КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
=======================================================================
Провадження №22-ц/824/839/2021 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Киченок Андрія Сергійовича на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 01 січня 2018 року між ПрАТ «СК «Провідна» та BILLA-Україна було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №06/6761916/9069/17, забезпечений транспорт - Skoda Oktavia, д.н.з. НОМЕР_1 .

27 вересня 2018 року в м. Києві, по вул. Тепловозна, 2-А відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Skoda Oktavia, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Nissan Teana, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок якої було пошкоджено т.з. Skoda Oktavia, д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що мала ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту.

ПрАТ «СК «Провідна» на виконання умов договору страхування сплатило страхове відшкодування в розмірі 147587 грн. 30 коп., що підтверджується страховим актом № та платіжним дорученням №0046233 від 17 січня 2018 року.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля Nissan Teana, д.н.з. НОМЕР_2 , не була застрахована.

На підставі викладеного в позові, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 147587 грн. 30 коп. шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» страхове відшкодування у порядку регресу в розмірі 147587 грн. 30 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2213 грн. 81 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - Киченок А.С. подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було прийнято незаконне і необґрунтоване рішення, оскільки висновки суду, викладені у рішенні, є неповними, такими, що суперечать фактичним обставинам справи. Суд не з`ясував обставини, які мають значення для справи, та оцінив докази вибірково, а не їх у сукупності.

Так, скаржник зазначає, що наданий позивачем розрахунок матеріального збитку, спричиненого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та має некоректні, недостовірні розрахунки визначення вартості матеріального збитку.

Відповідно до зазначених нормативно-правових актів належним доказом розміру заподіяної шкоди, вартості та об`єму необхідних для проведення відновлення пошкодженого транспортного засобі робіт має бути звіт суб`єкта оціночної діяльності або висновок експерта за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи. Однак, позивачем не були надані такі докази, що свідчить про те, що шкода завдана автомобілю Skoda Oktavia в результаті дорожньо-транспортної пригоди не була оцінена у встановленому законом порядку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Акти огляду транспортного засобу від 28 вересня 2018 року та від 09 жовтня 2018 року, які містяться в матеріалах справи, складені особою, яка не є суб`єктом оціночної діяльності.

Грошова вимога про стягнення з відповідача 149103 грн. 65 коп. є відображенням виключно вартості ремонту, але не визначає матеріальну шкоду, що була завдана автомобілю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Також в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що підтверджують ринкову вартість пошкодженого транспортного засобу та докази на підтвердження розрахунку вартості деталей та їх частин, які використовувалися для ремонту транспортного засобу.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ПрАТ «СК «Провідна», в якому зазначено, що оскаржуване рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Так, у відзиві позивач зазначає, що в разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком в межах страхової суми, яка встановлюється в межах вартості майна на момент укладення договору й не може перевищувати розміру реальних збитків.

Позивачем на підтвердження своїх вимог надано належні та допустимі докази, які підтверджують позовні вимоги та їх розмір, а саме: копія розрахунку ФОП ОСОБА_4 №2035878 від 05 жовтня 2018 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту розраховується відповідно до рахунку СТО, що здійснює відновлювальних ремонт застрахованого транспортного засобу, на яку страхувальника направив страховик; копію платіжного доручення №0046233 від 17 жовтня 2018 року, яке підтверджує факт безпосереднього перерахування суми страхового відшкодування. Таким чином, розмір суми страхового відшкодування, встановлений та підтверджений належним чином, а надані суду докази є належними та допустимими доказами.

Щодо наданого відповідачем звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті пошкодження колісного транспортного засобу від 02 листопада 2020 року зазначає, що вказаний звіт складений на підставі документів наданих позивачем суду, що свідчить про те, що оцінювач Бобров Д.Ю. не оглядав пошкоджений транспортний засіб, що є порушенням норм Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Також у наданому відповідачем звіті не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Зазначені обставини є підставою для визнання такого звіту неналежним доказом.

На підставі викладеного у відзиві, позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з урахуванням такого.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 10)

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року встановлено, що 26 вересня 2018 року приблизно о 12.30 год. в м. Києві по вул. Тепловозна, 2 А в напрямку Дарницького Шосе, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Nissan», н.з. НОМЕР_2 , в порушення вимог п. 16.11 ПДР України не надав перевагу в русі автомобілю «SKODA» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив з останнім зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Skoda Oktavia, д.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований в ПрАТ «СК «Провідна» відповідно до договіру добровільного страхування наземного транспорту №06/6761916/9069/17 (а.с. 19-28).

Під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідачем було пошкоджено автомобіль марки Skoda Oktavia, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є BILLA-Україна.

Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що мала ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту.

Відповідно до розрахунку матеріального збитку по справі №, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Skoda Oktavia, д.н.з. НОМЕР_1 ., складає 149103 грн. 65 коп. (а.с. 12)

Відповідно до умов договору страхування №06/6761916/9069/17, при пошкодженні транспортного засобу, розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, за вирахуванням встановленої договором франшизи.

17 жовтня 2018 року ПрАТ СК «Провідна» було перераховано страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 147587 грн. 30 коп., згідно платіжного доручення №0046233 (а.с. 7).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а відповідачем не спростовані надані позивачем докази.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Стаття 979 ЦК України та стаття 16 Закону України «Про страхування» визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором (частина третя статті 988 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За загальним правилом, згідно з положеннями ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Отже, виходячи з системного аналізу вищенаведених норм чинного законодавства України, колегія суддів вважає, що у потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди виникає право на отримання від винуватця дорожньо-транспортної пригоди коштів понесених на відшкодування реальної шкоди майну потерпілого (в даному випадку коштів на відновлення пошкодженого транспортного засобу), а у винуватця дорожньо-транспортної пригоди виникає обов`язок з відшкодування вартості завданих потерпілому реальних збитків.

З урахуванням того, у даній справі транспортний засіб потерпілого було застраховано, то страховиком потерпілого було виплачено грошові кошти в межах ліміту страхування на відновлення пошкодженого транспортного засобу. Відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди (відповідача у справі) на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та спрямованих на відшкодування потерпілій особі реальних збитків, що завдані транспортному засобу, який потребував відновлення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено розмір відшкодування, оскільки не було надано звіту про оцінку матеріальних збитків, у зв`язку з пошкодження транспортного засобу, є необґрунтованими зважаючи на те, що в даному випадку для підтвердження розміру понесених реальних витрат на відновлення транспортного засобу достатньо рахунку технічного обслуговування №2035878 від 05 жовтня 2018 року, складеного ФОП ОСОБА_4 та копії платіжного доручення №0046233 від 17 жовтня 2018 року на суму 147587 грн. 30 коп., які були сплачені на рахунок ФОП ОСОБА_4 , яким і здійснювався відновлювальний ремонт пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді застрахованого транспортного засобу.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції не приймає до уваги наданий відповідачем Звіт про оцінку матеріального збитку, заподіяного в результаті пошкодження колісного транспортного засобу (без зазначення в ньому дати його складення), оскільки останні наданий суду апеляційної інстанції вже після відкриття апеляційного провадження у справі та без наведення підстав, які свідчили про неможливість його подання до суду першої інстанції. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції скористався правом на подання заяви про перегляд заочного рішення, посилаючись на аналогічні підстави, які зазначені і в апеляційній скарзі, при цьому не скористався правом на заявлення клопотання про призначення судом оціночної експертизи та не скористався правом на долучення до матеріалів справи звіту про оцінку матеріального збитку, складеного з власної ініціативи, одночасно зі зверненням із заявою про перегляд заочного рішення.

Також суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача у справі щодо поважності причин неподання доказів у справі та долучення до матеріалів справи наряду-замовлення №248361/122094118 від 20 листопада 2018 року та №248361/121046048 від 20 листопада 2018 року, оскільки під час звернення до суду з позовом позивач не вважав за необхідне подати всі докази на підтвердження понесених витрат на відновлення транспортного засобу, а тому лише подання апеляційної скарги відповідачем у справі не може свідчити про поважність причин неподання таких доказів до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 80, 82, 367, 369, 374, 375 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Киченок Андрія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: