Провадження № 22ц-824/2278/2020 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

27 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Гуля В.В. та Матвієнко Ю.О.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ПрАТ «СК «УСГ» на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 23 565 грн. 66 коп., пеню у розмірі 1 627,97 грн., 3 % річних у розмірі 146 грн. 05 коп. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 06 липня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , з вини водія автомобіля «Audi Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «СК «УСГ» за договором страхування (полісом) №АК/7731659.

Вказує, що на виконання своїх обов`язків за договором страхування (полісом) відповідачем було сплачено страхове відшкодування на загальну суму 28 515,00 грн., яке було сплачено наступним чином: 1) 20.08.2018 - 19 958,55 грн.; 2) 21.09.2018 - 5 779,98 грн.; 3) 26.07.2019 - 1 200,05 грн.; 4) 31.07.2019 - 1 576,46 грн.

При цьому, зазначає, що ним було фактично оплачено відновлювальний ремонт свого транспортного засобу у ФОП ОСОБА_4 на суму 55 338, 00 грн. та понесено фактичні витрати, пов`язані з ремонтом (рихтовкою) пошкоджених дисків коліс автомобіля на суму 955,00 грн. та з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання на суму 940,00 грн.

Вважає, що визначений ПАТ «СК «УСГ» розмір страхового відшкодування виявився суттєво меншим ніж понесені ним фактичні витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля, страховик не зрозуміло яким чином визначив суму страхового відшкодування, оскільки самого розрахунку суми страхового відшкодування страховиком надано не було, а в своїх листах він посилався на два різні висновки невідомого йому незалежного оцінювача.

Вказує, що згідно листа ПАТ «СК «УСГ» № 03/3757 від 26.07.2019 йому було визначено страхове відшкодування у розмірі 26 938,58 грн. (з ПДВ), коефіцієнт фізичного зносу 65,28 % на підставі Звіту № 229/У/2019 від 25.07.2019, а згідно листа № 03/3842 від 31.07.2019 йому було визначено страхове відшкодування у розмірі 28 515, 04 грн. (з ПДВ), коефіцієнт фізичного зносу 59,10 % на підставі Звіту № 281/У/2018 від 11.09.2018, які ним не було отримано.

Вважає, що суттєва різниця між розміром страхового відшкодування та фактичною вартістю ремонту автомобіля вказує на те, що страховиком було занижено розмір страхового відшкодування, а невідомим оцінювачем не враховані всі пошкодження його автомобіля.

У зв`язку з цим, він направив страховику заяву про перегляд прийнятого рішення, в якій він просив доплатити страхове відшкодування у розмірі 21 670, 66 грн. на підставі наданих документів про фактичні витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу з урахуванням розрахованого відповідно до законодавства зносу, а також відшкодувати витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу у розмірі 940,00 грн. та 955,00 грн. витрат пов`язаних з ремонтом (рихтовкою) пошкоджених дисків коліс, однак страховиком не виплачено страхове відшкодування у повному розмірі, через що просить суд стягнути з ПрАТ «СК «УСГ» на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 23 565 грн. 66 коп., а також пеню у розмірі 1 627,97 грн., 3 % річних у розмірі 146 грн. 05 коп. та судові витрати.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ЦКУ, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та дійшов неправильних висновків щодо правовідносин між сторонами, оскільки відповідачем було сплачено йому лише 28 515, 00 грн., однак ним також були понесені фактичні витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля у розмірі 55 338, 00 грн., 955, 00 грн., пов`язаних з ремонтом (рихтовкою) пошкоджених дисків коліс та 940, 00 грн. витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП, і ці витрати не перевищують ліміт страхової відповідальності, тому, на його думку, мають бути відшкодовані відповідачем, однак місцевий суд вказаного не врахував, через що вважає оскаржуване рішення необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.

У свою чергу, представник ПрАТ «СК «УСГ» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції та вказує зокрема на те, що ПрАТ «СК «УСГ» виконало свої зобов`язання перед ОСОБА_1 у повному обсязі, сплативши позивачу страхове відшкодування у загальному розмірі 28 515, 04 грн., і страховик відповідно до закону відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, а різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодування має відшкодовувати особа, яка винна у ДТП, через що просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виконав у повному обсязі свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування позивачу на умовах та порядку, визначених ст.ст. 22.1, 29, п. 34.4 ст. 34 ЗУ «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а фактичні витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля, мають бути покладені на винуватця ДТП.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2018 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Audi Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_3 , та транспортного засобу «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , та транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_3 .

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.10.2018 року винним у скоєнні вказаної ДТП визнано водія автомобіля «Audi Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 .

13.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «СК «Українська страхова група» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та 16 липня 2018 року з заявою про виплату страхового відшкодування на банківський рахунок.

18.07.2018 року на виконання ст. 34.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оцінювачем ОСОБА_5 було проведено огляд транспортного засобу «ДЕУ», державний реєстраційний № НОМЕР_1 , у зв`язку з чим було складено акт огляду транспортного засобу.

Відповідно до Ремонтної калькуляції №ДКЦВ-15974 від 09.08.2018 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «ДЕУ», державний реєстраційний № НОМЕР_1 , з урахуванням значення коефіцієнт фізичного зносу без ПДВ складає 19 958, 55 грн.

