єдиний унікальний номер 755/306/19-ц
номер провадження 2-ві/824/4/2021
У Х В А Л А

18 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Фінагеєва В.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Мостової Г.І. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Перша київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину квартири у порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Київським апеляційним судом розглядається апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року у зазначеній справі.

06 січня 2021 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Мостової Г.І.

Заява обґрунтована тим, що вони не довіряють судді у зв`язку з умисним не розглядом апеляційної скарги заявників від 01 липня 2020 року, неправомірними діями, неправдивими визначеннями. Заявники зазначають, що ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернуто особі, яка її подала. Заявники вважають, що вказаною ухвалою порушено норми процесуального матеріального, морального права, а також статтю 129 Конституції України та частину 1 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 січня 2021 року у складі суддів Мостової Г.І., Слюсар Т.А., Сержанюка А.С. заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Мостової Г.І. визнано необґрунтованою та передано справу на автоматизований розподіл між суддями для визначення судді, який вирішить питання про відвід судді Мостової Г.І. у порядку, встановленому частиною 1 статті 33 ЦПК України.

Після проведення автоматизованого розподілу справи відповідно до ч. 3, 8 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішується без повідомлення учасників справи суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2021 року справу призначено судді-доповідачу Фінагеєву В.О.

Згідно вимог ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Тобто, перелік підстав для відводу чітко визначений законом.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи, зазначені в заяві про відвід судді Мостової Г.І., апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Зазначені в заяві про відвід судді Мостової Г.І. обставини фактично відносяться до інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд апеляційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто, має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;«суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Водночас, як зазначено в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення. Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Апеляційний суд вважає, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто, в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді Мостової Г.І. у справі № 755/306/19, апеляційний суд приймає також до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина 4 статті 36 ЦПК України).

Наведені заявниками доводи стосуються їх незгоди з ухвалою про повернення апеляційної скарги, постановленою 29 жовтня 2020 року зазначеною суддею, що у значенні вказаних вище імперативних приписів частини 4 статті 36 ЦПК України не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.

Крім того, у заяві про відвід не наведено фактів прояву суддею поведінки, яка б свідчила про її упередженість чи необ`єктивність у цій справі та викликала недовіру.

Отже, доводи, якими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мотивують свою заяву про відвід судді Мостової Г.І., не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Враховуючи зазначені норми закону, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід судді.

На підставі викладеного та керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Мостової Г.І. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Перша київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину квартири у порядку спадкування за заповітом.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Фінагеєв