Справа № 177/1071/20
Провадження № 2/177/106/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 січня 2021 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Гребенюк О.С. звернувся до суду 02.09.2020 з указаним позовом та просив стягнути зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.11.2018 станом на 17.06.2020, у загальному розмірі 67507,53 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що 05.11.2018 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви б/н, згідно з якою позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування ним. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до виявленого ОСОБА_1 бажанням, банк відкрив йому кредитний рахунок із встановленням початкового кредитного ліміту в розмірі, зазначеному в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Для користування кредитним картковим рахунком позичальникові було видано кредитну картку із строком дії.

Свідченням приєднання відповідача до угоди та дії укладеного між банком та ним кредитного договору є факт користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких, при укладенні договору відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустив порушення виконання покладених на нього зобов`язань. У результаті цього станом на 17.06.2020 виникла заборгованість, розмір якої, з урахуванням внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості, становить 67507,53 грн та включає: заборгованість за кредитом 49972,48 грн, у тому числі за поточним тілом кредиту 36835,63 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту 13136,85 грн, заборгованість за відсотками 2786,39 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит 14748,66 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Представником відповідача 19.11.2020 подано відзив на позовну заяву, в якому він виклав заперечення щодо позову та зазначив, що 05.11.2018 відповідач, дійсно оформив у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитну картку № НОМЕР_1 , якою не користувався. 09.10.2019 близько 14-00 год. на телефон відповідача надійшов дзвінок з номеру НОМЕР_2 від особи, яка представилася співробітником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_2 , повідомив номер кредитної банківської карти відповідача та попросив його підтвердити свою особу задля запобігання зламу через «хакерську атаку». При цьому, відповідачем жодної інформації стосовно реквізитів своєї картки або особистих реквізитів даній особі надано не було. У цей же день за вказаною карткою було збільшено кредитний ліміт та списані кредитні кошти в розмірі 45824,00 грн. У той же час, кредитна карта № НОМЕР_1 до сьогодні знаходиться у відповідача і ніколи в розпорядженні будь-яких інших осіб не перебувала. Відповідно до виписки по картці № НОМЕР_1 за 09.10.2019, платежі за карткою відбулися в м. Херсоні. Проте, ОСОБА_1 у цей день знаходився у м. Кривий Ріг на робочому місці у АТ «Українська залізниця» Регіональна філія «Придніпровська залізниця» структурний підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська». На наступний день, 10.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до позивача, де подав заяву про зняття невстановленими особами з його кредитної картки грошових коштів у розмірі 45824,00 грн та до Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про злочин, відомості до ЄРДР внесено за № 0002262 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки банком не надано доказів, що відповідач своїми діями або бездіяльністю посприяв утраті або незаконному використанню інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції (а.с. 92-93).

Представником позивача 01.12.2020 на електрону адресу суду надано відповідь на відзив представника відповідача, у якій він зазначає, що своїм підписом у анкеті-заяві від 05.11.2018 відповідач підтвердив, що ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Умовами договору визначено, а саме: пунктом 2.1.1.2.3, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт; пунктом 1.1.2.10, що позичальник зобов`язаний застосовувати заходи до запобігання втрати карти, персонального ідентифікаційного номера (далі за текстом - ПІН) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання; пунктом 1.1.2.12, що в разі втрати карти, ПІН або отримання звістки про їх використання, позичальник повинен у триденний термін надати відповідну письмову заяву до банку. З виписки з банківського рахунку відповідача видно, що він користувався грошима, отримував гроші через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів та частково сплачував заборгованість за договором. Оскільки відповідач не заявляв до банку про втрату карти, грошові кошти знімалися за допомогою банкомату та, відповідно, особа, яка зняла кошти мала в наявності платіжну карту і знала ПІН, властивий даній карті, відповідальність за всі операції по кредитній картці несе саме відповідач. Оскільки за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні жодну особу не було визнано виною, відповідачем не доведено відсутність заборгованості за кредитним договором, розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічна експертиза по справі не призначалася, тому обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву не відповідають дійсності та позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі (а.с. 112-116, 123-127).

На відповідь на відзив представником відповідача 09.12.2020 надано заперечення, де він вказав, що 05.11.2018 при підписанні анкети-заяви позичальника позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з умовами та правилами надання банківських послуг відповідача не ознайомлював. Разом з тим, факт несумлінного зберігання кредитної картки та інформації щодо неї з боку ОСОБА_1 позивачем не доведено. Про факт несанкціонованого списання грошових коштів з його кредитної картки, яке відбулося 09.10.2019, відповідачем повідомлено банк письмовою заявою від 10.10.2019, на яку позивачем не надано інформації про прийняте рішення. У виписках по рахунку, які надано позивачем, зазначено, що 09.10.2019 проведено оплату за товар у магазинах побутової техніки «ELDORADO»та «Територія Твоєї Техніки» за допомогою системи електронного банкінгу «Приват24», однак у відповіді на відзив представником банку зазначено, що з кредитної карти відповідача грошові кошти знімалися за допомогою банкомату. На твердження представника позивача про те, що відповідачем заборгованість за кредитним договором частково сплачувалась, представником відповідача зауважено, що, відповідно до виписки з рахунку, на кредитну карту № НОМЕР_1 відбувалося зарахування грошових коштів із зазначенням в графі «деталі операції» - «служебная операция, зачисление средств по договору НОМЕР_3 _PARTPAYS пополнение карточного счета», «зарахування суми вкладу «Скарбничка», «погашення обов`язкового платежу за картки НОМЕР_4 » та «автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти НОМЕР_4 », що не є активною дією відповідача, оскільки він вказаною кредитною карткою ніколи не користувався, а банк не надав документів, що підтверджують законність самовільного списання грошових коштів з банківських карт ОСОБА_1 .

Також, 23.12.2020 представником позивача суду надані письмові пояснення, у яких він додатково зазначив, що 09.10.2019 відповідач скористався послугою «Миттєва розстрочка», що є додатковою послугою для власників кредитних карт «Універсальная» та «Універсальная, GOLD» і підписання окремого кредитного договору не вимагає, після чого відповідачу оформлено перенос заборгованості з карти «Універсальная». Постановою НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 №705, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не використовував, користувач повинен негайно повідомити банк. Відповідачем порушено вимоги умов та правил надання банківських послуг, за якими він зобов`язався, що у разі проведення незаконних операцій з компонентами платіжних систем, негайно надати заяву банку про постановлення карти в стоп-лист платіжної системи. Відповідачем не надано доказів що ним своєчасно було повідомлено банк про втрату/крадіжку карти чи ПІН, інформації щодо незаконного використання картки, тому відповідальність за операції, які здійснюються з кредитною картою, несе тільки він.

Сторони правом на участь у судовому засіданні не скористалися. Про місце, дату та час розгляду справи, повідомлені належним чином. Кожен окремо подали суду заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності. Представник позивача просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 71, 169).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_1 05.11.2018 підписав анкету-заяву, у якій зазначено, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - кредитний договір), що підтверджується підписом відповідача у заяві, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.8-9).

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, умови надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо: 1) такі умови не містять підпису позичальника; 2) не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву позичальника.

До анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 05.11.2018, позивачем долучено витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», інформація про тип кредитного продукту «Універсальна» та «Універсальна GOLD» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», розміщених на офіційному веб-сайті https://privatbank.ua/terms/(а.с.10-11, 12, 13-58).

Однак, надані позивачем умови та правила не містять підтверджень, що саме їх, у наданій суду редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Наданий позивачем витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», інформація про тип кредитного продукту «Універсальна» та «Універсальна GOLD» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», розміщених на офіційному веб-сайті https://privatbank.ua/terms/ суд також вважає неналежним доказом, оскільки він не містить жодної інформації щодо предмета доказування у даній справі, зокрема, щодо типу кредитної картки, наданої позичальникові у межах підписаної ним анкети-заяви від 05.11.2018, а містить лише виклад умов використання кожної з кредитних карток за різними типами кредитування, які емітуються та обслуговуються АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що, зважаючи на відсутність у підписаній позичальником заяві відомостей щодо типу отриманої картки «Універсальна», не має правового значення для вирішення даного спору.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

До того ж, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим, сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві умови та правила надання банківських послуг, наданий банком витяг з умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц.

Судом встановлено, що 05.11.2018 ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкрито картковий рахунок, здійснено випуск кредитної картки № НОМЕР_5 із встановленням строку її дії до 06/22 року, тобто до 30.06.2022 та встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000,00 грн, який неодноразово змінювався, а саме: збільшено до 11000,00 грн - 09.11.2018, збільшено до 35000,00 грн - 09.10.2019, збільшено до 48000,00 грн. - 09.10.2019, зменшено до 0 грн - 24.03.2020 (а.с.6, 7, 140).

Згідно з наданими банком розрахунками, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 05.11.2018 станом на 17.06.2020складає 67507,53 грн та включає: заборгованість за кредитом 49972,48 грн, у тому числі за поточним тілом кредиту 36835,63 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту 13136,85 грн, заборгованість за відсотками 2786,39 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит 14748,66 грн(а.с.5).

Як слідує з виписки за договором, відповідач не користувався кредитними коштами до 09.10.2019. Саме 09.10.2019 за кредитною карткою № НОМЕР_5 двічі збільшено кредитний ліміт з 1000,00 грн до 35000,00 грн, а потім до 48000,00 грн, після чого проведено оплату за товар у магазині «ELDORADO» в м. Херсоні на суму 8999,00 грн, зараховано суму вкладу з «Скарбнички» на суму 1069,96 грн, проведено службову операцію по зарахуванню коштів по договору НОМЕР_3 _PARTPAYS та поповнено картковий рахунок на суму 6000,00 грн, проведено оплату за товар в магазині «ELDORADO» в м. Херсоні на суму 7999,00 грн, проведено оплату телеком послуг «ТТТ» у м. Херсоні на суму 20998,00 грн, 899,00 грн, 13999,00 грн (а.с.68, 118, 129, 146).

Відповідачем категорично заперечується факт проведення вищевказаних грошових операцій та стверджує, що відбулося несанкціоноване спинання грошових коштів з його кредитної карти.

Представником відповідача на ствердження того, що відносно відповідача ОСОБА_1 09.10.2019 вчинено шахрайські дії невстановленими особами, які отримали доступ до його рахунку, відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у результаті чого відбулося списання кредитних коштів у розмірі 45824,00 грн, суду надано заяву до голови правління АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 10.10.2019 зі вхідним номером 03/4446-ВБ, у якій відповідачем викладено обставини події, талон-повідомлення № 26406 та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.10.2019 про відкриття кримінального провадження №0002262 за ч. 1 ст. 190 КК України (а.с.98, 99, 100).

Крім того, як вбачається з табелю обліку використання робочого часу за жовтень 2019 АТ «Українська залізниця» Регіональна філія «Придніпровська залізниця» структурний підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська», ОСОБА_1 09.10.2019 знаходився на робочому місці (а.с.102, 103).

На звернення ОСОБА_1 з заявою про безпідставне списання грошових коштів з його кредитної картки, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 16.10.2019 надано відповідь № 20.1.0.0/7-191010/684, у якій відповідачу рекомендовано звернутися до правоохоронних органів та змінити ПІН код платіжної картки, фінансовий телефон та пароль входу в Приват24 (а.с.118 зворот - 119, 129 зворот - 130).

У кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0002262 від 10.10.2019, ОСОБА_1 допитувався в якості потерпілого та надав пояснення, які є аналогічними, викладеним у відзиві на позовну заяву (а.с. 163, 164).

Потерпілим ОСОБА_1 оскаржена постанова від 19.06.2020 про закриття кримінального провадження № 0002262 від 10.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с.165, 166-167).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

У п. 14.16 ст. 14 вказаного Закону передбачено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Статтею 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

Згідно з пункту 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення).

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Аналогічні висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15 та неодноразово підтверджені Верховним Судом, зокрема у постановах від 23.01.2018 у справі № 202/10128/14-ц, від 18.04.2018 у справі № 190/926/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 320/1169/16-ц, від 22.11.2018 у справі № 712/2283/16-ц, від 05.12.2018 у справі № 754/15020/15-ц, від 13.09.2019 у справі № 501/4443/14-ц, від 02.10.2019 у справі № 182/3171/16, від 16.10.2019 у справі № 676/2792/16-ц, від 20.11.2019 у справі № 210/245/18-ц, від 05.12.2019 у справі № 168/613/16-ц, від 23.01.2020 у справі № 179/1688/17.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, на підтвердження обґрунтувань позову про наявність заборгованості, окрім розрахунку заборгованості, виписок з рахунків, копії анкети-заяви, витягу з умов та правил надання банківських послуг та тарифів обслуговування кредитних карт, інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду не надав.

Суд не бере до уваги твердження представника позивача, що 09.10.2019 за кредитною картою відповідача була авторизована операція по сервісу «Миттєва розстрочка», передбачена п.1.1.1.129 умов та правил надання банківських послуг, оскільки не підтверджена жодним доказом, наявним у матеріалах справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представником позивача не доведено та в матеріалах справи відсутні докази, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати спірні платіжні операції.

Разом з тим, відповідач виконав свої обов`язки перед банком, повідомив про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку та звернувся до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком.

Таким чином, суд зазначає про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із стягненням з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором б/н від 05.11.2018 у загальному розмірі 67507,53 грн, що включає заборгованість: за кредитом 49972,48 грн, у тому числі за поточним тілом кредиту - 36835,63 грн; за простроченим тілом кредиту - 13136,85 грн; за відсотками - 2786,39 грн; за відсотками, нарахованими за прострочений кредит - 14748,66 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2102,00 грн, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: