Ухвала

24 травня 2021 року

м. Київ

справа № 263/8454/20

провадження № 61-7242ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду

м. Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 06 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сбербанк» про зміну формулювання звільнення, стягнення заробітної плати, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, за невикористані додаткові відпустки та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2021 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу (надійшла 11 травня 2021 року) на рішення Жовтневого районного суду

м. Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 06 квітня 2021 року в указаній справі.

У касаційній скарзі представник заявника зазначив, що ОСОБА_1 звільняється від сплати судового зборуна підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», де вказано, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: 1) позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Проте клопотання про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню, оскільки заявник, крім вимог про стягнення заробітної плати за період з 01 червня 2020 року по 05 червня 2020 року у розмірі 3 746 грн

55 коп., просив:

1) змінити формулювання звільнення з пункту 4 статті 40 КЗпП України (прогул) з 11 червня 2020 року на частину першу статті 38 КЗпП України (звільнення за власним бажанням) з 06 червня 2020 року;

2) стягнути з роботодавця акціонерного товариства «Сбербанк» (далі -

АТ «Сбербанк») в порядку статті 235 КЗпП України кошти за час вимушеного прогулу з 06 червня 2020 року по день прийняття рішення по справі;

3) стягнути з роботодавця за всі невикористані дні щорічних додаткових відпусток грошові кошти у розмірі 50 203 грн 77 коп.;

4) стягнути з роботодавця вихідну допомогу у розмірі п`яти посадових окладів 46 400 грн;

5) стягнути з роботодавця компенсацію за роботу на електронно-обчислювальних машинах у розмірі 17 983 грн 44 коп.;

6) стягнути з роботодавця моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №12-301гс18 дійшла висновку, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Отже, у цій справі судовий збір підлягає сплаті щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Разом з цим, підлягає сплаті судовий збір за позовні вимоги про зміну формулювання звільнення, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, невикористаних днів щорічних додаткових відпусток, вихідної допомоги, компенсація за роботу на електронно-обчислювальних машинах та відшкодування моральної шкоди.

Згідно частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму

для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, -

у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позовної заяви) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позовної заяви) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2 102 грн.

Враховуючи викладене, заявник за подання касаційної скарги має сплатити 4 390 грн (1 354 грн 20 коп. + 840 грн 80 коп.) х 200%) судового збору або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у

м. Києві/Печерс.р-н/22030102, , банк отримувача:

Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати оригінал квитанції про сплату судового збору.

Згідно з частиною другою та частиною третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду

м. Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 06 квітня 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 24 червня

2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта