У Х В А Л А

Справа № 932/12615/20

Провадження № 2/932/4350/20

14 січня 2021 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Куцевол В.В., ознайомившись із заявою позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа державний реєстратор комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Шмідт Надія Миколаївна про скасування державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В:

10.11.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа державний реєстратор комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Шмідт Надія Миколаївна про скасування державної реєстрації права власності, яка була передана у провадження судді Яковлева Д.О.

Внаслідок відсторонення судді ОСОБА_3 від здійснення правосуддя на підставі рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя за № 3351/3дп/15-20 від 02.12.2020 року, справу протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2021 року передано у моє провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у ній не відкрито. Одночасно з позовом, ФОП ОСОБА_1 подав до суду дві заяви про забезпечення позову.

Так, позивач прохає забезпечити його позов, шляхом накладення арешту на нерухоме майно стоянку, власником якої є ОСОБА_2 , що розташована по АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовує тим, що він здійснює господарюючу діяльність у вигляді допоміжного обслуговування наземного транспорту, є оператором кількох парковок у м. Дніпрі. У серпні 2020 року він переміг в аукціонні на право організації та експлуатації майданчиків для паркування, які розташовані в району буд. 119-Г по вул. Панікахи у м. Дніпрі та в районі буд. АДРЕСА_2 . Після цього КП «Міськавтопарк» укладено з ним договори про організацію та експлуатацію майданчиків для паркування, які є підставою для провадження господарської діяльності. Виїхавши на місце знаходження вказаних майданчиків, він встановив перебування на їх території невідомих осіб. Ці особи видворили його з застосуванням фізичної сили, а пізніше повідомили, що власником майна є ОСОБА_2 . Так, 18.10.2019 року державним реєстратором комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Шмідт Н.М. зареєстровано за відповідачем право власності на стоянку, яка розташована по АДРЕСА_1 , на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27.06.2010 року за № 89/11, розпорядження міського голови від 14.07.2010 року за № 195-р, акту та технічного паспорту. Як він пізніше з`ясував, вказані рішення та розпорядження міською радою та її головою не приймались, а відтак реєстрація права власності на стоянку є неправомірною.

Через те, що відповідач, дізнавшись про подання ним цієї позовної заяви, може вчинити дії з відчуження стоянки, державна реєстрація права власності на яку є предметом спору, з метою запобігання затягуванню судового процесу при відчуженні майна, а також унеможливленню виконання майбутнього рішення суду, виникла необхідність у накладенні арешту на вказану стоянку.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, ознайомившись з матеріалами позовної заяви, приходжу до висновку про відмову у її задоволенні, за наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 10 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно із вимогами п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Зважаючи на викладене, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступного: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення. Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона. Позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Новоселецький проти України від 11 березня 2003 року, Федоренко проти України від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції ). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства ).

Вирішуючи заяву позивача про забезпечення позову, суд виходить з наступного. ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом за захистом свого речового права у вигляді права користування земельною ділянкою у районі будинку АДРЕСА_1 з господарюючою метою, тоді як прохає накласти арешт на нерухоме майно, що має конкретно визначену поштову адресу АДРЕСА_1 . Позивачем не надано доказів на підтвердження того факту, що земельна ділянка в районі будинку АДРЕСА_1 та нерухоме майно у вигляді стоянки по АДРЕСА_1 , є одним і тим самим об`єктом цивільних прав. Через невідповідність предмету, який просить обтяжити арештом позивач, предмету спору, вважати вимоги заяви про забезпечення позову співмірними із заявленими позивачем вимогами, неможливо.

Окрім того, суд враховує і те, що позивачем право користування земельними ділянками, відведеними під майданчики для паркування транспортних засобів, згідно із викладеними ним обставинами та наданими доказами, набуто пізніше, ніж відповідачем право власності, яке зареєстровано у 2019 році. Відчуження відповідачем майна на стан майнових прав позивача жодним чином не впливатиме, оскільки він власником земельних ділянок, на яких розташовані стоянки, не є.

Позивачем не зазначено жодних даних, які характеризують особу відповідача і не наведено фактів, що підтверджують обґрунтованість припущення про можливе відчуження нею майна, з метою ухилення від виконання майбутнього рішення суду при задоволенні позовних вимог, або про вже вчиненні нею дії з тією ж метою. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відчуження відповідачем нерухомого майна, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. З наведених позивачем обставин вбачається те, що відповідачу ОСОБА_2 відомо про укладення позивачем договору з КП «Міськавтопарк», предметом якого є організація та експлуатація майданчиків для паркування, оскільки між ним та особами, задіяними відповідачем для функціонування стоянки, виникла суперечка з приводу володіння та користування стоянкою.

Враховуючи неспівмірність вимог заяви про забезпечення позову пред`явленим позовним вимогам, а також необгрунтованість ризиків відчуження майна відповідачем, у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150-153, 258, 260, 261, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа державний реєстратор комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Шмідт Надія Миколаївна про скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя В.В. Куцевол