У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/654/21

Номер провадження 2-о/184/28/21

25 травня 2021 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Михайлової Т.В.,

заявниці - ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи - Дружиніної Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров в окремому провадженні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «про встановлення факту, що має юридичне значення»,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на наступні обставини. Вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні ПФУ у Дніпропетровській області та отримував пенсію. Після смерті чоловіка ОСОБА_3 звернулася до Пенсійного фонду в м. Покров Дніпропетровської області для того, щоб перейти на пенсію по втраті годувальника. Однак, листом Головного управління ПФУ у Дніпропетровській області від 27.02.2019р. заявниці відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії у зв`язку із розбіжністю в написанні її імені, а саме в її свідоцтві про народження записано її ім`я як « ОСОБА_4 », в свідоцтві про шлюб - її ім`я записано як « ОСОБА_4 », в той час у внутрішньому українському паспорті її ім`я зазначається як « ОСОБА_3 », в свідоцтвах про народження дітей вона записана як « ОСОБА_3 ». Тому виникла необхідність у встановленні факту родинних відносин, а саме: те, що ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а він є її чоловіком.

Разом з тим, 18.05.2021 року від представника заінтересованої особи надійшов відзив за заяву, в якому останній просить суд залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду. Посилається на те, що відповідно до ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.259 ЦПК рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є лише підставою для одержання зазначених документів.

ОСОБА_1 в своїй заяві просить встановити факт, що вона була дружиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для подальшого отримання допомоги на поховання, але відповідно до ст. 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі смерті пенсіонера допомога на поховання виплачується особі, яка здійснила поховання. Для отримання такої допомоги особа подає документ, що посвідчує особу, заяву та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть. Отже як вбачається зі статті особа, яка має намір отримати допомогу на поховання, не обов`язково повинна бути дружиною, а обов`язково надати відповідні документи.

Так, ОСОБА_1 надала заяву про отримання допомоги на поховання та свідоцтво про смерть ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ознайомившись з наданими документами, з`ясувалось, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області перебував ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , виданого в 1995 році, такий пенсіонер, як ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не перебував та не перебуває.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особа повинна повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду України про зміну паспортних даних. Згідно пенсійної справи такі документи до управління не надавалися, тому в управління відсутні підстави для виплати ОСОБА_1 допомоги на поховання.

Що стосується права ОСОБА_1 на перерахунок пенсії, а саме перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, то з такого питання заявниця до Пенсійного фонду не зверталася.

Вважають, що по даній справі вбачається спір про право, про що ОСОБА_1 сама зазначає в своїй заяві, що породжує наслідки, передбачені ст. 294 ЦПК України.

Представник заінтересованої особи - ОСОБА_8 в судовому засіданні просить залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти відзиву представника заінтересованої особи на її заяву та просить відмовити в задоволенні клопотання про залишення заяви без розгляду.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заяву заявника у даній справі слід залишити без розгляду за наступних підстав.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Судом встановлено, що заявник в своїй заяві просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: те, що ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а він є її чоловіком. Тобто по даній справі вбачається спір про право, що породжує наслідки, передбачені ст. 294 ЦПК України.

Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Відповідно до п. 2 Постанови Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено позасудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Якщо юридичний факт надає право за законом та заінтересована особа заперечує встановлення факту, мотивуючи свої заперечення наявністю спору про право, то заява в порядку окремого провадження розглянута бути не може, тоді суд відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.259 ЦПК рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є лише підставою для одержання зазначених документів.

Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення» зазначено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

1.Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

2.Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

3.Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

4.Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що має юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатись в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Враховуючи, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, і розгляд справи повинен відбувається в порядку адміністративного судочинства, а не в порядку цивільного судочинства, суд дійшов до законного та обґрунтованого висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.4, 19, 258, 260, 294, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника заінтересованої особи - задовольнити.

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «про встановлення факту, що має юридичне значення» - залишити без розгляду.

Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України, роз`яснити заявникові, що він має право подати позов на загальних підставах.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш