Справа № 188/414/21
Провадження № 2/188/297/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Місюра К.В.

при секретарі: Хандрига Л.І.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з`явилась

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, відповідно до якого просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 на період його навчання, з 1/4 частини усіх видів доходу до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно до припинення навчання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з позивача стягуються аліменти на користь відповідача в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до припинення навчання сина - ОСОБА_3 . Позивач вважає, що стан його здоров`я та матеріальний стан є незадовільним, на його утриманні перебуває цивільна дружина та матір і йому не вистачає коштів, які залишаються після сплати аліментів, а тому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 на період його навчання, з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів його доходів.

Позивач в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу в її відсутність. Направила до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на ті обставини, що жодних доказів в підтвердження погіршення матеріального становища або підтверджуючих розмір витрат, в зв`язку з погіршенням здоров`я позивачем не надано. Відповідач зазначила, що посилання позивача на незадовільний стан здоров`я не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки стан його здоров`я після винесення судом рішення суттєво не змінився, при наймі позивач не надав відповідних доказів, як і не надав доказів витрат на лікування. До того ж, відповідач зазначила, що позивач отримує заробітну плату на місяць близько 20 000, 00 грн., отже має змогу сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, тим більше, що вказане рішення позивачем не оскаржувалось.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до заочного рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08.04.2019р. з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на період навчання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) до припинення ним навчання (а.с. 10-12).

Вказане рішення ОСОБА_1 не оскаржувалось і набрало законної сили 10.05.2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, стан здоров`я позивача є задовільним та таким, що дозволяє йому виконувати свої професійні обов`язки на робочому місці, оскільки відсутні дані про його звільнення або встановлення йому групи інвалідності.

Між тим, з доданих до справи довідки вбачається, що позивач щомісячно отримує заробітної плати близько 20 000, 00 грн. (а.с. 23).

Позивач зазначає, що розмір аліментів, які він повинен сплачувати на утримання дитини на період навчання, є завеликим та непомірним для нього, оскільки стан його здоров`я є незадовільним, йому не вистачає коштів на життя та вирішення життєвих питань, отже є підстави для зменшення виплат аліментів, що і є причиною спору.

Відповідно до ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, позивач повинен довести суду, що після винесення судом рішення про стягнення з нього аліментів, стан його здоров`я настільки погіршився, що отриманих ним доходів не вистачає для повноцінного життя.

Як пояснив позивач в судовому засіданні, стан його здоров`я є незадовільний, періодично він перебуває на прийомі у лікаря-терапевта, в 2021 році двічі знаходився на стаціонарному лікуванні, після виписки з якого йому було рекомендовано підтримуватися здорового способу життя і санаторно-курортне лікування, значну частину коштів він витрачає на ліки для підтримання свого здоров`я, крім того має на утриманні цивільну дружину та матір.

Позивач зазначив, що йому не вистачає коштів на утримання себе та своєї родини.

Вказані обставини, на думку позивача, підтверджуються випискою із медичної карти стаціонарного хворого, відповідно до якої стан здоров`я позивача після проходження планового лікування задовільний (а.с. 17, 40-41).

В той же час, позивач заперечив обставини встановлення йому групи інвалідності в зв`язку з незадовільним станом здоров`я, приймання дороговартісних медичних препаратів, або інших витрат, направлених на покращення стану його здоров`я, або здоров`я членів його родини, які б привели до значного погіршення матеріального становища.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи розмір аліментів на період навчання ОСОБА_3 встановлений заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08.04.2019 року, яке позивачем не оскаржувалось.

Як вбачається з вивчених судом доказів, позивач фактично не погоджується з розміром визначених судом аліментів, посилаючись на недостатність коштів в його родині.

При цьому, позивач мотивував позовну заяву погіршенням стану його здоров`я, посилаючись на періодичне відвідування медичної установи за місцем свого проживання.

Отже, для задоволення позовних вимог з підстав, зазначених позивачем, йому необхідно довести факт погіршення стану його здоров`я та матеріального становища після визначення судом оспорюваного розміру аліментів, подавши відповідні докази.

Між тим, в судовому засіданні позивачем не надано жодного доказу в підтвердження погіршення стану його здоров`я саме після визначення судом оспорюваного розміру аліментів, погіршення матеріального стану в зв`язку з наявністю утриманців, або з інших підстав.

Позивач посилається лише на незадовільний стан здоров`я, а також на придбання ним медичних препаратів для підтримання стану здоров`я щомісячно на суму, яка перевищує його доходи.

Однак, доказів в підтвердження вказаних обставин суду позивачем не надано.

Так, суд вважає за необхідне зазначити, що принципи захисту прав дитини закладені в основу Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.91р.

Так, в частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї.

Згідно ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини).

З урахуванням викладеного та загальноприйнятих норм у суспільстві, дитина в жодному випадку не повинна бути позбавлена ані батьківської любові, піклування, ані належного матеріального забезпечення, необхідного для її повноцінного життя та розвитку (за наявності живих та працездатних батьків).

Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що його витрати перевищують його доходи і йому не вистачає коштів для повноцінного життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України).

Будь-яких доказів в підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 141, 142, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 180-183, 186, 192, 199 Сімейного Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Судові витрати віднести на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К. В. Місюра