Ухвала

24 травня 2021 року

м. Київ

справа № 695/1287/13-ц

провадження № 61-3738ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Золотонівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленюк Олени Володимирівни про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови про накладення арешту на кошти, що містяться на картковому рахунку боржника,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій, уточнивши свої вимоги, просив скасувати постанову державного виконавця Зеленюк О. В. від 27 вересня 2020 року, винесену у виконавчому провадженні № 52775159, в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на картковому рахунку Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») (категорія - заробітна плата) у форматі НОМЕР_1 .

Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що 27 вересня 2020 року державним виконавцем Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Золотоніського МВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ)) Зеленюк О.В. на підставі виконавчого листа № 695/1287/13-ц, виданого 12 березня 2015 року по виконавчому провадженню № 52775159, накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку скаржника в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» рахунок № НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ). Постанову про арешт коштів боржника державним виконавцем Рудю О. В. вручено не було. Вважає, що вказана постанова є неправомірною, оскільки картковий рахунок, на який накладено арешт, використовується виключно для зарахування заробітної плати, що підтверджується довідкою обслуговування поточних рахунків, довідкою з місця роботи про зарахування грошового забезпечення на картковий рахунок та історіями по картковим рахункам, виданими банком, а саме номер (зарплатний) - для зарахування грошового забезпечення (заробітної плати). Кошти, що надходять на зазначені рахунки є виключно заробітною платою та становлять єдине джерело доходу для скаржника та його сім`ї. Вказує, що державою гарантовано та захищено законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Накладення арешту на кошти, які призначені для зарахування заробітної плати унеможливлює своєчасне отримання скаржником заробітної плати, що призводить до порушення його конституційних прав. Також, постановою від 30 січня 2017 року виконавче провадження № 52775159 зупинено заступником начальника відділу Золотоніського МВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ)) Гончаренко Ю. І. на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2017 року. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2018 року виконавче провадження № 52775159 зупинено. Будь-яких документів щодо поновлення виконавчого провадження не надходило. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив скаргу задовольнити.

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області ухвалою від 04 грудня 2020 року, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, в задоволенні скарги відмовив.

05 березня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Золотонівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали, а саме - заявнику слід було надати квитанцію (платіжне доручення) про сплату судового збору, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 614 заявник отримав вказану ухвалу 21 березня 2021 року.

На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, які заявником здані на пошту 05 квітня 2021 року. Вимоги ухвали заявником виконано.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Судами встановлено, що на виконанні Золотоніського МВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ)) перебуває виконавче провадження № 52775159 з примусового виконання виконавчого листа № 695/1287/13-ц, виданого 12 березня 2015 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь компанії «Parfums CHRISTIAN DIOR» збитків, завданих злочином в сумі 2 061 208,50 грн.

Постановою державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленюк О. В. від 27 вересня 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 .

Довідка АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 02 жовтня 2020 року № 28СЕJHQDIRVJ545E не містить підтвердження, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звертати стягнення згідно із чинним законодавством України, а також зазначено, що на вказану картку може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Наведені норми права визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому, стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Такі висновки узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Отже, відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Надана довідка з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не містить підтвердження того, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звертати стягнення згідно із чинним законодавством України. Докази, що рахунок боржника має спеціальний режим відсутні. Крім того, на момент звернення ОСОБА_1 зі скаргою на постанову державного виконавця, інформації від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо статусу коштів і рахунку, відкритого на ім`я боржника до державного виконавця не надходило, а тому, державний виконавець на момент звернення скаржника до суду не мав передбачених законом підстав для зняття арешту з рахунку.

Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо неврахування судами попередніх інстанцій, зокрема правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/19, є безпідставним. Висновки, викладені у зазначеній постанові, оцінювалися Великою Палатою Верховного Суду у справі № 905/361/19 у зв`язку із вирішенням питання про відступ від такого правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 344/8982/17, підстав для чого Великою Палатою Верховного Суду не знайдено.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Враховуючи викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки оскаржувані ухвала Золотонівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2020 року та постанова Черкаського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року є законними та обґрунтованими, постановлені з додержанням норм права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Золотонівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленюк Олени Володимирівни про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови про накладення арешту на кошти, що містяться на картковому рахунку боржника.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев
В. С. Жданова

Є. В. Коротенко