17.08.2018 року ПАТ «СК «Українська страхова група» було складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт №ДКЦВ-15974 та 20.08.2018 року було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 19 958,55 грн. на банківський рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується копією платіжного доручення №17455.

20.09.2018 року на адресу ПАТ «СК «Українська страхова група» надійшов Звіт №281/У/2018 від 11 вересня 2018 року про оцінку вартості відновлювального ремонту КТЗ DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «ДЕУ», державний реєстраційний № НОМЕР_1 з урахуванням значення коефіцієнт фізичного зносу без ПДВ складає 25 738,53 грн., та 28 515,04 грн. з ПДВ на запасні частини та матеріали.

У зв`язку з тим, що згідно Звіту № 281/У/2018 від 11 вересня 2018 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «ДЕУ», державний реєстраційний № НОМЕР_1 з урахуванням значення коефіцієнт фізичного зносу та без ПДВ є більшою ніж згідно Ремонтної калькуляції № ДКЦВ-15974 від 09.08.2018 року, ПАТ «СК «Українська страхова група» прийняло рішення про здійснення ОСОБА_1 доплати страхового відшкодування у розмірі 5 779,98 грн., яку 21.09.2018 року було здійснено на банківський рахунок позивача та повідомлено листом №03/5664 від 21.09.2018 року про виплату страхового відшкодування.

10.05.2019 року до ПАТ «СК «Українська страхова група» звернувся ОСОБА_1 з заявою про перегляд прийнятого рішення. У зв`язку з проведенням ОСОБА_1 ремонту транспортного засобу «ДЕУ», державний реєстраційний № НОМЕР_1 , ПАТ «СК «Українська страхова група» направило надані позивачем документи до ТОВ «Незалежна експертна компанія» з проханням скласти актуалізований Звіт.

Відповідно до Звіту № 299/У/2019 від 25.07.2019 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «ДЕУ», державний реєстраційний № НОМЕР_1 з урахуванням значення коефіцієнт фізичного зносу та з урахуванням витрат, понесених ОСОБА_1 на ремонт, складає 26 938,58 грн. з ПДВ.

26.07.2019 року ПАТ «СК «Українська страхова група» здійснило доплату страхового відшкодування (ПДВ) в розмірі 1 200,05 грн. на банківський рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується копією платіжного доручення № 18541, про що останнього повідомлено листом №03/3759 від 26.07.2019 року.

У зв`язку з тим, що згідно Звіту № 281/У/2018 від 11.09.2018 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «ДЕУ», державний реєстраційний № НОМЕР_1 , з рахуванням значення коефіцієнт фізичного зносу та ПДВ є більшою ніж згідно Звіту № 299/У/2019 від 25.07.2019 року, ПАТ «СК «Українська страхова група» прийняло рішення про здійснення позивачу доплати страхового відшкодування (ПДВ) по Звіту № 281/У/2018 від 11 вересня 2018 року у розмірі 1 576,46 грн., про що повідомило позивача листом №03/3842 від 31.07.2019.

Тобто на виконання своїх обов`язків за договором страхування (полісом) ОСЦПВ №АК/7731659 відповідачем було сплачено страхове відшкодування на загальну суму 28 515,00 грн., яке було сплачено наступним чином: 1) 20 серпня 2018 року - 19 958 грн. 55 коп.; 2) 21 вересня 2018 року - 5 779грн. 98 коп.; 3) 26 липня 2019 року - 1 200 грн. 05 коп.; 4) 31 липня 2019 року - 1 576 грн. 46 коп. (а.с.51, 81, 120, 124).

Позивач вказує, що ним було фактично оплачено відновлювальний ремонт свого транспортного засобу у ФОП ОСОБА_4 на суму 55 338, 00 грн. та понесено фактичні витрати, пов`язані з ремонтом (рихтовкою) пошкоджених дисків коліс автомобіля на суму 955,00 грн. та з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання на суму 940,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що страховик повною мірою виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 щодо виплати страхового відшкодування, а різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, і такі витрати мають бути покладені на особу, яка винна у ДТП, однак таких позивач вимог позивач не пред`являв, через що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля у розмірі 55 338, 00 грн. та витрат на ремонт пошкоджених дисків коліс автомобіля на суму 955, 00 грн.

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18.

Доводи апелянта про те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йому усю завдану шкоду від ДТП у межах страхового ліміту, який відповідно до страхового полісу складає 100 000 грн., що відповідає правовій позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17-ц, та у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 591/3152/16-ц, не заслуговують на увагу, оскільки вказане може бути оспорено особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду про те, що позовні вимоги про стягнення з ПАТ «СК «УСГ» пені у розмірі 1 627,97 грн. та 3% річних у розмірі 146,05 грн., оскільки ці вимоги є похідними від первісних, в задоволенні яких було відмовлено, і позивачем також не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що витрати на суму 940, 00 грн. згідно квитанції № 014416 від 08.07.2018 року були понесені у зв`язку із евакуацією автомобіля позивача внаслідок ДТП, яка сталася 07.07.2018 року.

Інші доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: