Справа № 373/637/20
Номер провадження 2/373/33/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Керекези Я.І.,

за участю:

секретаря судових засідань Ткалі І.М.,

представника позивача - адвоката Панченко Т.А.,

представника відповідача - адвоката Наливайка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 373/637/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Антонов» про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду та просить стягнути із Державного підприємства «Антонов» на свою користь 1000000 (один мільйон) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Посилається на те, що 11 жовтня 2016 року близько 20 год. 21 хв. поблизу будинка №3-А по вулиці Свято-Покровській в смт. Гостомель Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «VOLVO 960», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які переходили проїжджу частину вулиці Свято-Покровської в смт. Гостомель Київської області. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди її донька ОСОБА_4 від отриманих травм загинула на місці. За вказаним фактом Відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП в Київській області було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000349 від 12 жовтня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.286 КК України, в якому позивач була визнаною потерпілою за фактом смерті її доньки ОСОБА_4 . Постановою слідчого від 30 вересня 2017 року вказане кримінальне провадження було закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року постанова про закриття кримінального провадження скасована. На даний час триває досудове розслідування. Зазначає, що смертю доньки їй завдано значні й болісні моральні страждання, які вона оцінює в один мільйон гривень. Оскільки під час ДТП ОСОБА_2 виконував трудові обов`язки водія ДП «Антонов», вважає, що саме це підприємство повинно нести відповідальність за шкоду, спричинену його працівником. Звернулася до суду із даним позовом, оскільки моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Ухвалою від 26 травня 2020 року відкрито провадження в даній справі (а.с.59).

28 липня 2020 року представник відповідача Наливайко Д.О. надав до суду відзив на позов, в якому просить в задоволенні позову відмовити. Вважає, що в даному випадку відсутній склад цивільного правопорушення, який є підставою для настання цивільно-правової відповідальності, оскільки відсутні протиправне діяння заподіювача, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача, завданою шкодою та виною останнього у її заподіянні.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача Наливайко Д.О. позов не визнав, заперечував проти його задоволення з підстав, вказаних у відзиві на позов. Визнав факт заподіяння смерті ОСОБА_4 автомобілем, що належить ДП «Антонов», та перебування за кермом автомобіля ОСОБА_2 , який перебував з даним підприємством у трудових правовідносинах.

Судом встановлено наступне.

11 жовтня 2016 року близько 20 год. 21 хв. поблизу будинка №3-А по вулиці Свято-Покровській в смт. Гостомель Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «VOLVO 960», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та пішоходів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які переходили проїжджу частину вулиці.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 від отриманих травм загинула на місці (а.с.15).

Причини смерті ОСОБА_4 встановлені та посвідчені лікарським свідоцтвом про смерть № 462 від 13 жовтня 2016 року смерть (а.с.16) та висновком експерта № 462 від 28 жовтня 2016 року ( а.с.17-18).

12 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000349 (а.с.27).

Постановою слідчого Відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області від 30 вересня 2017 року (а.с.19-22) вищезазначене кримінальне провадження було закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суд м. Києва від 19 листопада 2019 року скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0000349 від 12 жовтня 2016 року.

Відповідно до листа Слідчого управління Головного управління НП в Київській області № 24/28/Г-1151 від 24 грудня 2019 року вищезазначена кримінальне провадження було відновлене на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року, триває досудове розслідування (а.с.25).

Позивач є матір`ю померлої ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03 травня 1993 року (а.с.14).

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вбачається, що власником транспортного засобу марки «VOLVO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ДП «Антонов» (а.с.28).

Відповідно до розпорядження начальника цеху 39 ДП «Антонов» № 73 від 2015 року за ОСОБА_2 був закріплений автомобіль марки «Вольво-960», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.43).

Згідно копії подорожнього листа від 11 жовтня 2016 року водієм автомобіля марки «VOLVO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був ОСОБА_2 (а.с.42).

Поясненнями водія ОСОБА_2 від 12 жовтня 2016 року (а.с.44-45), даними на досудовому розслідуванні, підтверджується факт дорожньо-транспортної пригоди, та обставина, що тілесні ушкодження, яких зазнала ОСОБА_4 і від яких вона померла, були завдані автомобілем, яким керував ОСОБА_2 .

Із поліса № АК/4876213 вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «VOLVO 960», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована ПрАТ СК «Арсенал страхування» (а.с.46).

Транспортний засіб марки «VOLVO 960», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебував у технічно справному стані, що підтверджується протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу № 00590-04990-16 від 08 серпня 2016 року (а.с.47).

Технічна справність автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди підтверджується висновком експерта № 19/8-02/1508 від 09 листопада 2016 року (а.с.35-41, 154-160).

Згідно з висновком експерта № 12-1/1170 від 26 червня 2017 року (а.с.147-153) водій автомобіля марки «VOLVO 960», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мав технічної можливості попередити наїзд на пішоходів шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху.

Суд приймає до уваги подані сторонами докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди, тому суд дійшов висновку про необхідність їх застосування.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно зі ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Разом з тим, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема і транспортних засобів.

Частиною другою ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 цього Кодексу юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм ст. 1187 та ст. 1172 ЦК України в сукупності дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

З врахуванням вищезазначеного, шкода (в тому числі і моральна), завдана внаслідок ДТП водієм, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 цього Кодексу, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Судом встановлено, що внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, яким керував ОСОБА_2 та який належить відповідачу, заподіяна смерть ОСОБА_4 , яка є донькою позивача. ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із ДП «Антонов». Будь-яких даних, які б свідчили, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок непереборної сили або її особистого умислу, суду не надано. Таким чином, відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки, та працедавець особи, яка керували джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану такими джерелом, незалежно від наявності вини свого працівника - водія.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Враховуючи обставини справи, глибину і тривалість моральних страждань, суть втрат, які понесла позивач та неможливість відновлення такої втрати, суд вважає, що відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі 200000 гривень, що буде справедливим та відповідатиме принципам розумності та виваженості.

В силу ст.141 ЦПК України судові витрати слід стягнути із відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст. ст. 23, 263, 1166, 1167, 1168, 1168, 1172, 1187 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 19, 80, 81, 141, 211, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Антонов» про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Стягнути із Державного підприємства «Антонов» на користь ОСОБА_1 200000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути із Державного підприємства «Антонов» на користь держави судові витрати в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХIIІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Державне підприємство «Антонов», ідентифікаційний номер 14307529, місце знаходження: вул. Академіка Туполєва, 1 м. Київ.

Складання повного рішення вчинено 21.01.2021.

Суддя: Я. І. Керекеза