Справа № 127/3345/20
Провадження № 22-ц/801/65/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 рокуСправа № 127/3345/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Панасюка О.С., секретар Куленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Королем О.П. в м. Вінниці, повне рішення складено 16 жовтня 2020 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», державного реєстратора Васюри Павла Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,

встановив:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Васюри Павла Володимировича, Комунального підприємства «ГАРАНТ+», Вінницької області від 25.02.2019 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 45680419, час прийняття 12:28:05, про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,0 кв.м, житловою площею 44,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта: 101.

Позов мотивований тим, що 15.04.2005 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за яким позивач отримала кредит на суму 22 950 доларів США із строком повернення до квітня 2025 року.

У забезпечення кредитного зобов`язання між тими ж сторонами був укладений договір іпотеки трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І., зареєстрований у реєстрі за № 1185 від 15.04.2005 року.

На день укладення іпотечного договору право власності на квартиру належало позивачу на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого КП «Вінницьке обласне БТІ» 15.04.2005 у реєстровій книзі № 648.

17.12.2012 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення прав вимоги, про що позивачу стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 25.02.2019 державний реєстратор Васюра П.В., КП «ГАРАНТ+», Вінницька область, прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,0 кв.м, житловою площею 44,4 кв.м.

Враховуючи, що ніяких повідомлень про порушення кредитного та іпотечного зобов`язань надісланих на адресу боржника в порядку ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку» позивач не отримувала, слід вважати, що державним реєстратором не було дотримано вимог п.57, п.61 «Порядку державної реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015.

Реєстратором не було враховано та не перенесено у відкритий розділ обтяження щодо права власності, наявне на 25.02.2019, а саме зареєстроване обтяження речових прав ОСОБА_1 на нерухоме майно, зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.02.2015, прийняте постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в іпотечному повідомленні має міститись застереження визначення вартості предмета іпотеки на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єкта оціночної діяльності на день набутті кредитором права власності на предмет іпотеки, і така оцінка є обов`язковим документом, яким підтверджується наявність факту виконання кредитором відповідних умов правочину

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Васюри П.В., Комунального підприємства «ГАРАНТ+», Вінницької області від 25.02.2019 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 45680419, час прийняття 12:28:05, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,0 кв.м, житловою площею 44,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта:101.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скарга мотивована тим, що судом порушено норми ст. 526, 1054 ЦК України, які гарантують кредитору належне виконання зобов`язань боржником, а також повернення кредиту та сплату процентів; судом помилково зроблений висновок, що відповідачем не дотримано процедуру з приводу проведення оцінки предмета іпотеки у випадку задоволення вимоги кредитора шляхом набуття права власності на предмет іпотеки; помилковим є висновок суду, що ненадання іпотекодержателем державному реєстратору висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість предмета іпотеки є порушенням законодавства України; дії державного реєстратора є законними і підстав відмовити у державній реєстрації права власності на нерухоме майно не було; суд невірно трактував норми матеріального права, при цьому стверджуючи, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не дотримано процедуру повідомлення іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.37 ЗУ «Про іпотеку»; судом не взято до уваги постанову ВП ВС від 04.07.2018 у справі №522/2732/16-ц та постанову ВС від 29.08.2018 у справі №755/5691/16-ц; вимога позову про скасування рішення державного реєстратора не є належним способом захисту права або інтересу позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить доводити апеляційної скарги відхилити а рішення суду змінити, виклавши його в іншій редакції.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 15.04.2005 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №06-2.1/372, за яким позивач отримала кредит на суму 22 950 доларів США із строком повернення до 14 квітня 2025 року для придбання нерухомості у власність, а саме трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (Т.1а.с.77-79).

У забезпечення кредитного зобов`язання 15.04.2020 між тими ж сторонами був укладений договір іпотеки в забезпечення вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №06-2.1/372/від 15.04.2005, а також додаткових договорів до нього.

Предметом іпотеки є трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

17.12.2012 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення (Т.1 а.с.168)

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25.02.2019 року державний реєстратор Васюра Павло Володимирович, Комунальне підприємство «ГАРАНТ+», Вінницька область, прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 45680419, час прийняття: 12:28:05, про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,0 кв.м, житловою площею 44,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 (Т.1 а.с.11-13).

Суд першої інстанції задовольнив вимоги позову, зазначивши декілька підстав для їх задоволення.

По-перше, не можливо вчинити реєстраційної дії через відсутність звіту з оцінки предмету іпотеки. Така оцінка є обов`язковим документом, яким підтверджується наявність факту виконання кредитором відповідних умов правочину (іпотечного застереження), з яким пов`язується можливість переходу права власності на предмет іпотеки.

По-друге, Товариство не надало належних та допустимих доказів на виконання вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення іпотекодателю вимоги про усунення порушень та отримання такої вимоги боржником, а державним реєстратором не дотримано вимог п. 57, п.п.1) п. 61 Порядку щодо подання кредитором письмової вимоги про усунення порушень.

Що стосується першої підстави, то колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з декількох причин.

Суд першої інстанції розкриває зміст частини 3 ст. 37 та статтю 37 Закону України «Про іпотеку», а також пункт 57 Постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015, на які він посилається, перекручуючи їх зміст, адже дійсний їх зміст інший.

Зокрема, суд вказує, що згідно ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, разом з тим, в частині третій цієї статті (в редакції яка діяла на момент вчинення оспорюваної реєстраційної дії), вказується про те, що право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

А відтак, і ще один висновок суду про те, що за змістом ч. 3 ст. 37 Закону допустимим доказом виконання кредитором правочину у частині визначення вартості предмета іпотеки є відповідний оціночний звіт вартості предмета іпотеки, є хибним.

Суд першої інстанції також в рішенні зазначив, що положеннями ст. 37 цього Закону встановлено, що зміст іпотечного повідомлення має містити застереження визначення вартості предмета іпотеки на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на день набуття кредитором права власності на предмет іпотеки. Однак, нормами цієї статті Закону таких вимог взагалі не встановлено в жодній її частині. Таких вимог не має і в редакції Закону на час ухвалення судового рішення.

Посилаючись на п. 57 «Постанови КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Порядок), суд вказує, що державний реєстратор зобов`язаний дослідити вимогу про порушення зобов`язання на предмет її відповідності ст. ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку».

Однак, в п. 57 Порядку говориться про іншу вимогу: для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Висновок суд першої інстанції про незаконність рішення державного реєстратора, який базується на нормах права, згаданих ним у рішенні протирічить дійному змісту згаданих ним норм, а тому є неправильним, а відтак, норми права, які суд тлумачив на власний розсуд, підлягають виключенню з мотивувальної частини судового рішення.

Крім того, суд першої інстанції, згадуючи п.п.1 п.61 Порядку, без будь-якої мотивації вказав, що державним реєстратором не дотримано вимог цієї норми, але, на переконання колегії суддів, саме вимоги п. 61 Порядку в редакції, яка діяла на момент вчинення спірної реєстраційної дії, повинні бути застосовані до спірних правовідносин.

Так, відповідно до п. 61 Порядку (в редакції станом на 25.02.19) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. (ч.2 ст.18 Закону України « Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

У п. 2 ч. 3 ст.10 цього Закону вказується, серед інших обов`язків, обов`язок перевіряти документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій

Інших документів, ніж вказаних у п. 61, Порядком в редакції на час вчинення спірної реєстраційної дії не передбачено, так само як не передбачено подання реєстратуру звіту про оцінку предмета іпотеки.

Крім того, підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, передбачених ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для зупинення державної реєстрації прав (ст.25 цього Закону) та для відмови в державній реєстрації прав (ст.24 цього Закону) у державного реєстратора не було.

Отже, державний реєстратор діяв в межах повноважень і вчиняв реєстраційні дії відповідно до вимог законодавства, норми якого були чинними на час вчинення таких дій.

Крім цього, суд першої інстанції, зробивши такий висновок, застосував правові позиції викладені в постановах ВС, однак, таке посилання на них є помилковим, адже одна із правових позицій ВС стосується абсолютно інших, не подібних до наших правовідносин, а в двох інших постановах не міститься висновку, який би був аналогічний висновку суду першої інстанції.

Що стосується іншої підстави для задоволення вимог позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, оскільки він є обґрунтований.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У матеріалах справи міститься копія повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, в якому вказується про наявність заборгованості перед Товариством та її розмір, і вимагається протягом тридцяти днів погасити її, сплативши на вказаний у повідомленні рахунок.

Аналогічне повідомлення міститься в матеріалах електронної реєстраційної справи, скановані копії якої були надані суду на його запит (Т.1 а.с.175).

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, подаються про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, а також документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі (п.61 Порядку).

У даному випадку, копія вимоги була надана державному реєстратору, а документів (докази), що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги не надано.

Враховуючи вимоги п. 8.4 Договору іпотеки, в якому вказано, що всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів (або телеграм), чи приймаються кожною стороною власноручно, такими доказами повинні бути повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу з відміткою про вручення адресату, або копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення.

У матеріалах справи наявні копії документів, які свідчать, що Товариство направляло на адреси позивача документи (можливо і вимогу) з оголошеною цінністю, однак доказів їх вручення, з яких би можна було встановити дату вручення, а відтак початок перебігу 30-денного строку, ні державному реєстратору, ні суду не надано.

Відповідач - ТОВ «Кредитні ініціативи» на виконання вимог п. 61 Порядку, державному реєстратуру надало листи № 108-К та 107-К від 22 жовтня 2018 року EXPRESS MAIL, адресовані ТОВ «Темапол», в яких інформують щодо доставки кур`єрського відправлення накладних № 20001025 та № 20001024, адресат ОСОБА_1 , і повідомляють, що кур`єром було здійснено доставку листів на адреси вказаних у відправленнях (м.Вінниця та м.Тульчин), однак, адресат при спробі передати листи «особисто в руки» відмовився від отримання без пояснення причин.

Хоча направлення повідомлень кур`єром не передбачено договором про іпотеку, але і в довідках EXPRESS MAIL не вказується коли (дата) згадані в них відправлення намагались вручити позивачу, а остання відмовилась отримати, знову ж таки не можна встановити початкову точку відліку 30-денного строку.

Колегія суддів також погоджується з обставиною, на яку звернув увагу суд першої інстанції, що інформація про надіслання іпотечного повідомлення на адреси позивача кур`єрською доставкою не підтверджується при перевірці відправлення накладних № 20001024 та № 20001025 на сайті expres-mail.net через відсутність даних по вказаним накладним (Т.1 а.с. 134), а також те, що одночасно в один день, в різних містах ( м. Вінниця і м. Тульчин) не можливо було позивачу відмовитись від отримання повідомлення.

Мотиви апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норми матеріального права, яка гарантує кредитору належне виконання зобов`язань боржником, а також повернення кредиту та сплату процентів є необґрунтованими, оскільки не вказано при цьому яку саме норму матеріального права порушив суд і в чому саме виразилось порушення норми матеріального права в розумінні ч. 2 ст.376 ЦПК України.

Безпідставним є висновок апелянта про наявність іпотечного застереження в договорі іпотеки, адже цього не заперечували сторони і ця обставина була прийнята судом і не спростовувалась ним.

Частково заслуговує на увагу твердження апелянта про те, що в діях державного реєстратора відсутні будь-які порушення чинного законодавства, виходячи з наступного.

Дійсно, при вчиненні спірної реєстраційної дії державний реєстратор прийняв документи, які передбачені п. 61 Порядку, однак він віднісся формально до цього питання, внаслідок чого прийшов до висновку про наявність підстав для реєстрації за Товариством права власності. Цей формалізм проявився в тому, що у державного реєстратора фактично не було належного доказу отримання (чи відмови в отриманні) іпотекодавцем вимоги про усунення порушень з яких би вбачалась дата, з якої можливо обраховувати 30-денний строк, який передбачений п. 61 Порядку, та реєстратор не перевірив зміст відправлення, про яке говорилось у листах EXPRESS MAIL.

Такими чином, колегія суддів вважає, що державний реєстратор не виконав свій обов`язок щодо встановлення ним відповідності заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства (п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, державна реєстрація за Товариством права власності на об`єкт іпотеки без належних документів, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя проведена без дотримання положень п. 61 Порядку, а відтак рішення зазначеного суб`єкта владних повноважень про реєстрацію права власності є протиправним.

Помилковою є позиція апелянта про невірно обраний спосіб захисту, виходячи з наступного.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон України № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній до 16.01.2020) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Викладене свідчить, що з 16.01.2020 такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, тому доводи скаржників про необхідність застосування Позивачем такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати йому відновлення порушеного права касаційним судом відхиляються.

Водночас, у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі №914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, №905/633/19, №922/2589/19, від 30.06.2020 у справі №922/3130/19, від 14.07.2020 у справі №910/8387/19, від 20.08.2020 у справі №916/2464/19.

Також підлягає виключенню з мотивувальної частини судового рішення висновок суду про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки він суперечить самому рішенню суду за результатами розгляду справи, викладеному в резолютивній його частині.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, оскільки суд правильно встановив обставини у справі та відповідні їм правовідносини, однак рішення підлягає зміні з виключенням з мотивувальної частини посилання суду на норми права, зміст яких невірно розкритий судом і суперечить їх дійсному змісту, і на підставі яких суд першої інстанції прийшов до вищеописаного хибного висновку.

Керуючись ст. 374-376, 382-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на ч.3 ст.37, ст.37 Закону України «Про іпотеку», п. 57 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» як на підставу задоволення позову, а також висновок суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 січня 2021 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк