Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5748/20 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 65 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Галацевич О.М.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В.

у цивільній справі №295/5748/20 за позовом Приватного підприємства «КВЖРЕП №8» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги, -

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року Приватне підприємство «КВЖРЕП №8» (далі-ПП «КВЖРЕП №8»)звернулося до суду з позовом. ПП «КВЖРЕП №8» просило постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за надані послуги, зокрема, з управління, утримання та збереження спільного майна в сумі 3015,07 грн. та за послуги з вивезення і захоронення побутових відходів в сумі 212,45 грн., а також судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування поданого позову зазначав, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , користується послугами з управління, утримання та збереження спільного майна і вивезення та захоронення побутових відходів, які надає приватне підприємство. Відповідач знаходиться в договірних зобов`язаннях з позивачем, що підтверджується Публічним договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 10.07.2014 року та Договором №39 від 10.06.2018 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Із 01.11.2017 року по теперішній час відповідач не сплачує кошти за отримані послуги та має заборгованість станом на 01.05.2020 року за послуги з управління, утримання та збереження спільного майна та за послуги з вивезення і захоронення побутових відходів у вказаному вище розмірі.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 02 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «КВЖРЕП №8» (р/р НОМЕР_1 , МФО 351005, ПАТ «УкрСиббанк» м. Харків) заборгованість з управління, утримання та збереження спільного майна в сумі 2 193 грн. 84 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «КВЖРЕП №8» (р/р НОМЕР_2 , МФО 351005, ПАТ «УкрСиббанк» м. Харків) заборгованість за послуги з вивезення та захоронення побутових відходів в сумі 195 грн. 73 коп.

Судові витрати у розмірі 1 556 грн. 26 коп. компенсовано Приватному підприємству «КВЖРЕП №8» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт вважає, що позивачем у відповідності до вимог ст.ст.76.81 ЦПК України не надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог. Крім того, на думку апелянта, жоден із документів, зокрема, наряди-завдання на прибирання службових приміщень за період з квітня 2017 року по квітень 2020 року, акти про надання послуг по прибиранню підвалів, тех. поверхів, покрівель за період з травня 2017 року по лютий 2020 року, наряди-завдання на прибирання прибудинкових територій за період з квітня 2017 року по квітень 2020 року, акт про перевірку димових та вентиляційних каналів житлового фонду, що обслуговує ПП «КВЖРЕП №8» від 20 травня 2017 року не містять підпису відповідача або відомостей щодо його відмови від підписання, тобто фактично вважається не укладеним. Зазначені вище документи свідчать про те, що позивач надавав послуги неякісно, несистематично (не щомісячно), хоча рахунки на оплату нібито наданих послуг, останній виставляв щомісяця. Проте, позивач зобов`язаний був в період з листопада 2017 року по квітень 2019 року надавати відповідачу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та вивезення твердих побутових відходів з урахуванням гарантованої відповідачу п.5 ч.1 ст.15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» 50-процентної знижки плати за користування комунальними послугами. Таким чином, на думку апелянта, позивачем не було доведено, а судом першої інстанції не було з`ясовано дійсну суму заборгованості відповідача перед позивачем у період з листопада 207 року по квітень 2019 року.

Розгляд справи Житомирським апеляційним судом проведено згідно положень ч.1 ст.369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_2 .

Сторони знаходяться у договірних відносинах, що підтверджується Публічним договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 10 липня 2014 року (з рішення Богунського районного суду м.Житомира від 10.12.2018 року (а.с.186)(а.с.8-9), Договором №39 від 10.06.2018 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.12) та Додатковими угодами до типового договору №39 від 10.06.2018 року про надання послуг з управління багато-квартирним будинком по АДРЕСА_3 (а.с.181, 183).

Позивач відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» здійснює господарську діяльність, спрямовану на задоволення потреби, зокрема, фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування підстав для часткового задоволення позову.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої та частини четвертої ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№2189-VIII) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з положеннями ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до частини першої ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно з частиною першою ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Судом встановлено, що позивачем відповідачу були надані послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, а також із вивезення та захоронення побутових відходів відповідно до тарифів, затверджених виконкомом Житомирської міської ради.

Рішеннями виконавчого комітету Житомирської міської ради від 01 жовтня 2014 року №425, 15 квітня 2015 року №213, 15 липня 2015 року №459, 29 липня 2015 року №948, 18 травня 2016 року №429, 22 грудня 2016 року №1180, 02 серпня 2017 року №695 та 09 січня 2019 року №9 визначено виконавців послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також встановлені тарифи на послуги набувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вивезення твердих побутових відходів (а.с.13,14,15,16, 17,18,19,20).

