Справа № 697/3013/19
Провадження № 2/697/46/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Льон О.М.

за участю секретаря с/з Дрянової Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Канів, Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 , в якому просить виселити відповідачку з домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позов обґрунтовує тим, що вона є власницею вказаного житлового будинку. Разом із нею в цьому будинку зареєстровані її син ОСОБА_3 та колишня невістка ОСОБА_4 . Шлюб між її сином та відповідачкою у справі розірвано. Подальше проживання із невісткою неможливе внаслідок того, що вона постійно чинить перешкоди в користуванні домоволодінням, систематично вчиняє сварки, конфлікти. Відповідач жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків. Її син ОСОБА_3 звертався до правоохоронних органів з повідомленням відносно конфліктних дій відповідачки. Проживання разом з відповідачкою є нестерпним. На її прохання переїхати проживати в інше житло відповідачка ніяк не реагує, а тому вона змушена подати до суду даний позов про виселення відповідачки, яка порушує її право на спокійне життя, завдає їй моральних страждань.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з викладених в ньому підстав.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що відповідачка є його колишньою дружиною, яка постійно влаштовує сварки, чим порушує правила співжиття у будинку, власником якого є його мати. Окрім того відповідачка жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає матеріальні збитки позивачу.

Вислухавши пояснення учасників справи, врахувавши покази свідка ОСОБА_6 , оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 є власницею житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 , що свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.07.1984 , посвідченого державним нотаріусом Канівської міської державної нотаріальної контори, реєстр № 1099 (а.с. 8-9).

Відповідно до довідки про склад сім`ї № 10786 від 15.08.2018 ( а.с. 15), вбачається, що в будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач по справі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач по справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є онукою власниці.

Згідно акта від 10.09.2018, складеного мешканцями житлового будинку АДРЕСА_3 , вбачається, що ОСОБА_4 , проживає в домоволодінні ОСОБА_1 є її невісткою, постійно вчиняє сварки, кривдить, принижує брутальною лайкою ОСОБА_1 ( а.с. 9).

Відповідно до довідки Канівського ВП Золотоніського ВП ГУ НП в Черкаській області від 07.10.2019 ( а.с. 19), вбачається, що в період з 2018 року від ОСОБА_1 до Канівського відділення поліції Золотоніського ВП ГУ НП в Черкаській області надійшло 5 повідомлень, які стосуються ОСОБА_4 , зокрема:

заява від 21.05.2018 з приводу того, що невістка ОСОБА_4 погрожує заявниці. За результатами розгляду заяви складено висновок в порядку, передбаченому ЗУ «Про звернення громадян»;

заява від 20.01.2019 з приводу того, що колишня невістка ОСОБА_4 погрожує заявниці та її сину. За результатами розгляду заяви складено висновок в порядку передбаченому ЗУ «Про звернення громадян»;

повідомлення від 18.03.2019 з приводу сварки із невісткою, спільного побуту та розмежування будинку. Повідомлення розглянуто на місці події;

повідомлення від 12.04.2019 з приводу того, що невістка ОСОБА_4 вчиняє неправомірні дії відносно заявниці. Повідомлення розглянуто на місці події;

повідомлення від 20.04.2019 з приводу сварки з колишньою невісткою ОСОБА_4 , яка вчиняє сварки та постійно ображає заявницю. Конфлікт вирішено на місці події. З учасниками проведено профілактичну бесіду.

Крім того, на виконання ухвали суду про витребування доказів до суду надійшли матеріали за № 1519, що складені за результатами повідомлення ОСОБА_3 від 03.10.2020, відповідно до яких, вбачається, що повідомлення було зареєстроване в Канівському ВП ЄО № 4811 від 03.10.2019 та розглянуто у порядку ЗУ «Про звернення громадян», про що був складений відповідний висновок. У зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, підстави для внесення інформації до ЄРДР відсутні ( а.с. 126-131).

Для доведення обставин у справі щодо чинення з боку відповідачки перешкод у користуванні позивачем належного їй домоволодіння, позивачем заявлено клопотання про виклик в судове засідання свідка - сусідку ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні підтвердила, що неодноразово особисто чула, як колишня невістка ображала позивачку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння висловлювалася незензурною лайкою в адресу останньої , часто влаштовує сварки з колишнім чоловіком у будинку позивача.

Надаючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд вважає доведеним позицію позивача щодо чинення з боку відповідача перешкод у користуванні домоволодінням, ці обставини підтверджуються зверненнями позивача до правоохоронних органів, показами свідка та актом сусідів, що на неодноразові звернення позивача добровільно звільнити будинок, відповідач не реагує та самовільно продовжує проживати в ньому, чим створює перешкоди для здійснення позивачем прав власника будинку.

Згідно із ч. 1 ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Зі змісту ст. 10 ЖК України вбачається, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержуватися правил користування жилими приміщеннями. Жилі будинки та жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

Дана стаття встановлює ряд обов`язків, які мають особи, які використовують жилі приміщення на праві власності або на праві користування. Власники та користувачі приміщень зобов`язані: 1) дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають. Цей обов`язок нерозривно пов`язаний із загальним обов`язком використовувати жилі приміщення за призначенням, для задоволення своїх житлових потреб. Дбайливе ставлення до будинку означає відповідне відношення до санітарно-технічного та іншого обладнання, об`єктів благоустрою, дотримуватися правил утримання жилих будинків, пожежної безпеки, дотримувати чистоту та порядок у під`їздах, на сходових клітинах та в інших місцях загального користування; 2) використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення; 3) додержуватися правил користування жилими приміщеннями; 4) не використовувати жилі будинки та жилі приміщення на шкоду інтересам суспільства. Мова йдеться про загальну заборону зловживання правами власників та наймачів жилих будинків та приміщень, а також про повагу до прав інших громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, вбачається, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Зі змісту ч. 1 ст. 116 ЖК України вбачається, що, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Із змісту даної норми вбачається, що виселення вказаних уст. 116 ЖК України осіб без надання іншого жилого приміщення - це санкція за скоєне правопорушення. Дана стаття вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення: а) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення. Вина цих осіб носить характер умислу або грубої необережності. Під систематичністю розуміють скоєння двох і більше таких правопорушень; б) використання його не за призначенням. Це використання житлового приміщення не для проживання, а для розміщення майстерні, складу, підсобних приміщень, утримання тварин тощо; в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одному будинку. У всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконавчих комітетів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку й іншими громадськими організаціями за місце проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Позивачами у всіх трьох варіантах підстав виселення виступає наймодавець, а у випадку "в" - і інші зацікавлені особи, права яких порушуються (власники або наймачі сусідніх квартир тощо).

Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно роз`яснень, наданих у пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року, положення статті 391 ЦК України визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Предметом даного позову є певна матеріально-правова вимога позивачки до відповідачки. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, а саме - заходами, передбаченими законом з метою припинення порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. Обрання позивачкою способу захисту свого цивільного права шляхом виселення відповідача, на думку суду, відповідає загальним засадам власника майна і його праву вимагати усунення будь-яких порушень цього права, хоча б ці порушення й не були поєднані з позбавленням володіння, як це передбачено статтями 386, 391 Цивільного кодексу України та статтею 47 Конституції України, а також положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У даному випадку перешкодою у використанні позивачем будинку є постійне проживання у цьому будинку відповідачки, яка там зареєстрована, добровільно виселитися з нього не бажає, а також порушує правила співжиття з позивачем, як власником будинку, що робить співжиття для інших із нею в одному будинку осіб, - неможливим.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги доводи викладені позивачем, а також встановлені в ході розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та доведеним, в зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо відшкодування відповідачем судових витрат, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Представником позивача у позові заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на суму 5000 грн., на підтвердження чого надано суду детальний опис робіт виконаних адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 02.12.2019 ( а.с. 35), акт прийому-передачі виконаних робіт до договору № 13 від 19.02.2019 ( а.с. 33), квитанцію про сплату витрат на правову допомогу на суму 5000 грн. ( а.с. 29).

Дана вимога підлягає до задоволення у розмірі 5000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією від 27.11.2019 (а.с.1), саме тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача .

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 16, 319, 391 ЦК України, ст. ст. 109, 116, 157 ЖК України, ст.ст. 4, 12, 13, 14, 82, 141, 200, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із житлового будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768, 40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., а всього на загальну суму 5768,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 15.01.2021.

Суддя О . М . Льон