КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/6488/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 2-5464/12

20 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року, постановлену під головуванням судді Колесника О.М., у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 , Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, в якій просило замінити стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у виконавчих провадженнях № 52521388 та № 52522962, що відкриті на підставі виконавчого листа № 2-5464/12, виданого Дарницьким районним судом м. Києва.

В обґрунтування заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» зазначало, що у Дарницькому РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебувають виконавчі провадження № 52521388 та № 52522962 відкриті на підставі виконавчого листа № 2-5464/12, що видав Дарницький районний суд м. Києва про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № СL-008/236/2008.

Вказувало на те, що 17 вересня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 2-09/18, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, у тому числі за договором кредиту № CL-008/236/2008.

Посилаючись на ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст.ст. 18, 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» просив заяву задовольнити.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження - задоволено.

Замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-5464/12, виданого Дарницьким районним судом міста Києва, з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 надіслала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 рокускасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що ухвалу постановлено без участі сторін та на підставі дослідження письмових доказів, копії яких не відповідають вимогам ЦПК України. Вказувала, що заявником не надано належних доказів, що саме договір кредиту № CL-008/236/2008 від 26 квітня 2013 року став предметом договору факторингу.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходило.

ОСОБА_1 та представник ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, про причини неявки суд не повідомили, тому колегія суддів вважала можливим проводити розгляд справи у їх відсутність.

Представник Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) також не з'явився в судове засідання, надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника Відділу.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, а виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, передбачено ст.6 Конвенції.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та безумовною підставою для скасування судового рішення.

Про це зазначено в постанові Верховного Суду у справі № 295/5011/15-ц (касаційне провадження № 61-1125св17).

Відповідно до 128-130 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Таким чином, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи у цьому випадку може свідчити лише розписка та належна фіксація її вручення.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанції порушив право боржника на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості надати докази та навести доводи, через що порушив вимоги ст. 6 зазначеної Конвенції.

Суд першої інстанції розглянув справу без участі боржника, який належним чином не був повідомлений про час та місце розгляду справи, і боржник зазначає про це у своїй скарзі, що є безумовною підставою для скасування судового рішення (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у розмірі 265 586,84 грн., судові витрати в сумі 2 655,87 грн., а всього - 268 242,71 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2013 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2013 року в частині відмови Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 несплачених відсотків за користування кредитом у сумі 6 637,14 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 53 028,76 грн. та пені за прострочення виконання зобов`язань в сумі 100 109,26 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом в сумі 6 637,14 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 53 028,76 грн., пеню за прострочення виконання зобов`язань в сумі 100 109,26 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 395,13 грн. В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2013 року виправлено допущені в рішенні Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2013 року описки, а саме: в описовій, мотивувальній та резолютивній частині рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2013 року замість словосполучення «в сумі 6 637,14 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 53 028,76 грн.» вказати «в сумі 4 272,33 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 34 134,64 грн.».

У матеріалах справи відсутні докази, щодо виконання рішення суду та відповідно сплати заборгованості.

17 вересня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 2-09/18, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, у тому числі за договором кредиту № CL-008/236/2008.

Кредитні договори, за якими Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло право вимоги зазначені у Додатку № 1, що додається до договору.

Договір факторингу від 17 вересня 2018 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» є чинним, у встановленому законом порядку не визнаний недійсним.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження й її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц, від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц, від 09 січня 2020 року у справі №2218/5181/2012.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну сторони його правонаступником.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалу постановлено на підставі дослідження письмових доказів, копії яких не відповідають вимогам ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки надані заявником докази є належними та допустимими, на підставі яких суд встановив наявність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги заявника та інші обставини, які мають значення для вирішення даної справи. При цьому, боржником не спростовано обставин, що встановлені судом першої інстанції та висновків суду, зроблених на підставі досліджених у справі доказах.

Посилання боржника на те, що заявником не надано належних доказів, що саме договір кредиту № CL-008/236/2008 від 26 квітня 2013 року став предметом договору факторингу колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції, про наявність правових підстав для задоволення заяви. Крім того, як вбачається з реєстру боржників , що є додатком № 1 до договору факторингу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту № CL-008/236/2008.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року підлягає скасуванню, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, та постановленню нового судового рішення про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

Замінити сторону стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-5464/12, виданого Дарницьким районним судом міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 травня 2021 року.

Головуючий: Судді: