Справа № 484/4516/20
Провадження № 4-с/484/1/21 р.
У Х В А Л А

13.01.2021 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Панькова Д.А.

за участю секретаря судового засідання Панчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Первомайськ цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії начальника Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крецу Б.М. в частині відмови в знятті арешту зі всього майна, що належить ОСОБА_1 , накладеного Первомайським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Миколаївської області під час виконання виконавчого листа № 2-1342, виданого 22.04.2008 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини доходів.

Просив визнати дії вищевказаної посадової особи незаконними та скасувати накладений арешт.

В судовому засіданні скаржник та його представник ОСОБА_3 підтримали скаргу та просили її задовольнити.

Начальник Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крецу Б.М. в судове засідання надав відзив в якому просив відмовити у задоволенні скарги з наступних підстав.

Згідно інформації зі Спецрозділу Автоматизованої системи виконавчого провадження 06.05.2008 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №7328062 з примусового виконання Виконавчого листа № 2-1342 виданого 22.04.2008 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів.

28.09.2010 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №7328062. Відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

15.05.2015 року на підставі заяви стягувача, керуючись п.1 ч.І ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній на той момент редакції), державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Статтею 50 Закону України ««Про виконавче провадження» (в редакції від 05.04.2015 року) (далі - Закон), визначено наслідки завершення виконавчого провадження:

1. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

2. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

3. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

4. У разі закінчення виконавчого провадження внаслідок офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконавчі документи можуть бути повторно пред`явлені до виконання у визначені статтею 22 цього Закону строки, якщо у зв`язку із припиненням провадження у справі про банкрутство вимоги, підтверджені такими документами, не були задоволені повністю або частково та не вважаються погашеними (списаними, прощеними) відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Статтею 60 Закону визначено перелік підстав для зняття арешту з майна

1. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

2. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

3. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

4. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна

боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

5. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

6. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи вище викладені норми, чинні на момент процесуального завершення виконавчого провадження підстав для зняття арешту з майна боржника на той момент у державного виконавця не було.

Станом на момент звернення ОСОБА_1 з заяво порядок зняття арешту з майна боржника визначається ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно якої

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно

7) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

8) підстави, передбачені пунктом І2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Таким чином і на даний момент підстав для зняття арешту не наведено не у скарзі на дії начальника відділу ні у діючому законодавстві.

Враховуючи все вищевикладене вважає, що арешт при завершенні виконавчого провадження не знімався державним виконавцем правомірно і також правомірно було відмовлено у знятті арешту при зверненні боржника до відділу в грудні 2020 року.

Вважає, що скаржником не вірно обрано спосіб захисту своїх прав, оскільки арешт на майно боржника накладався з метою забезпечення інтересів стягувача то зняття арешту має проводитись судом в позовному провадженні за позовом до стягувача.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 , стягувач у виконавчому провадженні в рамках якого було накладено арешт на все майно скаржника, в судове засідання не з`явилась, але надала заяву з проханням слухати скаргу у її відсутність, проти її задоволення не заперечувала.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали скарги суд приходить до висновку про те, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.05.2008 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №7328062 з примусового виконання Виконавчого листа №2-1342 виданого 22.04.2008 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів.

28.09.2010 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №7328062. Відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

15.05.2015 року на підставі заяви стягувача, державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Таким чином виконавче провадження було завершено. На даний час виконавче провадження знищено, так як закінчились строки його зберігання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В даному випадку суд погоджується з начальником виконавчої служби в тому, що скаржником не вірно обрано спосіб захисту своїх прав, оскільки в даному випадку при неіснуючому виконавчому провадженні вирішення питання про зняття арешту має проводитись судом в позовному провадженні за позовом боржника до стягувача а не шляхом оскарження дій державного виконавця.

З огляду на викладене слід відмовити у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 447 453 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії начальника Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крецу Б.М. в частині відмови в знятті арешту зі всього майна, що належить ОСОБА_1 , накладеного Первомайським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Миколаївської області під час виконання виконавчого листа № 2-1342, виданого 22.04.2008 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини доходів.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в разі якщо скарга не була подана. У разі якщо скарга була подана, ухвала набирає законної сили після перегляду справи судом апеляційної інстанції, якщо ухвалу не буде скасовано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (отримання) безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Повний текст ухвали буде виготовлений протягом п`яти днів.

С У Д Д Я :