комітетом СРСР, Державним комітетом СРСР з праці та соціальних питань, Міністерством фінансів СРСР та Міністерством юстиції СРСР від 1 серпня 1988 року (далі - Положення про розподіл).

Відповідно до пункту 2 Положення про розподіл, надання випускникам вищих та середніх спеціальних навчальних закладів в плановому порядку - одна із гарантій забезпечення права громадян СРСР на працю, що закріплене конституцією СРСР. Робота випускника у відповідності з направленням є його громадянським обов`язком.

В обгрунтування вимог позивач посилається на порушення відповідачем пункту 4 Положення про розподіл, яким було визначено, що випускники, які закінчили вищі та середні спеціальні навчальні заклади з відривом від виробництва, направляються на роботу у відповідності з отриманою спеціальністю та кваліфікацією за рішенням комісії по персональному розподілу.

Судом встановлено, що позивач 04.03.1991 році закінчив з відзнакою Київський механіко-металургійний технікум по спеціальності «Монтаж та ремонт промислового устаткування», йому було присвоєно кваліфікацію техніка-механіка (копія диплому серії НОМЕР_1 - а.с. 7).

Після закінчення технікуму позивач був направлений на роботу та з 26.04.1991 р. працевлаштований на Київський завод полімерних матеріалів - головного підприємства В/О «Укрпластик» на посаду слюсаря-ремонтника 3 розряду, що підтверджується копією наказу від 25.04.1991 року № 90-л та записом у трудовій книжці ОСОБА_1 (а.с. 8, 84).

Таким чином, відповідно до п. 4 Положення про розподіл, позивач мав бути направлений та працевлаштований на посаду техніка-механіка з ремонту промислового устаткування, натомість, був працевлаштований на посаду слюсара-ремонтника 3 розряду, тобто не у відповідності до отриманої спеціальності.

Разом з тим, відповідно до пункту 13 Положення про розподіл, випускники середніх спеціальних навчальних закладів можуть бути направленими за їх згодою на роботу в якості робітників, яким за рівнем їх кваліфікації вимагається середня спеціальна освіта у відповідності до Єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт та професій робітників.

Таким чином, наведене Положення не виключало можливості направлення на працевлаштування особи з кваліфікацією техніка-механіка за спеціальністю ремонт промислового устаткування на роботу за робітничою професією слюсаря-ремонтника 3 розряду.

Зміст постанови Державного комітету СРСР по праці і соціальних питань, секретаріату ВЦРПС від 31 січня 1985 року № 31/3-30 «Про затвердження «Загальних положень Єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт характеристик професій працівників народного господарства СРСР» (Випуск 2. Слюсарні та слюсарно-складальні роботи) зі змінами, свідчить, що характеристики робіт і вимоги до знань техніка-механіка з ремонту устаткування і слюсаря-ремонтника в цілому є подібними.

На думку суду, факт працевлаштування позивача за розподілом не у відповідності до його кваліфікації, але у відповідності до його спеціальності - ремонт устаткування, самі по собі не свідчать про незаконність працевлаштування як такого.

Крім того, відповідно до пункту 24 Положення про розподіл, у випадку незгоди з рішенням комісії, випускник мав право в десятиденний строк звернутися в міністерство, відомство у віданні якого знаходиться навчальний заклад, з мотивованим запереченням. Рішення міністерства, відомства являлось остаточним.

Позивач у позовній заяві не навів та в судовому засіданні не довів, що оскаржував рішення комісії з розподілу або будь яким чином звертався у 1991 році для відновлення свого права на працю відповідно до своєї кваліфікації.

Також зміст Положення про розподіл свідчить, що у деяких випадках комісія з розподілу мала право направити випускника за його згодою на роботу, яка не відповідала його спеціальності та/або кваліфікації, враховуючи його сімейний стан, стан здоров`я або інші поважні причини.

Позивач жодними доказами не довів відсутності його згоди на працевлаштування на посаді слюсаря-ремонтника 3 розряду.

Суд також приймає до уваги ті обставини, що наказ про прийняття на роботу ОСОБА_1 на посаду слюсаря-ремонтника видавався на підставі поданої позивачем заяви, зі змістом наказу позивач був ознайомлений, що підтверджується копією наказу та підписом ОСОБА_1 у його особовій карточці № 358 (а.с. 82-84).

На думку суду, відсутність категоричної незгоди з боку позивача з прийнятим рішенням щодо направлення на роботу у 1991 році та працевлаштування ОСОБА_1 на Київському заводі полімерних матеріалів - головного підприємства В/О «Укрпластик» свідчить про те, що позивач вільно погодився на таке працевлаштування на підприємстві на посаді слюсаря-ремонтника 3 розряду, незважаючи на здобуту кваліфікацію за дипломом. Таким чином, підстави стверджувати про порушення права позивача на працю, що включає в себе свободу вибору роду занять і право працювати відповідно до отриманої освіти у суду відсутні.

Відповідно положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно норми ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що позов не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, тому задоволенню не підлягає.

З урахуванням недоведеності позивачем позовних вимог щодо незаконності його працевлаштування суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності, відповідно положень частини 1 ст. 233 КЗпП України.

В порядку ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі та ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 15.06.2020 року позивач був звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви. Стороною відповідача не подавались заяви та докази про понесені судові витрати.

Керуючись Положенням про розподіл і використання в народному господарстві випускників вищих та середніх спеціальних учбових закладів, затвердженим Державним комітетом СРСР з народної освіти, Державним плановим комітетом СРСР, Державним комітетом СРСР з праці та соціальних питань, Міністерством фінансів СРСР та Міністерством юстиції СРСР від 1.08.1988 року, ст. ст. 4, 5, 12, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 223, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Укрпластик» про визнання працевлаштування незаконним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Укрпластик», місце знаходження: 02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 1, ідентифікаційний .

Повне судове рішення складено 16 січня 2021 року.

Суддя Л.М.Виниченко