Справа № 638/7360/21
Провадження № 2-з/638/278/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Шишкіна О.В.,

секретаря Олейник О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить вжити заходи шляхом заборони вчинення певних дій, а саме заборонти державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, іншим особам та органам, а також будь - яким особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь - які реєстраційні дії щодо речових прав на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_1 .

В заяві зазначено, що до Дзержинського районного суду буде подана позовна заява до ОСОБА_2 про зобов`язання ОСОБА_2 повернути грошові кошти, отримані ним за договором купівлі-продажу, який визнано судом недійсним.

Заявник свої вимоги обґрунтовує тим, що предметом майбутнього позову є зобов`язання ОСОБА_2 повернути грошові кошти, які він отримав від продажу заявнику ОСОБА_1 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.2019. Вказаний договір постановою Харківського апеляційного суду по справі №638/15614/19 від 28.04.2021 визнано недійсним.

На виконання умов договору купівлі-продажу ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 520 000 грн., що еквівалентно 20 000 доларам США. Після визнання договору недійсним заявник вважає, що є всі підстави для застосування реституції за вказаним договором. Проте, з боку ОСОБА_2 існує ризик не повернення даних грошових коштів, внаслідок чого у заявника є намір звернутися до суду з позовом щодо повернення цих коштів у судовому порядку. Заявник зазначає, що оскільки у ОСОБА_2 у власності не зареєстровано нерухомого майна, то зазначена квартира, право власності на яку було предметом договору купівлі-продажу між ним та ОСОБА_2 , залишається єдиною гарантією повернення грошових коштів, які ОСОБА_1 передав за вказаним договором.

Тому заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення певних дій, а саме заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, іншим особам та органам, а також будь-яким особам, уповноваженим на виконання функцій державих реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо речових прав на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали заяви, суд дійшов висновку про таке.

Так, судом встановлено, що між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13.05.2019 укладено договір купівлі-продажу квартири (надалі Договір). Відповідно до п.1 Договору продавець ( ОСОБА_2 ) продав (передав у власність), а покупець ( ОСОБА_1 ) купив (прийняв у власність) квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Є. М.

Постановою Харківського апеляційного суду по справі №638/15614/19 від 28.04.2021 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 13.05.2019, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з Інформаціи?ною довідкою № 238331467 від 22.12.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но та Реєстру прав власності на нерухоме маи?но, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого маи?на щодо суб`єкта ОСОБА_2 у власності ОСОБА_2 не було зареєстровано нерухомого майна.

В той же час відповідно до Інформаціи?ної довідки № 257107569 від 18.05.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но та Реєстру прав власності на нерухоме маи?но, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого маи?на щодо суб`єкта ОСОБА_2 , у власності ОСОБА_2 зареєстрована квартира АДРЕСА_1 .

Отже після прийняття постанови Харківського апеляційного суду від 28.04.2021 у справі №638/15614/19 ОСОБА_2 здійснив перереєстрацію на себе права власності на Квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України такий вид забезпечення як заборона вчиняти певні дії передбачений Кодексом, проте, суду необхідно з`ясувати відповідність заявленого заходу забезпечення позову майбутнім позовним вимогам, на забезпечення яких він вживається, тобто перевірити адекватність заходу.

Так, заявник просить суд зборонити проводити будь-які реєстраційні дії щодо речових прав на нерухоме майно, а саме квартири за адресою : АДРЕСА_2 , яка була предметом Договору, визнаного недійсним в судовому порядку. При цьому заявник зазначає, що ним буде подана заява про зобов`язання повернути грошові кошти, отримані ОСОБА_2 за вказаним Договором.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Прав на фективний засіб юридичного захисту встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захист є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Згідно з п. 43 рішення ЄСПЛ по справі Шмалько проти України право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувались на шкоду одній зі сторін. Таким Чином, невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя в аспекті ст. 6 Конвенції.

Згідно роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При застосуванні наслідків недійсності правочину існує ризик відчуження квартири, яка була предметом договору, у зв`язку з чим виконання рішення буде ускладненим.

Заявлений захід забезпечення позову співмірний із заявленими вимогами, оскільки сторони домовились під час укладання Договору про те, що вартість квартири складає саме таку суму.

Обраний вид забезпечення позову не перешкоджає користуватись ОСОБА_2 своєю власністю.

Таким чином, судове рішення про заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо речових прав на конкретне майно відповідача відповідатиме критерію правової визначеності, який є елементом верховенства права.

Відповідно до Інформаціи?ної довідки № 257107569 від 18.05.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но та Реєстру прав власності на нерухоме маи?но, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого маи?на щодо суб`єкта ОСОБА_2 у власності ОСОБА_2 зареєстрована квартира АДРЕСА_1 . Про інше майно ОСОБА_2 , нічого не відомо. Тому зазначена квартира, право власності на яку було предметом договору, залишається єдиною гарантією повернення грошових коштів, які ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 за вказаним Договором, який визнано недійсним.

У зв`язку з припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання у майбутньому рішення суду у випадку задоволення позовних вимог є достатньо обґрунтованим.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заяву слід задовольнити та забезпечити позов шляхом накладення заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, іншим особам та органам, а також будь-яким особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо речових прав на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Що стосується зустрічного забезпечення, то відповідно до п.1 статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, тому підстав для застосування зустрічного забезпечення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 154, 157 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову - задовольнити.

Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, іншим особам та органам, а також будь-яким особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо речових прав на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Роз`яснити ОСОБА_1 , що він повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України апеляційна скарга також може бути подана через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя О.В. Шишкін