Головуючий у І інстанції Чех Н.А.
Провадження №22-ц/824/280/2021 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова Андрія Валерійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванов А.В. в рамках зведеного виконавчого провадження № 61551656 від 13.03.2020 року звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , посилаючись на те, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 61551656 від 13.03.2020 року з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва на підставі виконавчого листа № 755/16868/15-ц від 12.02.2020 року, яким з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором № КФ- від 30.12.2013 року у розмірі 4 166 073 грн., та виконавче провадження № 62963431 від 07.09.2020 року з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва на підставі виконавчого листа № 755/22611/14-ц від 06.07.2020 року, яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором № 28806С134 від 19.10.2006 року у розмірі 1 198 887,63 швейцарських франків та судовий збір - 3 654,00 грн.

Боржник зареєстрований в АДРЕСА_1 , а проживає в АДРЕСА_2 .

Згідно з листом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області № 8010.13.2.-15415/80.2-20 від 24.03.2020 року боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 20.02.2017 року ВОД № 2 УГПРЕ ГУДМС України в м. Києві, та серії НОМЕР_2 , виданий 20.08.2018 року ВЦОД № 3 ГУДМС України в м. Києві. Крім того, боржник має посвідку серії НОМЕР_3 від 12.11.2018 року на проживання у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північній Ірландії, яка дійсна до 12.03.2022 року.

Згідно з листом Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України № 0.184-10644/15-20 від 03.04.2020 року 14.03.2020 року о 17 годині 51 хвилині 31 секунді ОСОБА_1 перетнув державний кордон України в напрямку в`їзду через пункт пропуску Бориспіль з використанням закордонного паспорту серії НОМЕР_1 .

Загальна сума боргу за зведеним виконавчим провадженням становить 62 376 533,61 грн. З матеріалами виконавчого провадження неодноразово були ознайомлені адвокати боржника - Коваленко І.В., Годованюк О.В., ОСОБА_3 . Однак, боржник не вживає заходів для виконання судових рішень, що набули законної сили.

В ході виконання з боржника примусово стягнуто кошти на загальну суму 24 538,08 грн.; виявлено та звернуто стягнення на автомобіль «Jaguar XJ», який реалізовано за 578 325,00 грн. Згодом виявлено автомобіль «Land Rover», який перебуває у розшуку. Крім того, виявлено у боржника частки у статутному капіталі - ТОВ «Мозаік-Інвестментс», ТОВ «Мозаік Консалтінг», ТОВ «Інтро-Плюс», на які звернути стягнення не вбачається за можливе через відсутність документів, необхідних для визначення вартості частки боржника у статутному капіталі. Також було виявлено акції емітента ПрАТ «Українська міжбанківська валютна біржа» у кількості 89 730 штук, на які накладено арешт, втім депозитарна установа ТОВ «Інвітум» повідомлено, що 24.04.2020 року цінні папери заблоковано, акції передано ОСОБА_4 як заставодержателю ПрАТ «Українська міжбанківська валютна біржа» за договором позики від 15.03.2020 року, щодо отримання 9 000 000,00 грн.

Згідно з відомостями реєстру речових прав на нерухоме майно боржнику належить житловий будинок АДРЕСА_3 загальною площею 544,6 м2, а також дві земельні ділянки в смт. Козин площею 0,1904 га та 0,1496 га, які перебувають в іпотеці АТ «Укрексімбанк».

Враховуючи те, що рішення суду до теперішнього часу боржником не виконане, і боржник ухиляється від його виконання, а також те, що боржник має можливість перетину кордону України, в зв`язку із чим існує загроза його ухилення від виконання рішення суду, приватний виконавець просив суд про задоволення його подання та тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року подання приватного виконавця задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , громадянина України ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 (без вилучення паспорту громадянина України) до виконання ним зобов`язання, покладеного рішеннями Дніпровського районного суду м. Києва, у загальному розмірі 66 397 014,04 грн.

Не погоджуючись з ухвалою,ОСОБА_1 через представника - адвоката Годованюка О.В. подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні подання приватного виконавця Іванова А.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника стягувача ОСОБА_5 - адвоката Чорного І.В., останній просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалусуду - без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Мінко А.В. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Приватний виконавець Іванов А.В. в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив залишити ухвалу суду без змін, як законну та обґрунтовану.

Представник АТ «Укрексімбанк» - адвокат Петренко С.В. та представник ОСОБА_5 - адвокат Чорний І.В. в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечили та просили залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає, що вбачається з наступного.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.10.2016 року у справі № 755/16868/15-ц, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Енергобанк» стягнуто борг за кредитним договором від 30.12.2013 року в сумі 4 166 073,00 грн.

20.02.2020 року Дніпровським районним судом м. Києва замінено стягувача ПАТ «Енергобанк» на ОСОБА_5 .

13.03.2020 року видано виконавчий лист. Приватним виконавцем Виконавчого округу м. Києва Івановим А.В. відкрито виконавче провадження № 61551656.

Крім того, Дніпровським районним судом м. Києва розглянуто справу № 755/22611/14 за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 борг за кредитним договором № 28806С134 від 19.10.2006 року у розмірі 1 198 887,63 швейцарських франків та судовий збір - 3 654,00 грн. Стягнуто борг за процентами станом на 06.02.2015 року у розмірі 371 806,50 швейцарських франків, та пеню - 8 747 445,88 грн.

06.07.2020 року видано виконавчий лист; 07.09.2020 року відкрито виконавче провадження № 62963431.

В подальшому виконавчі провадження зведено, загальна сума боргу ОСОБА_1 становить 66 397 014,04 грн.

В межах даного виконавчого провадження з боржника примусово стягнуто кошти на загальну суму 24 538,08 грн.; виявлено та звернуто стягнення на автомобіль «Jaguar XJ», який реалізовано за 578 325,00 грн. Згодом виявлено автомобіль «Land Rover», який перебуває у розшуку. Крім того, виявлено у боржника частки у статутному капіталі - ТОВ «Мозаік-Інвестментс», ТОВ «Мозаік Консалтінг», ТОВ «Інтро-Плюс», на які звернути стягнення не вбачається за можливе через відсутність документів, необхідних для визначення вартості частки боржника у статутному капіталі. Також було виявлено акції емітента ПрАТ «Українська міжбанківська валютна біржа» у кількості 89 730 штук, на які накладено арешт, втім депозитарна установа ТОВ «Інвітум» повідомлено, що 24.04.2020 року цінні папери заблоковано, акції передано ОСОБА_4 як заставодержателю ПрАТ «Українська міжбанківська валютна біржа» за договором позики від 15.03.2020 року, щодо отримання 9 000 000,00 грн.

Задовольняючи подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності факту обізнаності боржника щодо відкриття виконавчого провадження та невчинення ним дій по виконанню рішення.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Свобода пересування гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенція), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Разом з тим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Так, у справі "Гочев проти Болгарії" Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Отже, наявність самого лише невиконаного зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Факт ухилення боржника має підтверджуватись сукупністю належних доказів, які державний виконавець повинен надати до суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Частинами 1, 2, 5 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що рішення суду виконується, зокрема, з боржника ОСОБА_1 примусово стягнуто кошти на загальну суму 24 538,08 грн.; виявлено та звернуто стягнення на автомобіль «Jaguar XJ», який реалізовано за 578 325,00 грн. Крім того, виявлено у боржника частки у статутному капіталі - ТОВ «Мозаік-Інвестментс», ТОВ «Мозаік Консалтінг», ТОВ «Інтро-Плюс», на які звернути стягнення не вбачається за можливе через відсутність документів, необхідних для визначення вартості частки боржника у статутному капіталі. Також було виявлено акції емітента ПрАТ «Українська міжбанківська валютна біржа» у кількості 89 730 штук, на які приватним виконавцем накладено арешт, втім депозитарна установа ТОВ «Інвітум» повідомлено, що 24.04.2020 року цінні папери заблоковано, акції передано ОСОБА_4 як заставодержателю ПрАТ «Українська міжбанківська валютна біржа» за договором позики від 15.03.2020 року, щодо отримання 9 000 000,00 грн.

Крім того, на час розгляду справи апеляційним судом, за повідомленням приватного виконавця в межах виконавчого провадження було реалізовано належний боржнику автомобіль «Land Rover» та виставлено на електронні торги належний боржнику житловий будинок у АДРЕСА_2 .

Також представником боржника було повідомлено колегії суддів, що ОСОБА_1 , починаючи з 08 жовтня 2020 року веде перемовини з АТ «Державний експортно-імпортний банк» щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором, і дане питання кредитною установою розглядається, що підтвердила в судовому засіданні і представник банку.

Таким чином, боржник вчиняє відповідні дії для погашення заборгованості перед стягувачами, що спростовує висновки суду про його ухилення від виконання рішення суду.

Тимчасова заборона щодо виїзду боржника за кордон при проведенні виконавчих дій є крайнім заходом, спрямованим на своєчасне виконання судового рішення, за наявності достатніх доказів, які свідчать, що всі можливості щодо здійснення виконавчих дій в площині Закону України «Про виконавче провадження» вичерпано і боржник перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів того, що боржник вчиняє умисні свідомі дії, спрямовані на невиконання відповідного зобов`язання, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав до задоволення подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, наслідком чого стало незаконне обмеження конституційного права ОСОБА_1 на свободу пересування.

Таким чином, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, допустив неповне з`ясування обставин справи та не перевірив належним чином наявність у справі визначених законом підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, обмежившись лише вказівкою на обізнаність боржника з фактом відкриття виконавчих проваджень та тривалим невиконанням ним судових рішень, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення подання, допустивши невиправдане та непропорційне втручання у право ОСОБА_1 на свободу пересування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення помилкової ухвали про задоволення подання, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали з постановленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова Андрія Валерійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: