Дата документу 13.01.2021 Справа № 326/283/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 326/283/20 Головуючий у 1-й інстанції: Каряка Д.О.
Провадження №22-ц/807/171/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кримської О.М., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 03 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приморської міської ради Приморського району Запорізької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Приморської міської ради Приморського району Запорізької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її донька ОСОБА_3 . Після її смерті залишилася спадщина у вигляді двокімнатної квартири. Заповіту ОСОБА_3 не залишила. Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями першої черги є її мати ОСОБА_4 та син - ОСОБА_5 ЇЇ онук ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя після смерті матері спадщину не оформив.

При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті доньки, вона отримала відмову з причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Строк для подачі заяви про прийняття спадщини пропущено нею з поважних причин, оскільки вона є особою похилого віку, дуже хворіє, не має змоги вільно пересуватися, систематично перебуває на амбулаторному лікуванні.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 просила суд:

Визначити ОСОБА_2 додатковий строк два місяці для прийняття спадщини, яка залишилася після смерті її доньки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнавши причини пропуску строку поважними.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 03 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до Приморської міської ради Приморського району Запорізької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком у два місяці.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , особа, яка не брала участі у розгляді справи,подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Приморського районного суду Запорізької області від 03 квітня 2020 рокута ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в даному випадку не правильно визначено відповідача по справі, оскільки відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідачами у таких справах є спадкоємці, які прийняли спадщину. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що після смерті ОСОБА_3 її син ОСОБА_5 в передбачений законом шестимісячний строк подав заяву про прийняття спадщини, тому відповідно до положень ст. ст. 1269,1270 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 в передбачений законом шестимісчний строк подав заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 , проте, суд першої інстанції належним чином не з`ясував коло спадкоємців померлої ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , не витребуав після їх смерті спадкову справу та не з`ясував, хто прийняв спадщину у встановленому законом порядку після їх смерті та не вирішив питання про залучення його до участі у справі. Оскільки його син ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , а він прийняв спадщину після смерті свого сина ОСОБА_5 , тому вважає, що належним відповідачем у даній справі є спадкоємці, які прийняли спадщину, а не територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування. Отже, позов ОСОБА_2 заявлений до неналежного відповідача, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та відмови у задоволення позову ОСОБА_2 , оскільки судом вирішено питання про його права без залучення до участі у розгляді справи. При цьому заявник посилається на правову позицію викладену зокрема у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року по справі № 140/871/16-ц провадження № 61-38046 св18, від 15 січня 2020 року по справі № 200/9984/16-ц провадження № 61-11977 св19, від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц провадження № 61-28938 св18, від 30 квітня 2020 року по справі № 352/382/18 провадження № 61-40424 св18.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 пропущено строк на прийняття спадщини після смерті її доньки ОСОБА_3 , з поважних причин, так як вона на час відкриття спадщини не проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, через хворобу та стан здоров`я пересувається в межах будинку, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. При цьому суд першої інстанції прийшов до висновку, що належним відпоідачем у даній справі є Приморська міська рада Приморського району Запорізької області.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, оскільки до таких висновків суд прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини)

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кдексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребувних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про смерть, яке видано повторно 21 лютого 2020 року Приморським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Приморську Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис №14. (а.с.5).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Приморську Запорізької області, її батьками є: батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_2 . (а.с.8).

19 серпня 1960 року ОСОБА_7 , 1937 року народження та ОСОБА_8 , 1942 року народження одружились, що підтверджується свідоцтвом про одруження. (а.с.11).

Згідно з свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Банівка Приморського району Запорізької області. (а.с.14).

Після укладення шлюбу 12 жовтня 1985 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 змінила прізвище на ОСОБА_9 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу. (а.с.9).

Згідно з свідоцтвом про народження, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Приморську Запорізької області, його батьками є: батько ОСОБА_10 , мати ОСОБА_3 . (а.с.7).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , 11 березня 1992 року розірвали шлюб. (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до складу якої входить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 28 жовтня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Приморської нотаріальної контори Мартиненко Т.Т. ( а.с. 19).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Приморську Запорізької області, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть. (а.с.6).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Отже позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини впливає на права іншого спадкоємця, який таку спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження№ 61-11977св19), від 25 березня 2020 року в справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046св18), від 30 квітня 2020 року у справі № 352/382/18 (провадження № 61-40424св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 361/1953/18 (провадження № 61-16095св19), від 07 жовтня 2020 року у справі № 234/17511/19 (провадження № 61-8215св20), від 21 жовтня 2020 року у справі № 526/1468/18 (провадження № 61-5133св20).

Як вбачається з копії спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 ..

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 є також її син ОСОБА_5 , який в силу вимог частини першої статті 1270 ЦК України прийняв спадщину після смерті матері, оскільки 23 січня 2019 року, тобто в передбачений зазначеною статтею шестимісячний строк, подав до нотаріальної контори заяву про пойняття спадщини ( а.с. 2 копії спадкової справи № 15/2019) ( а.с. 155-156) та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відкликав її.

З цієї ж спадкової справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини після смерті доньки ОСОБА_3 14 травня 2020 року, тобто з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини, встановленого частиною першою статті 1270 ЦК України ( а.с.16 зворот копії спадкової справи № 15/2019) ( а.с. 170).

Згідно листа приватного натаріуса Фіщин В.В. від 26.02.2020 року № 87/62-14 вбачається, що ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_3 , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини ( а.с. 15 копії спадкової справи № 15/2019) ( а.с. 169).

Отже, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_3 спадщину прийняв її син ОСОБА_5 ..

Водночас, судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 16 лютого 2020 року. (а.с. 2 - зворот копії спадкової справи №55/2020). ( а.с. 122).

Після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спащини 21 лютого 2020 року звернувся його батько ОСОБА_1 , тобто в шестимісячний строк, передбачений частиною першою статті 1270 ЦК України (а.с. 2 копії спадкової справи № 55/2020) ( а.с. 122).

Факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_1 встановлено рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 05 червня 2020 року. ( а.с. 8 копії спадкової справи № 55/2020 ) ( а.с. 128).

22.06.2020 року на адресу Приморської дежавної нотаріальної контори надійшла заява- претензія Акціонерного товариства «Альфа Банк» з вимогою до спадкоємців щодо заборгованості боржника ОСОБА_5 ( а.с. 16-17 копії спадкової справи) ( а.с. 135-136).

Отже, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 спадщину прийняв його батько ОСОБА_1 ..

Оскільки, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 спадщину прийняв її син ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняв його батько ОСОБА_1 , тому належним відповідачем у даній справі про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, тобто ОСОБА_1 , який прийняв спадщину після померлого сина ОСОБА_5 , який в свою чергу прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , а не територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Отже, суду першої інстанції необхідно було встановити коло спадкоємців померлої ОСОБА_3 , з`ясувати хто з них прийняв спадщину у встановленому законом порядку, а в разі прийняття спадщини ОСОБА_5 , з`ясувати коло спадкомців після його смерті, з`ясувати хто з них прийняв спадщину у встановленому законом порядку, й відповідно вирішити питання про залучення цих осіб до участі у справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Встановивши, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , а отже ОСОБА_1 є належним відповідачем за позовом ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , однак не був залучений до участі у справі як відповідач, або як співвідповідач, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки відсутні підстави для задоволення позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом учасників справи.

Розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, позивач клопотань про заміну неналежного відповідача на ОСОБА_1 або про залучення ОСОБА_1 як співвідповідача не заявляв.

Оскільки за наявності спадкоємця за законом, який прийняв спадщину, територіальна громада не є неналежним відповідачем за вимогами ОСОБА_2 , а належним відповідачем за законом є спадкоємець ОСОБА_1 , який прийняв спадщину після померлого ОСОБА_5 , який в свою чергу прийняв спадщину після померлої ОСОБА_3 , а норми ЦПК України не передбачають можливості залучення до участі в розгляді справи на стадії апеляційного провадження особи, яка не брала участі в розгляді справи у суді першої інстанції, за таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про порушення прав та інтересів ОСОБА_1 оскарженим рішенням суду першої інстанції та про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки судове рішення ухвалено з порушенням вимог процесуального права.

Відповідно до ч. 3 п. 4 ст. 376 ЦПК УКраїни прийняття рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі є обов`язковою підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення.

При цьому, в межах цієї справи судом не надається оцінка обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 , зокрема щодо поважності причин пропуску нею строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

З огляду на зазначене аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаютьсяч: у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до п. в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу, скасовує судове рішення та відмовляє у задоволенні позову, понесенні ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1261.20 грн покладаються на позивача ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України , апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 03 квітня 2020 року у цій справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Приморської міської ради Приморського району Запорізької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1261. 20 грн

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 15 січня 2021 року .

Головуючий суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кримська О.М.