Справа № 147/683/20
Провадження № 2/147/62/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року смт.Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.,

з участю секретаря Чудак Г.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ в.о.директора ДП «Тростянецький спиртовий завод» №2020-06-18-1-к від 18.06.2020 про звільнення ОСОБА_3 в зв`язку з скороченням штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Поновити її на посаді головного економіста з 18.06.2020. Стягнути з відповідача середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу, починаючи з 18.06.2020 до моменту поновлення на роботі. Та стягнути понесені нею судові витрати. В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що з 03.05.2017 по 18.06.2020 вона працювала на посаді головного економіста ДП «Тростянецький спиртовий завод». Згідно наказу №2020-04-17-1-к від 17.04.2020 року, виданого в.о.директора ДП «Тростянецький спиртовий завод» ОСОБА_4 , у зв`язку із тривалим простоєм виробництва та виробничою необхідністю, відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України її було попереджено про скорочення посади з 18.06.2020 та 18.06.2020 звільнено з займаної посади в зв`язку із скороченням штату працівників. Вважає звільнення незаконним та таким, що проведено з порушенням вимог трудового законодавства України, оскільки в наказі №2020-04-17-1-к від 17.04.2020року, яким її було попереджено про скорочення з 18.06.2020року посади, підставою скорочення посади було зазначено «тривалий простой виробництва та виробнича необхідність», що не відповідає вимогам п.1 ч.1. ст. 40 КЗпП України та не є підставою для звільнення працівника відповідно до зазначеної норми Закону. Крім того, в порушення вимог ч.2 ст.40 КЗпП України, в період з 17.04.2020 по 18.06.2020 їйвзагалі не пропонували іншої роботи, хоча було відомо, що на момент скорочення даної посади на підприємстві були вакантні посади, зокрема, бухгалтера, економіста з планування, інспектора з кадрів. Крім того, в день звільнення їй було видано лише трудову книжку із записом про звільнення, без копії наказу про звільнення, без письмового повідомлення про нараховані суми, які належні при звільненні та в порушення вимог ст. 116 КЗпПУ, при звільненні не було проведено повного розрахунку та не виплачено всі належні кошти.

Ухвалою судді від 06.08.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

03вересня 2020 року представником відповідача ДП «Тростянецький спиртовий завод» подано до суду заперечення на позовну заяву, в якому вони позов не визнають, вважають його необгрунтованим та безпідставним. Просять відмовити в позові, мотивуючи тим, що з липня 2019 року підприємство зупинило виробничу діяльність у зв`язку з блокуванням його роботи. Господарська діяльність не здійснюється по теперішній час. У зв`язку з відсутністю коштів і простоєм виробництва стало питання скорочення штату працівників. Наказом від 17 квітня 2020 року №2020-04-17-1-к позивача попереджено про скорочення з 18 червня 2020 року під особистий підпис. В зв`язку з відсутністю інших вакантних посад, які б відповідали кваліфікаційним вимогам кандидата на скорочення, головному економісту ОСОБА_3 не пропонувалось іншої посади. Наказом від 18 червня 2020р. №2020-06-18-1-к позивача звільнено з займаної посади у зв`язку із скороченням посади, згідно з ч.1 ст. 40 КЗпП України. Виплачена вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку. Виплачена компенсація за невикористану відпустку в кількості 1 календарний день.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Клименко І.Ф. позовні вимоги підтримала повністю, за обставин, викладених в позовній заяві, пояснивши, що звільнення 18.06.2020 з посади головного економіста ДП «Тростянецький спиртовий завод» ОСОБА_3 відбулось з порушенням встановленого законом порядку. Вважає, що за відсутності змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, ОСОБА_3 необґрунтовано та безпідставно звільнили за ч.1 ст. 40 КЗпП України. Довідку про середній заробіток вважає правильною, та просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 18.06.2020 по день винесення рішення з урахуванням довідки про середньоденну заробітну плату ОСОБА_3 . Крім того просила стягнути понесені позивачем витрати за надання правничої допомоги в розмірі 12000 грн.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримавши подані заперечення на позовну заяву, вказавши, що ОСОБА_3 звільнили на законних підставах, оскільки підприємство не працювало з липня 2019 року до квітня 2020 року, на даний час повноцінно не змогли відновити виробничу діяльність. Дійсно ОСОБА_3 не пропонувалось в період з часу з дня попередження про звільнення до дати звільнення іншої посади, оскільки по штату не було рівноцінної посади. Також не було інших вакантних посад, тому що були скорочені ще сім посад. Довідка про середньоденний заробіток є правомірною.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд за правилом ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до наказу №2020-04-17-1-к від 17 квітня 2020 року «Про попередження працівника про скорочення посади» «у зв`язку із тривалим простоєм виробництва та виробничою необхідністю керуючись п.1 ст.40 КЗпП України» головного економіста ОСОБА_3 попереджено про скорочення посади з 18 червня 2020 року. ОСОБА_3 ознайомлена з наказом (а.с.6).

Відповідно до наказу №2020-06-18-1-к від 18.06.2020 «у зв`язку із тривалим простоєм виробництва та виробничою необхідністю керуючись п.1 ст.40 КЗпП України ОСОБА_3 головного економіста звільнено з роботи з 18 червня 2020 року у зв`язку із скороченням посади, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. ОСОБА_3 з наказом ознайомлена 18.06.2020 (а.с.39).

Відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання працювала в ДП «Тростянецький спиртовий завод» з 03 травня 2017 року та звільнена у зв`язку з скороченням штату працівників згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України, Наказ №2020-06-18-1-к від 18 червня 2020 року(а.с.7).

Згідно з довідкою про середній заробіток №209 від 02.09.2020, виданою ДП «Тростянецький спиртовий завод» заробітна плата ОСОБА_3 на посаді головного економіста за квітень 2020 року становить 5433,33 грн. кількість робочих днів 13; за травень 2020 року становить 6005,26 грн., кількість робочих днів 13; всього 11433,59 грн. Середньоденна заробітна плата працівника в розрахунку на 1 робочий день становить 439,95грн. (а.с.31).

На підтвердження своїх заперечень представником відповідача надано суду копію наказу №2020-06-18-2 від 18.06.2020 «Про затвердження штатного розпису», відповідно до якого зазначено, що скорочено 7 штатних одиниць (а.с.32-36), наказ №2020-01-02-1 від 02.01.2020 «Про підвищення заробітної плати працівникам підприємства» (а.с.37), наказ №2019-07-01-1 від 01.07.2019 «Про зупинку підприємства та зміну режиму роботи» (а.с.38).

На підтвердження позовних вимог позивачем надано суду копії запитів надісланих відповідачу про отримання доказів, зокрема позивачем ОСОБА_3 надано суду копію заяви до ДП «Тростянецький спиртовий завод» з вимогою про надання довідки про розмір заборгованості по зарплаті, довідки про розмір зарплати за два місяці, копії наказу про звільнення, документів, що підтверджують факт відмови від переведення на іншу посаду (а.с.8,9); також надано копію заяви поданої до Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (а.с.10) та копію заяви до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, відповідь на який ОСОБА_3 отримала та додана до справи (а.с.69). (а.с.11).

Відповідно до копії адвокатського запиту ОСОБА_1 ДП «Тростянецький спиртовий завод» надано інформацю про те, що на підприємстві у період з 17.04.2020 по 18.06.2020 рахувались вакантні посади: інженера з техногенного та цивільного захисту, економіста з планування, інженера з організації і нормування праці, інспектора з кадрів, оператора комп`ютерного набору, архіваріуса, які скорочені з 19.06.2020 (а.с.68).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Згідно з п.1, п.6 ч.1 ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України вільний вибір виду діяльності та правовий захист від незаконного звільнення.

За правилами п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Стаття 42 КЗпП України визначає переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Статтею 49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 травня 2020 року у справі № 487/2191/17.

Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої ПалатиВерховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, провадження № 11-431асі18.

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішення ухвалюється судом з врахуванням вимог ст. ст. 264 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини (Справа "Проніна проти України" N 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Урахувавши наведені вимоги законодавства та дослідивши зазначені докази, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 була ознайомлена з наказом «2020-04-17-1-к від 17.04.2020 про «попередження працівника про скорочення посади».

Однак, позивачці всупереч ч.2 ст. 40 та ч.3 ст. 49-2 КЗпП України не була запропонована будь-яка інша вакантна посада.

Дану обставину визнав представник відповідача. Також представником відповідача не спростовано твердження позивача про те, що їй всупереч вимог ч.2 ст.47 КЗпП України, не видано копію наказу про звільнення з роботи, не надано письмового повідомлення про нараховані суми, які належні при звільненні.

Ураховуючи наведене, звільнення ОСОБА_3 відбулося з порушенням встановленого законом порядку, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 4 вказаного порядку при обчисленні середньої заробітної плати за два останні місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до правового висновку Верховного суду у справі № 501/2316/15-ц від 26 серпня 2020 року: вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обчислюється, починаючи з дня звільнення особи і закінчується днем її поновлення на роботі; якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100; премії є одноразовими, а тому не підлягають врахуванню під час обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з довідкою про середній заробіток №209 від 02.09.2020, виданою ДП «Тростянецький спиртовий завод» заробітна плата ОСОБА_3 на посаді головного економіста за квітень 2020 року становить 5433,33грн. кількість робочих днів 13; за травень 2020 року становить 6005,26грн., кількість робочих днів 13. Всього 11433,59грн. Середньоденна заробітна плата працівника в розрахунку на 1 робочий день становить 439,95грн.(а.с.31).

При вирішенні питання щодо суми, яка має бути виплачена позивачу відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП України, суд приймає до уваги, що з 18 червня 2020 року по 12 січня 2021 року (день ухвалення судом рішення) кількість робочих днів становить 142 дні ( в червні-8, липні - 23, серпні - 20, вересні - 22, жовтні - 21, листопаді - 21, грудні 22, січні 2021 року 5 днів). З наведеного середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 62472,90 грн. (142 дні х 439,95 грн.), який підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів і зборів.

Згідно з п.2, п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

З огляду на викладене, необхідно стягнути з ДП "Тростянецький спиртовий завод" на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Також у позовній заяві ОСОБА_3 просить стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу, які уточнені в судовому засіданні, в розмірі 12000 грн.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем до суду подано квитанцію до прибуткового касового ордеру №08 від 13.07.2020, згідно з якою адвокат Клименко І.Ф. отримала від ОСОБА_3 гонорар у розмірі 6000 грн. на підставі договору про правову допомогу від 13.07.2020, квитанцію до прибуткового касового ордеру №21 від 30.11.2020, згідно з якою адвокат Клименко І.Ф. отримала від ОСОБА_3 гонорар у розмірі 6000 грн. на підставі договору про правову допомогу (а.с.70), крім того, надано договір про надання правничої допомоги в цивільній справі від 13.07.2020 (а.с.13), ордер (а.с.41), акт виконаних робіт від 13.07.2020 (а.с.14) та акт виконаних робіт від 03.12.2020 (а.с.71).

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Стороною підтверджено та надано суду достатні докази щодо понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн.

Отже, з ДП "Тростянецький спиртовий завод" на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 до Державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволити.

Визнати незаконним та скасувати наказ в.о.директора Державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" Білейчука Б.Д. №2020-06-18-1-к від 18 червня 2020 року про звільнення ОСОБА_3 у зв`язку із скороченням посади, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_3 з 18 червня 2020 року на посаді головного економіста Державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод".

Стягнути з Державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 62472,90 (шістдесят дві тисячі чотириста сімдесят дві гривні 90 коп.) з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів і зборів.

Стягнути з Державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.(вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Стягнути з Державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" на користь ОСОБА_3 понесені нею витрати за надання правової допомоги в розмірі 12000,00 грн. (дванадцять тисяч гривень 00коп.).

Рішення в частині поновлення на роботі та присудження виплати середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, в порядку визначеному п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, в 30 - денний строк з дня проголошення рішення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення протягом тридцяти днів з дня отримання копії даного рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

Повне ім`я сторін:

Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач Державне підприємств "Тростянецький спиртовий завод", адреса місцезнаходження: смт. Тростянець, вул. Соборна, 14, Вінницька область, .

Повний текст рішення складено 19 січня 2021 року.

Суддя А.М. Мудрак