Постанова

Іменем України

19 травня 2021 року

м. Київ

справа № 756/11896/17

провадження № 61-6808св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Бенько Ігор Валерійович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовну заяву мотивовано тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 2017 року.

З інформації Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія» їй стало відомо, що у цій квартирі зареєстровані невідомі їй особи, зокрема ОСОБА_3 та ОСОБА_2

ОСОБА_1 вважає, що реєстрація цих осіб у її квартирі перешкоджає їй розпоряджатися своєю нерухомістю.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням, зокрема квартирою АДРЕСА_1 , та зняти їх з реєстрації місця проживання.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в частині пред`явлення вимог до ОСОБА_3 на підставі пункту 7 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року у складі судді Луценка О. М. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

У іншій частині вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач як власник має право відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Крім того, відповідач не проживає у спірній квартирі більше року. При цьому підстави для зняття відповідача з реєстраційного обліку відсутні, оскільки позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття його з реєстраційного обліку.

Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року цю справу призначено до розгляду.

Під час розгляду апеляційним судом цієї справи ОСОБА_2 заявив клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 756/11551/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліхт Інвест», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Т. В., Публічне акціонерне товариство «БГ Банк», про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, про визнання особи такою, що тратила право користування житловим приміщенням, до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 756/11551/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліхт Інвест», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Т. В., Публічне акціонерне товариство «БГ Банк», про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним відповідно до пункту 5 частини першої статті 253 ЦПК України.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що в провадженні Оболонського районного суду міста Києва вирішується спір щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11 квітня 2017 року, на підставі якого ОСОБА_1 набула право власності на це нерухоме майно. З огляду на підстави та предмет позову під час вирішення цієї справи суд повинен встановити та надати оцінку правомірності правочину щодо набуття права власності на об`єкт нерухомого майна ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Бенько І. В., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник вказала застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 183/5864/17-ц (провадження № 61-386926св18), від 12 грудня 2018 року в справі № 645/331/17 (провадження № 61-3429зпв18), від 11 вересня 2019 року в справі № 766/9344/18-ц (провадження № 61-10853св19), від 26 вересня 2019 року в справі № 303/253/15-ц (провадження № 61-31924св18), від 13 січня 2020 року в справі № 922/2163/17.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував пункт 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки не містить обґрунтування неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Бенько І. В., на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року і витребувано із Київського апеляційного суду цивільну справу № 756/11896/17.

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги і правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Бенько І. В., підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Відповідно до цієї ж норми права суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Апеляційним судом встановлено, що у провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває справа № 756/11551/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліхт Інвест», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Т. В., Публічне акціонерне товариство «БГ Банк», про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11 квітня 2017 року недійсним.

З огляду на наведене суд апеляційної інстанції вважав, що розгляд справи, що переглядається, є неможливим до вирішення справи № 756/11551/19 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11 квітня 2017 року недійсним, тому дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження в справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

У абзаці четвертому пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України 2004 року (стаття 251 чинного ЦПК України) підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті, - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

У справі, яка переглядається, предметом спору є визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Підставою для зупинення провадження у справі став факт розгляду судом цивільної справи про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11 квітня 2017 року недійсним.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд апеляційної інстанції не врахував, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Крім того, апеляційний суд не зазначив, у чому полягає неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 756/11551/19, чи є ці справи пов`язані спільним предметом чи підставою, та яким чином рішення в справі № 756/11551/19 може вплинути на вирішення справи, що переглядається.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що наявність спору про визнання недійсним договору купівлі-продажу виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити під час розгляду цієї справи наявність обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовувала свої позовні вимоги.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд апеляційної інстанції також порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Згідно з частинами першою, другою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та такі критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Отже, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції було порушено процесуальні норми під час розгляду справи, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду.

Зіставлення змісту наведених суджень із розумінням положень пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України переконує у тому, що оскаржуване судове рішення про зупинення провадження у справі не може бути залишене у силі, оскільки висновки, зазначені в ньому, є необґрунтованими, таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі, а отже, відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до цього ж суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Згідно із частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Бенько Ігор Валерійович, задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк