ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4399/21 Справа № 199/6724/20 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2021 року

у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 07 серпня 2014 року.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 10 вересня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 25582,63 грн., з яких: 23914,84 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1667,79 грн. - заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, яку АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що анкета-заява не містить умови про фінансування за рахунок кредитних коштів заборгованості за процентами, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими процентами.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач користувався кредитною карткою, що свідчить про те, що останній погодився з умовами кредитного договору. Якщо позичальник своєчасно не повертає заборгованість за фактично використаними кредитними коштами (поточним тілом кредиту), така заборгованість з плином часу стає простроченою, а тому прострочене тіло кредиту також являється фактично використаною сумою кредиту.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу суду не подав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що на підтвердження позивних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви від 07 серпня 2014 року, відповідно до якої ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.13).

Вказана анкета-заява не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, відповідальності за невиконання умов кредитування.

Заява позичальника містить текст про ознайомлення та погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

Долучені до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписані (а.с.18-42).

Відповідно до довідки наданої позивачем, ОСОБА_1 за договором б/н отримав наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 терміном дії до 30/18; № НОМЕР_2 терміном дії до 06/18; № НОМЕР_3 з терміном дії до 12/23 (а.с.11).

У відповідності до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки виданої ОСОБА_1 , 22 серпня 2017 року кредитний ліміт встановлювався на рівні 49000,00 грн. та 01 серпня 2018 року був зменшений до 0,00 грн. (а.с.12).

Відповідно до виписки за договором відповідач користувався кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, здійснював платежі, а також поповнював карту (а.с.53-56).

На підтвердження позову банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого заборгованість станом на 10 вересня 2020 року складає 25582,63 грн., з яких: 23914,84 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1667,79 грн. - заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що анкета-заява не містить умови про фінансування за рахунок кредитних коштів заборгованості за процентами, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими процентами.

Проте, погодитись з висновком суду першої інстанції, не можна.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», які надав позивач, погоджені відповідачем при підписанні заяви-анкети про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Висновки суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції не врахував надані банком виписку по рахунку про рух грошових коштів та розрахунок заборгованості, які не були поставлені під сумнів відповідачем, у відповідності до яких заборгованість за тілом кредиту складає 23914,84 грн. (у тому числі 23914,84 грн. за простроченим тілом кредиту).

Мотивуючи своє судове рішення тим, що сума заборгованості за простроченим тілом кредиту, розрахована банком, не є сумою наданого кредиту, суд першої інстанції не врахував відомості, які містяться у виписці банку про рух коштів по рахунку (а.с.53-56), з якої вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом та сплачував заборгованість за кредитом.

У відповідності до наданого позивачем розрахунку розмір заборгованості за тілом кредиту складає 23914,84 грн. При цьому банк зазначалось, що максимальний ліміт по кредиту, який був наданий позичальнику, складав 49000,00 грн.

З урахуванням наведеного, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 23914,84 грн., яка складається з простроченого тіла кредиту у розмірі 23914,84 грн.

На викладене вище суд першої інстанції уваги не звернув, помилково встановив, що вимоги банку є необґрунтованими у повному обсязі, не взяв до уваги, що відповідач користувався наданим кредитним лімітом, а тому зобов`язаний повернути банку фактично отриману суму кредитних коштів.

При цьому, банком не доведено, який строк дії кредитного договору було погоджено сторонами, що унеможливлює встановити строк кредитування, в межах якого позивач мав право нараховувати визначені договором проценти за користування кредитом, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, задоволенню не підлягають.

За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, слід змінити розподіл судових витрат, стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій пропорційно розміру задоволених позовних вимог (93,48%) у розмірі 4912,37 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 серпня 2014 року станом на 10 вересня 2020 року у розмірі 23914,84 грн., яка складається з заборгованість за простроченим тілом кредиту.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4912,37 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова