ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м.Суми

Справа №590/792/19

Номер провадження 22-ц/816/22/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 14 вересня 2020 року, ухваленого у складі судді Бондарчука Я.П., в приміщенні Ямпільського районного суду Сумської області, повний текст рішення складено 23 вересня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до постанови Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2019 року по виконанню виконавчого листа № 2/590/186/13, виданого 11 листопада 2013 року Ямпільським районним судом Сумської області, відповідач станом на 01 липня 2019 року має борг за несплату аліментів за 25 місяців, починаючи з червня 2017 року, у розмірі 50 492 грн 58 коп.

Пеня за прострочення сплати аліментів за період з 01 червня 2017 року по 30 червня 2019 року становить 173 603 грн 07 коп. З врахуванням положень ч. 1 ст. 196 СК України сума пені складає не більше 50 492 грн 58 коп.

Посилаючись на вказані обставини та ч. 1 ст. 196 СК України просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 50 492 грн 58 коп.

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Ямпільський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Ямпільського районного суду Сумської області з нього було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, починаючи стягнення з 12 вересня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття.

Зазначає, що ОСОБА_1 ще у 2013 році звернулась з виконавчим листом про примусове виконання вказаного рішення суду, та з листопада 2013 року по травень 2017 року (включно) з нього стягувалися аліменти на утримання неповнолітніх дітей. В подальшому вони з ОСОБА_1 примирилися і почали разом проживати за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю разом з дітьми, що послугувало тому, що у червні 2017 року ОСОБА_1 добровільно відкликала з виконання виконавчий лист про виконання рішення суду про стягнення аліментів. Наголошує на тому, що він та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю з червня 2017 року по грудень 2018 року включно. При цьому він в добровільному порядку утримував як позивачку, так і дітей.

Заборгованість зі сплати аілментів виникла під час спільного проживання, коли ОСОБА_1 відкликала виконавчий лист з виконання особисто. Вважає, що є всі підстави для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, що в свою чергу є підставою для звільнення його від сплати пені за прострочення сплати аліментів.

Остаточно уточнивши позовні вимоги, посилаючись на вказані обставини та ч. 2 ст. 197 СК України, просить звільнити його від заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей - синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50 492 грн 58 коп.

Ямпільський районний суд Сумської області ухвалою від 18 жовтня 2019 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від заборгованості по аліментам прийняв до спільного розгляду із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та об`єднав їх в одне провадження.

Ямпільський районний суд Сумської області рішенням від 14 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 50 492 грн 58 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовив.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким частково задовольнити позов ОСОБА_1 , стягнувши з нього пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 15 242 грн 07 коп.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що його вина в ухиленні від сплати аліментів протягом часу з червня 2017 року по січень 2019 року позивачкою не доведена, а тому були відсутні підстави для нарахування та стягнення пені за прострочення сплати аліментів за цей період.

Вказує, що позивачка 14 червня 2017 року звернулася до виконавчої служби із заявою про повернення виконавчого листа без виконання.

У період часу з травня 2017 року по грудень 2018 року вони проживали разом, всі кошти він використовував в інтересах сім`ї, утримував дітей, а тому ОСОБА_1 жодних претензій матеріального характеру з приводу сплати аліментів не мала.

У зв`язку з тим, що вони з ОСОБА_1 перестали спільно проживати із січня 2019 року, а пеню нараховано по червень 2019 року, тому вважає, що саме за період з січня по червень 2019 року могла бути нарахована та стягнута пеня за прострочення аліментів, тобто за час перебування виконавчого листа на виконанні, а нарахування пені з червня 2017 року по грудень 2018 року є безпідставним та таким, що не не відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження його умисних дій, спрямованих на ухилення від сплати аліментів.

Тому вважає, що з нього підлягає стягненню пеня за період з січня по червень 2019 року у розмірі 15 242 грн 07 коп.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам на оскаржується, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що Ямпільський районний суд Сумської області рішенням від 30 жовтня 2013 року ухвалив рішення у справі № 590/949/13-ц, яким стягнув аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На виконання вказаного рішення суду 11 листопада 2013 року Ямпільський районний суд Сумської області видав виконавчий лист № 2/590/186/13 (а. с. 4).

Відповідно до постанови державного виконавця від 14 червня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП № 40722288) виконавчий лист № 2/590/186/13 у зв`язку з надходженням заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання, повернуто стягувачу (а. с. 77).

Постановою державного виконавця від 29 січня 2019 року відкрито виконавче провадження (ВП № 58226132) по примусовому виконанню вказаного виконавчого листа та цього ж числа державний виконавець направив стягувачу та боржнику копію даної постанови (а.с. 5-6).

Згідно розрахунку державного виконавця розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів по виконавчому листу № 2/590/186/13, виданого Ямпільським районним судом Сумської області, з червня 2017 року по червень 2019 року станом на 01 липня 2019 року становить 50 492 грн 58 коп. (а. с. 7).

Відповідно до акту від 12 вересня 2019 року, складеного комісією у складі депутата Ямпільської селищної ради Адаменко А.А. та сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з травня 2017 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 , по грудень 2018 року включно разом з ОСОБА_2 та їх спільними дітьми (а. с. 44).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з тим, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів складала 50 492 грн 58 коп., наведений позивачкою розрахунок пені відповідає вимогам СК України, а тому з врахуванням приписів ч. 1 ст. 196 СК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню пеня в сумі 50 492 грн 58 коп.

Проте повністю погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, так як суд дійшов їх з неповним з`ясуванням обставин справи.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Враховуючи зазначену норму державним виконавцем було нараховано ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів, починаючи з часу повернення виконавчого листа стягувачу (червень 2017 року) і до пред`явлення його на виконання (січень 2019 року), оскільки остання не підтвердила сплату аліментів в період, коли виконавчий лист не знаходився на примусовому виконанні.

В той же час в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 не надала переконливих пояснень з приводу причини подання нею у червні 2017 року заяви про повернення виконавчого документа без виконання та не пред`явлення його до виконання до січня 2019 року.

Законом України від 02.06.16 р. № 1404-VIII було виключено частину третю статті 197 СК України, яка визначала, що суд може звільнити платника аліментів від оплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причин виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Нараховану державним виконавцем заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 сплатив, про що пояснив під час розгляду справи судом першої інстанції та цю обставину не заперечувала стягував ОСОБА_1 .

В той же час, колегія суддів вважає, що відмова від примусового стягнення аліментів та непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання ОСОБА_1 в період з червня 2017 року по січень 2019 року, свідчить про відсутність вини ОСОБА_2 у виникненні заборгованості в цей період. Відповідач у вказаний період дійсно міг добровільно сплачувати аліменти на утримання дітей без збереження яким-небудь чином доказів сплати, що і було причиною не пред`явлення ОСОБА_1 виконавчого листа до виконання. Відсутність таких доказів покладає на нього обов`язок сплатити нараховану державним виконавцем заборгованість зі сплати аліментів. Проте, за встановлених обставин справи, сама по собі наявність заборгованості не є підставою для покладення на відповідача відповідальності у виді пені за період, коли виконавчий лист не знаходився на примусовому виконанні.

Суд першої інстанції наведених обставин справи не з`ясував у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 50 492 грн 58 коп.

Отже на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376, ч. 13 ст. 141 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру пені за прострочення сплати аліментів та розподілу судових витрат та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 15 242 грн 07 коп. за період з січня по червень 2019 року, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 231 грн 96 коп.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4, 381-382 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 14 вересня 2020 року в даній справі змінити в частині розміру пені за прострочення сплати аліментів та в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 15 242 гривні 07 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 231 гривня 96 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 січня 2021 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина