КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №366/2168/20
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6254/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Іванківського районного суду Київської області від 8 лютого 2021 року (суддя Слободян Н.П.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

у серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості у розмірі у розмірі 47 593грн 83коп. за кредитним договором від 11 липня 2018р. та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що з метою отримання банківських послуг, відповідач 11 липня 2018 року підписала заяву, чим підтвердила свою згоду, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач стверджував, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, відкрив кредитний рахунок, встановив початковий кредитний ліміт 16 000грн, видав відповідачу кредитну картку та надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, проте відповідач порушила зобов`язання за кредитним договором, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 13 серпня 2020р. становить 47 593грн 83коп. та складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 31 946грн 07коп., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2 279грн 12коп та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит у розмірі 13 368грн 64коп. у порядку ст. 625 ЦК України.

Заочним рішенням Іванківського районного суду Київської області від 8 лютого 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 946грн 07коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 410грн 86коп.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути судові витрати.

Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам, оскільки відповідач підписала анкету-заяву, де зазначила, що приєднується до умов та правил надання банківських послуг у банку. 11 липня 2018 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видану кредитну картку

НОМЕР_1 , якою вона користувалася, що підтверджується випискою з карткового рахунку.

Також позивач зазначає, що 11 липня 2018 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, в якому чітко зазначені основні умови кредитування, тип кредитного продукту - Універсальна або Універсальна Голд, максимальна сума ліміту, строк договору та строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, процентна ставка та її тип, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача, реальна річна процентна ставка, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, підвищена процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, тобто сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

Позивач вважає, що суд безпідставно звільнив боржника від сплати відсотків, з урахуванням того, що відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним, відзив вона не подавала та не спростувала доводи позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11 липня 2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій зазначила, що відповідно до ст. 634 ЦК України приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені за адресою privatbank.ua. та які разом з пам`яткою клієнта і тарифами, становлять договір банківського обслуговування, примірник якого нею отримано шляхом самостійного роздрукування (с.с.13).

11 липня 2018 року ОСОБА_1 підписано паспорт кредитування та отримано кредитну картку НОМЕР_2 .

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 13 серпня 2020р. у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 31 946грн 07коп., за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 2 279грн 12коп. Крім того, позивачем нараховані відсотки відповідно до ст. 625 ЦК України у сумі 13 368грн 64коп. за порушення зобов`язання по поверненню кредиту.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів укладення з відповідачем кредитного договору, зокрема, погодження всіх істотних умов договору, однак з відповідачки підлягає стягненню грошова сума, яка була нею отримана та не повернута банку.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог не оскаржується,тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними,

та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом статті 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на паспорт кредиту та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідачка розуміла та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Проте, колегія суддів не погоджується з іншим висновком суду першої інстанції, так як він не відповідає обставинам справи та наданим суду доказам.

У анкеті-заяві розмір процентної ставки не зазначено.

Разом з цим суду наданий паспорт споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 11 липня 2018 року.

У паспорті споживчого кредиту викладені істотні умови кредитного договору: розмір кредитного ліміту, процентна ставка у межах пільгового періоду - 0,00001% річних, процентна ставка за межами пільгового періоду - 42% річних, порядок повернення кредиту - щомісяця до 25 числа поточного місця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100грн. У паспорті також визначені порядок нарахування та розмір штрафів за невиконання зобов`язань.

Підписавши вказаний паспорт споживчого кредиту, який є складовою частиною кредитного договору, ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання.

Посилання суду першої інстанції на те, що банк порушив положення частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не повідомивши

позичальника про умови кредитування та не погодивши з ним такі умови, не містять правового обґрунтування, оскільки відповідачка жодного разу не з`явилася до районного суду, не направила заперечення проти позову, не спростовувала факт підписання нею паспорта кредитування та погодження з нею таких умов кредитування, не посилалася вона й на порушення банком положень Закону України «Про захист прав споживачів».

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка отримала кредитну картку та активно нею користувалася, знімаючи грошові кошти та здійснюючи покупки за кредитні кошти.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи, що у паспорті кредитування, який підписаний відповідачкою, визначений розмір відсотків у сумі 2279,12грн за користування кредитом, вони підлягають стягненню.

Вказане узгоджується з позицією, висловленою Верховним Судом у справі № 284/157/20.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно паспорту споживчого кредиту сторони погодили процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, у розмірі 84%, тому з відповідачки підлягають стягненню проценти за порушення грошового зобов`язання, які були з нею погоджені, у розмірі 13368,64грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом неповно з`ясовані обставини справи, не оцінені надані позивачем докази, неправильно застосовані норми матеріального права при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи із задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення з відповідачки судових витрат, понесених позивачем при поданні позову, а також з відповідачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Іванківського районного суду Київської області від 8 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , яка проживає у АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, яке знаходиться у м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, заборгованість у розмірі 15 647грн 76коп.

Заочне рішення Іванківського районного суду Київської області від 8 лютого 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору змінити, збільшивши його розмір до 2 102грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , яка проживає у АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, яке знаходиться у м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, судові витрати у сумі 3153грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 травня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк