Справа № 449/1085/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2021 р. Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого: судді Борняк Р.О.,

секретаря: Байдала Н.Г.,

за участю позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: адвоката Гайової Г.Б.,

Третьої особи: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , Третьої особи на стороні позивача: ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, згідно якого просить суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ним житловими кімнатами, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_1 шляхом вселення його до зазначених кімнат вказаної квартири та передачі йому ключів від них, також просить стягнути судові витрати по справі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності він є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Йому, як і відповідачу та третій особі належить кожному по 1/3 частці квартири. Квартира складається з двох житлових кімнат, житловою площею 37,7 кв. м., кухні, ванни з туалетом, коридору та балкону Незважаючи на те, що він є співвласником квартири, у цій квартирі зареєстровані його дружина ОСОБА_3 , 1992 р. народження, та його неповнолітні діти - ОСОБА_4 , 2010 р. народження і ОСОБА_5 , 2015 р. народження, відповідач чинить йому перешкоди в користуванні квартирою, не впускає його у житлові кімнати, поміняв на дверях кімнат замки та не дає йому ключів від цих замків, заперечує його право на проживання в квартирі. На його роз`яснення, що вони мають право на рівних правах з відповідачем (як і третя особа) користуватися квартирою, житловими кімнатами, відповідач належним чином не реагує. З урахуванням викладеного та того, що відповідач добровільно його до житлових кімнат не пускає, просить суд зобов`язати його усунути перешкоди у користуванні житловими кімнатами та вселити його до вказаних кімнат.

Позивач в судовому засідання позов підтримав, давши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, пояснив, що має ключ від вхідних дверей квартири і може туди заходити.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, проти позову заперечив, посилається на те що, жодних перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не чинить, вказує на те, що позивач має доступ до квартири, але там не проживає, коли він не закривав свою кімнату, то були випадки коли в його кімнаті були перекидані речі і пропала певна сума грошей, після чого він двері до своєї кімнати закрив. Він також немає доступу до кімнати позивача, крім цього вказує на те, що ОСОБА_1 вільно користується ванною та кухнею, а також те що останній вивіз багато спільної мебелі із квартири без згоди інших співласників.

Третя особа ОСОБА_2 пояснила що вона є однією із трьох співвласників квартири АДРЕСА_1 , іншими співвласниками є її внуки: ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , вона в даній квартирі не проживає і хоче щоб внуки добровільно врегулювали конфлікт у зв`язку із проживанням в даній квартирі.

Свідок по справі ОСОБА_3 , пояснила, що вона є дружиною відповідача по справі ОСОБА_1 , разом із яким проживає в квартирі АДРЕСА_1 , позивач по справі там не проживає, коли вони з чоловіком не закривали свою кімнату, то в них були перекидані речі і пропала певна сума грошей, після чого вони двері до своєї кімнати закрили, доступу до кімнати позивача вони також немають, крім цього ОСОБА_1 вільно користується ванною та кухнею, тобто жодних перешкод йому не створюється..

Вислухавши доводи сторін, проаналізувавши обставини та документальні докази по справі, суд вважає, що у позові слід відмовити, мотивуючи це наступним.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом та Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Довідкою Перемишлянського МКП Комунальник, стверджено, що дружина ОСОБА_1 ОСОБА_3 , разом із неповнолітніми дітьми: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають в АДРЕСА_2 .

Письмовими поясненнями ОСОБА_8 , встановлено, що вона проживає в АДРЕСА_3 , підтверджує, факт, того, що ОСОБА_1 має вільний доступ до квартири АДРЕСА_1 , особисто вона бачила як останній відкриває вхідні двері до квартири своїм ключем, періодично там буває.

Зі змісту ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.ст. 379, 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним (стаття 41 Конституції України).

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина перша та друга статті 319 ЦК України).

У силу частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати будь-яких усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми права, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 521/17805/16-ц та від 06 квітня 2020 року у справі № 754/14843/16-ц.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивач не надав достатніх доказів вчинення перешкод йому у користуванні квартирою відповідачем, крім цього підтвердив у судовому засіданні, що має ключ від вхідних дверей, а відповідно відповідачем спростовано твердження позивача, тому за таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 247, 258, 263- 265, 273 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391, 396, 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , Третьої особи на стороні позивача: ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до житлового приміщення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Львівського Апеляційного суду через Перемишлянський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складений 15.04.2021 року.

Суддя Р. О. Борняк