За змістом частини другої ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Суд, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, дійшов обгрунтованого висновку про те, що докази, які надані позивачем доводять, що відповідач отримала послуги за умовами договору у повному обсязі. Дані обставини підтверджуються інформаційними довідками із зазначенням нарахування, оплати, фактичної вартості наданих послуг та заборгованості за 2017-2019 роки та два місяці 2020 року (а.с. 21-24). Зазначені докази відповідачем не спростовані.

Відповідач зобов`язаний брати участь у витратах по утриманню і зберіганню спільного майна. Ці витрати, які в даному випадку несе позивач, включають в себе налагодження і регулювання технічного обладнання будинку, обстеження стану несучих і огороджуючи конструкцій, прибирання під`їздів, вивіз сміття тощо.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Крім того, відповідно до статті 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).

Докази того, що сторони складали та підписували акти-претензії щодо ненадання або неналежного надання житлово-комунальних послуг та щодо нездатності позивача задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства матеріали справи не містять. Відповідачем суду також не надано належних та допустимих доказів того, що вона зверталася до відповідних органів із претензіями щодо неналежного надання їй житлово-комунальних послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 373 затверджений Порядок надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, який визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, та механізм надання громадянам у грошовій формі пільг, зокрема на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктами 7, 8, 12 згаданого у попередньому абзаці Порядку, виплата розрахованої суми пільги здійснюється у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Мінсоцполітики в АТ «Ощадбанк» на підставі укладеного між Мінсоцполітики та АТ «Ощадбанк» договору (далі - рахунок для виплати пільг).

Пільговики, яким надається пільга у грошовій формі, зобов`язані сплачувати щомісяця вартість фактично спожитої послуги з урахуванням суми пільги, перерахованої управителям, об`єднанням, виконавцям комунальних послуг або виплаченої таким пільговикам готівкою.

При цьому, у разі виплати пільги у грошовій безготівковій

формі, перерахування коштів за послуги (витрати) здійснюється у такій послідовності: постачання теплової енергії, постачання та розподіл природного газу або постачання та розподіл електричної енергії за наявності відповідного виду індивідуального опалення, постачання гарячої води, централізоване водопостачання, централізоване водовідведення, постачання та розподіл електричної енергії, постачання та розподіл природного газу, поводження з побутовими відходами, послуги з управління багатоквартирним будинком, внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку. Пільговик може визначити іншу послідовність перерахування коштів за послуги (витрати) шляхом подання відповідної заяви структурному підрозділу з питань соціального захисту населення

За отриманням інформації про будь-які питання, пов`язані з нарахуванням пільги, пільговики звертаються до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення.

За отриманням інформації про спожиті послуги, нараховані суми за послуги, розмір заборгованості (переплати) пільговики звертаються до управителів, об`єднань, виконавців комунальних послуг.

У свою чергу постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 373 були внесені зміни до ряду інших підзаконних нормативно-правових актів, зокрема й до Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», яке визначало із 1995 року умови призначення та порядок надання громадянам щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату управління багатоквартирним будинком, користування житлом або його утримання тощо.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи встановлені обставини справи суд першої інстанції правильно вважав, що доводи відповідача про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості послуг позивачем не підтверджені будь-якими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а також спростовуються наявними в матеріалах справи копіями нарядів-завдань та актів про надання послуг (виконаних робіт).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при визначенні суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, судом першої інстанції враховано рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10.12.2018 року у справі №295/15322/18, залишене без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 10.04.2019 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «КВЖРЕП №8» заборгованість за період з 01.11.2015 року по 01.11.2018 року за надані послуги з управління, утримання та збереження спільного майна в сумі 2 257 грн. 82 коп. та з вивезення та захоронення побутових відходів в сумі 29 грн. 00 коп.

Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (ст. 61 Конституції України).

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанцій про часткове задоволення позовних вимог ПП «КВЖРЕП №8»,стягнувши із відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з управління, утримання та збереження спільного майна у сумі 2193 грн. 84 коп. (5 183, 75 грн. 2 989,91 грн.) та з вивезення та захоронення побутових відходів в сумі 195 грн. 73 коп. (233,94 грн. 38,21 грн.), за період з 01 листопада 2018 року по 01 травня 2020 року,з огляду на наявність рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10.12.2018 року у справі №295/15322/18, щодо заборони подвійної юридичної відповідальності особи у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати наданих послуг.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що заборгованість, яка утворилася у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати наданих послуг, підлягає частковому стягненню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: