КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року

м. Київ

справа № 357/3407/20

провадження №22-ц/824/1485/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року /суддя Ярмола О.Я./

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 52754, 53 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 27516 грн 52 коп, вирішено питання судових витрат. /т. 1 а.с. 233-240/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О.Л. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 у розмірі 11626, 55 грн, пені у розмірі 10623, 15 грн, штрафу 500 грн фіксована частина та 2488, 31 штрафу процентна складова, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що договір відповідачем не оспорювався, не визнавався недійсним, що свідчить про згоду відповідача з усіма його умовами, що було засвідчено особистим підписом позичальника щодо згоди з умовами та правилами надання банківських послуг. Укладений договір є публічним договором приєднання, відсутність підпису позичальника на тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки підписавши заяву про приєднання та надання банківських послуг, позичальник висловлює свою згоду на запропоновані банком умови. Вказувала на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні відсотків, оскільки кредитний договір є оплатним договором, надання безпроцентних кредитів заборонено відповідно до закону, проігноровано також і те, що кредит надається за рахунок залучених грошових коштів, відмова у стягненні яких несе фінансову загрозу для банківської системи. Наголошувала, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити проценти річних, встановлені договором. Розмір відсотків становить 86, 4%, а отже розмір заборгованості становить 11626, 55 грн. Також було погоджено і умови нарахування пені та штрафів. Вказувала, що виписка по рахунку відповідача надавалась до матеріалів справи, відповідач користувалась кредитом, сплачуючи заборгованість, а отже приймала умови договору.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 10.08.2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 була підписана анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої їй було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Позивач зазначає, що відповідач порушила взяті на себе зобов`язання щодо належного та вчасного повернення коштів і станом на 12.03.2020 року виникла прострочена заборгованість на загальну суму 52754,53 грн., яка складається з: 27516,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 27516,52 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 11626,55 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 10623,15 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина - 500,00 грн. та штраф процентна складова - 2488,31 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи заборгованість за кредитним договором в розмірі тіла кредиту у сумі 27516,52 грн, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 626, 628 ЦК України про те, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; ст. 526 ЦК України якою передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; частиною першою ст. 1054 ЦК України про те, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України); частиною другою ст. 1054 ЦК України якою встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надає розрахунок за договором між Приватбанком та ОСОБА_1 №б/н від 10.08.2010 року станом на 12.03.2020 року, згідно якого вбачається, що заборгованість становить 52754,53 грн. та складається з: 27516,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 27516,52 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 11626,55 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 10623,15 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина - 500,00 грн. та штраф процентна складова - 2488,31 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв розрахунок заборгованості, як належний та допустимий доказ її наявності та розміру, оскільки він нічим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», яких позивачем не надано.

Відмовляючи у стягненні пені та штрафів, суд першої інстанції також вірно керувався вимогами статті 549 ЦК України про те, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору, а саме пунктом п.2.1.1.12.6.1 та п. 2.1.1.12.7.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності у разі прострочення виконання зобов`язань, в тому числі тіла кредиту і відсотків.

У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків по кожному з грошових зобов`язань.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, що умовами договору передбачено одночасно два види цивільно-правової (матеріальної) відповідальності боржника за ті самі порушення - зокрема за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - у даному випадку несвоєчасну або у неповній мірі сплату тіла кредиту і процентів за користування кредитом, з єдиною різницею видів відповідальності, яка полягає у тому, що підставою для нарахування неустойки у виді штрафу є прострочення (несплата) протягом 30 днів, а для нарахування пені наявність прострочених зобов`язань на суму від 100 грн..

Позивач просить за порушення боржником умов договору і порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором по сплаті кредиту і відсотків, стягнути з відповідача і пеню, передбачену у разі прострочення зобов`язань від 100 грн. і штраф, передбачений у разі прострочення на 30 днів у фіксованому розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту. При цьому позивач, як на підставу для стягнення штрафу посилається на п. 2.1.1.7.6 Умов, водночас доказів розрахунку суми даного штрафу не надає.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафів.

Такі висновки суду відповідають і правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15.

Крім того, позивач просив стягнути заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 11 626,55 грн., про що також наголошено в апеляційній скарзі.

Із розрахунку (а.с.16) вбачається, що відсотки за ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховувались виходячи із процентної ставки 86,4% річних, починаючи з 01.10.2019 року по 12.03.2020 року, однак у розрахунку не зазначено з якого розміру прострочення платежу нараховані річні 3% , відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за який період прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відсутні докази погодження відповідачем змін до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а згідно редакції Умов та правил в ред. від 06.03.2010 року, які, як зазначає, погодила відповідач, та які приєднані до матеріалів справи, не вбачаються умови про нарахування процентів в розмірі від простроченої суми заборгованості 86,4% - для картки «Універсальна» .

Суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що позивач має право забезпечити свої права і інтереси на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України лише після спливу визначеного договором строку кредитування або в разі пред`явлення достроково вимоги.

При вирішенні питання про стягнення річних нарахованих, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суд першої інстанції вірно врахівав правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів наголошує на тому, що пред`являючи вимоги по ст. 625 ЦК України, з урахуванням зазначеної у позові ст. 1050 ЦК України, якою керувався позивач, звертаючись до суду / а.с. 3/, останній не навів ані дати закінчення строку кредитування, ані належного розрахунку, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося як мінімум з дати звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості, в разі пролонгації договору.

З огляду на докази, надані позивачем та диспозитивність цивільного судочинства, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: