КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №365/212/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/2836/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Гуля В.В., Суханової Є.М., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

05 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Згурівського районного суду Київської області з вищезазначеною позовною заявою, в якій просив суд розірвати шлюб із ОСОБА_2 .

На обґрунтування заявлених вимог зазначив про те, що він з відповідачкою перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 07 травня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Згурівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №08.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Одруження виявилось невдалим, шлюбні стосунки припинились з 05.01.2020 року.

Сторони не ведуть спільного господарства та мають окремі бюджети. На початку весни 2020 року відповідачка разом з дитиною переїхали на постійне місце проживання в смт. Згурівка.

Позивач добровільно сплачує аліменти на утримання дочки. Згоди про поділ спільного майна подружжя на даний час між сторонами не досягнуто.

За період шлюбу сторонами було набуто майно, а також укладені кредитні договори. Спільне життя і збереження шлюбу є неможливим.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( дошлюбне прізвище - « ОСОБА_2 » ), зареєстрований 07 травня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Згурівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №08, розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, зокрема, наступне.

Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дошлюбне прізвище якої « ОСОБА_2 », уклали шлюб, зареєстрований 07 травня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Згурівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 08, що встановлено з свідоцтва про укладення шлюбу ( а.с. 9 ).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.10 ).

Судом встановлено, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що мають істотне значення.

Розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя. З огляду на це, суд вважає за необхідне шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 розірвати.

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд не вирішує питання, що стосуються спільного майна подружжя, оскільки відповідні позовні вимоги не заявлені позивачем.

Вирішуючи заявлений позивачем спір, місцевий суд посилався, зокрема, на положення ст. 24, 104,105, 110, 112, 114 , 115 СК України та ст. 141 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить змінити рішення Згурівського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року та вилучити із його описової частини наступне речення - «… Сторони дійсно в період з січня по травень 2020 року проживали разом, але спільного господарства не вели та мали окремі бюджети…» і доповнити мотивувальну частину рішення висновками про час та причини фактичного припинення шлюбу між сторонами.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, сторони 07 травня 2008 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Згурівського районного управління юстиції Київської області ( а.с.9 ).

Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.10 ).

Судом встановлено, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення.

Розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя. З огляду на це, суд вважає за необхідне шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 розірвати.

На переконання апеляційного суду, такий висновок повністю ґрунтується на матеріалах справи.

Що ж до вимог апелянта про вилучення із описової частини рішення речення - «… Сторони дійсно в період з січня по травень 2020 року проживали разом, але спільного господарства не вели та мали окремі бюджети…», то суд зауважує про їх необґрунтованість, оскільки таке словосполучення викладено у повній відповідності до положень п. 1 ч. 3 ст. 265 ЦПК України щодо змісту рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 24, 104, 105, 110, 112 СК УРСР, ст.ст. 5, 13, 76-81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення про задоволення позовних вимог.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 110, 112 СК України, ст.ст. 264, 265 ЦПК України, з точки зору апеляційного суду та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, про те, що суд не допитав свідків, на переконання апеляційного суду та в силу викладеного, не є правовою підставою для задоволення заявлених апеляційних вимог.

Що ж до визначення долі спільного майна подружжя, як зазначив місцевий суд, то це питання до компетенції місцевого суду про розірвання шлюбу не відноситься.

Зазначені обставини апелянтом, з точки зору суду другої інстанції, можуть бути встановлені місцевим судом лише при вирішенні спору між сторонами щодо їх майна, придбаного у шлюбі.

При цьому, заявлені клопотання апелянтом щодо допиту свідків, розгляду справи у режимі відеоконференції, на переконання апеляційного суду, не підлягають задоволенню, оскільки апеляційним судом було ухвалено судове рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до положень ст.ст. 368, 369 ЦПК України ( а.с. 105-106 ).

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 89, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Згурівського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Є.М. Суханова