Провадження № 2/344/595/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря Герлан Н.В.,

адвоката позивача Сікомас С.В.,

відповідача ОСОБА_1 , його адвоката Селянін В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 23/12/2014 між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 407283 гривень з розстроченням платежу 149000 гривень до укладення договору та 258283 гривень двома рівними частинами до 31/01/2015. В день укладення договору відповідач передав позивачу 149000 гривень. 09-10/07/2019 відповідач здійснив на ім`я позивача поштовий переказ ДП «Укрпошта». Тому позивач нарахував відповідачу три проценти річних та витрати від інфляції.

В судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення про те, що відповідач сплатив борг з простроченням строку платежу, а тому за змістом ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити 3% річних та інфляційні втрати; з лютого 2015 відповідач розпочав прострочення обов`язку; поштовий переказ здійснено 09 та 10 липня 2019; був судовий спір і під час його розгляду відповідач сплатив грошові кошти, а тому закрито провадження в справі.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив позов та надав перед судом пояснення про те, що відповідач не прострочив виконання зобов`язання, а не мав можливості виконати договір, оскільки позивач перешкоджав йому у виконанні обов`язку та не приймав оплату тому, що в односторонньому порядку вирішив змінити вартість квартири і висунув нову вимогу після укладення та часткового виконання договору про сплату 76000 доларів США; нотаріус відмовилась прийняти грошові кошти в депозит на виконання обов`язку відповідача, оскільки позивач повідомив її про існування спору; відповідач двічі звертався до нотаріуса про прийняття грошових коштів; рішенням Верховного Суду залишено в силі рішення апеляційного суду, в якому встановлено обставину перешкоджання позивачем відповідачу в оплаті грошових коштів; відмова позивача від отримання грошових коштів позбавила відповідача можливості сплатити їх; за обставин прострочення кредитора проценти стягненню не підлягають; сплив строк позовної давності, а тому з цієї підстави позов теж не обґрунтований; як тільки позивач оголосив про прийняття грошей одразу відповідач їх сплатив; саме представник позивача запропонував переслати гроші поштовим переказом.

В судовому засіданні відповідач надав перед судом пояснення про те, що позивач та його представник не надавали йому можливість заплатити за договором; позивач викликав відповідача до нотаріуса для оплати і складення про це документу, відповідач прибув до нотаріуса, однак позивач оголосив про збільшення ціни договору; відповідач звертався неодноразово з проханнями прийняти від нього гроші по договору; в заяві до суду позивач визнав факт, що відповідач звертався оплатити гроші.

Заяви про поновлення строку звернення до суду позивач суду не подав.

Відповідач подав суду письмове заперечення на позов, за змістом якого визнав укладення сторонами зазначеного договору, встановлення в п. 2.2 договору порядку оплати за квартиру: 149000 гривень до укладення договору, 258283 рівними частинами по 129141,50 гривень до 31/01/2015. 149000 позивач отримав, а інші грошові кошти відмовився отримати. До 31/01/2015 відповідач звернувся до позивача отримати грошові кошти, домовились зустрітись у нотаріуса і отримати нотаріально посвідчену розписку, проте позивач висунув вимогу доплатити 37500 доларів США до 31/01/2015 та 38858 доларів США до 01/03/2015. Відповідач звернувся до нотаріуса Бішко В.І. прийняти грошові кошти в депозит на виконання договору за умовами договору, яка відмовилась в здійсненні цього. До часу завершення строку здійснення платежу позивач подав до відповідача позов про розірвання договору. В позовній заяві позивача за позовом від 13/01/2015 вказано, що відповідач намагається сплатити йому грошові кошти за умовами договору через депозит нотаріуса, що є визнанням обставини не прийняття позивачем від відповідача грошових коштів за умовами договору. 01/07/2016 ухвалено нове рішення апеляційного суду, яким відмовлено позивачу в позові. В рішенні апеляційного суду вказано, що відповідач намагався до завершення граничного строку передати грошові кошти позивачу для здійснення повного розрахунку за договором з підстави подання позивачем позову, а в заяві про забезпечення позову позивач визнав обставину вчинення відповідачем дій на передання позивачу грошових коштів за умовами договору. Позивач повідомив нотаріуса про подання ним позову до відповідач для створення умов щодо не прийняття грошових коштів в депозит. Відповідач заперечив прострочення ним свого обов`язку з передання грошових коштів, оскільки кредитор відмовлявся прийняти грошові кошти. До відмови позивачу в його позовах до відповідача про розірвання договору та про визнання його недійсним позивач відмовлявся від прийняття грошових коштів і пред`явив вимогу про компенсацію трьох процентів річних та про інфляційні втрати тільки після відмови йому у відповідних позовах та визнанні їх безпідставними.

Судом встановлено наступні обставини.

23/12/2014 між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 407283 з розстроченням платежу 149000 гривень до укладення договору та 258283 гривень двома рівними частинами до 31/01/2015.

Позивач пред`явив до відповідача позов про стягнення грошових коштів.

19/04/2019 відкрито провадження за позовом позивача до відповідача про стягнення заборгованості.

09/07/2019 відповідач здійснив поштовий переказ на ім`я позивача в сумі 151742,50 гривень.

10/07/2019 відповідач здійснив поштовий переказ на ім`я позивача в сумі 110414,75 гривень.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 31/07/2019 закрито провадження в справі позивача до відповідача про стягнення грошових коштів з підстави подання позивачем заяви про відмову від позову.

Рішенням апеляційного суду від 01/07/2016 встановлено, що за поясненням позивача відповідач намагався провести повний і остаточний розрахунок з позивачем, в чому позивач відмовляв; за змістом відповідей нотаріуса відповідач намагався здійснити остаточний розрахунок з позивачем за їх договором, шляхом внесення грошових коштів в депозит нотаріуса, а йому було відмовлено; з поданої позивачем заяви вбачається, що позивач зазначав та не заперечував факт, що відповідач на 13/01/2015 вчиняв дії по здійсненню повного розрахунку за купівлю квартири; позивач просив від відповідача виконання зобов`язання в іноземній валюті, що не було передбачено договором; вимоги позивача до відповідача надійшли після пропозиції відповідача прийняти від нього грошові кошти; листи нотаріуса свідчать про те, що позивач ухилявся від отримання грошових коштів до закінчення строку виконання і до 13/01/2015 позивач направив нотаріусу лист і копію позову про наявність спору.

20/01/20015 відповідач подав нотаріусу заяву про прийняття в депозит 258283 гривень для передання позивачу.

Відповідно до листа нотаріуса Бішко В.І. позивач повідомив нотаріуса, що 13/01/2015 подав позов до відповідача, а тому нотаріусом відкладено вчинення дії до вирішення спору судом.

Відповідно до листа нотаріуса Бішко В.І. від 20/01/2015 нотаріус просила відповідача надати докази відмови позивача від прийняття оплати.

Відповідно до заяви позивача від 21/01/2015 позивачем вказано «відповідачем вчиняються дії по здійсненню державної реєстрації даної квартири за собою, шляхом внесення грошових коштів на депозит нотаріуса та отриманням заяви про повний розрахунок за договором».

В ч. 1 ст. 654 ЦК України вказано, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином змінити умови договору щодо ціни договору позивач міг виключно в такій самій формі, що й договір. Однак такого доказу позивачем суду не подано.

Крім цього в ч. 1 ст. 632 ЦК України вказано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

В ч. 2 ст. 632 ЦК України вказано, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Отже вимога позивача до відповідача про збільшення ним в односторонньому порядку ціни договору здійснена з порушення встановленого законом порядку погодження ціни договору.

Так само в ч. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже з моменту погодження умов договору, він є обов`язковим для виконання усіма сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Отже сторони спірного договору визначили ціну договору та порядок передання грошових коштів кількома платежами.

Грошові кошти за першим платежем сторони передавали в готівковій формі. Отже сторонами договору встановлено порядок оплати за товар.

Відмова позивача від отримання грошових коштів від відповідача за договором належить до форм прострочення кредитора, оскільки відповідний порядок оплати погоджено практикою відносин сторін та у відповідній формі вже було здійснено часткову оплату за товар.

Відповідно до ч. 4 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Отже відмова позивача від прийняття грошових коштів належить до форм прострочення виконання зобов`язання.

В ч. 2 ст. 532 ЦК України вказано, що зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

В судовому засіданні відповідач та його представник надали перед судом пояснення про те, що на час сплати другого платежу сторони домовились зустрітись у нотаріуса для передання готівкових грошових коштів і складення розписки із посвідченням обставини передання таких грошових коштів, але позивач висунув вимогу про збільшення ним в односторонньому порядку ціни договору і не прийняв від відповідача черговий платіж за умовами договору купівлі-продажу.

Отже крім способу виконання договору і форми розрахунку за ним, сторони також встановили і місце виконання зобов`язання зі сплати грошових коштів. Так, перший платіж готівкових грошових коштів сторони здійснили у нотаріуса, а другий з трьох платежів намагались також здійснити у нотаріуса.

Крім цього в судовому засіданні відповідач надав перед судом пояснення, що під час розгляду спору про стягнення грошових коштів, які відповідач і так весь час намагався передати позивачу, позивач повідомив відповідача про намір прийняти грошові кошти у формі поштового переказу, а тому відповідач і виконав платіж саме в такій формі, двома платежами, які обидва було прийнято позивачем.

Так само відповідач надав перед судом пояснення про те, що нотаріус не прийняла грошові кошти саме у зв`язку із запереченням позивача про прийняття таких грошових коштів, про які позивач в письмовій формі повідомив нотаріуса.

Відповідно до ч. 4 ст. 613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Отже позивач не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, не приймав готівкові кошти від відповідача, не надав відповідачу реквізити рахунку, на який може прийняти грошові кошти, не повідомив відповідача про місце свого проживання за яким відповідач міг би за змістом ст. 532 ЦК України передати грошові чи сплатити їх за опосередкуванням підприємства поштового зв`язку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже судовим рішенням апеляційного суду встановлено, що відповідач не сплатив позивачу грошові кошти на виконання спірного договору купівлі-продажу саме з підстав прострочення кредитора - позивача.

Таким чином позов позбавлено будь-яких правових підстав, а тому він не підлягає до задоволення.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Таким чином саме на позивача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів відповідача. Однак позивач не спростував доводи відповідача.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.