Постанова

Іменем України

13 січня 2021 року

м. Київ

справа № 755/10269/17

провадження № 61-12644св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Лаян Віннер»,

третя особа - Лівобережне об`єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Таргоній Д. О., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лаян Віннер» (далі - ТОВ «Лаян Віннер») про встановлення факту перебування у трудових відносинах.

Позов мотивований тим, що 20 жовтня 2014 року ОСОБА_1 влаштувалася на роботу по трудовому договору на посаду сестри медичного центру. З 01 квітня 2015 року трудові відносини були оформлені, про що зроблений запис № 13 у трудову книжку.

З 10 січня 2017 року по 26 квітня 2017 року позивач перебувала на лікарняному, після виходу з якого подала лікарняний лист до бухгалтерії для нарахування коштів, в чому їй було відмовлено. При цьому відповідач повернув їй трудову книжку, в якій містився запис - «Запис за №13 недійсний». В пенсійному фонді виявилось, що за весь період роботи за позивача не сплачувався єдиний соціальний внесок. Позивач вважає вищевказані дії відповідача незаконними та такими, що суперечать положенням статті 48 КЗпП України.

З урахуванням уточнення позовних вимог просила:

встановити факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах із ТОВ «Лаян Віннер» на посаді сестри медичної медичного центру у період з 20 жовтня 2014 року по 25 квітня 2017 року;

зобов`язати відповідача внести запис до її трудової книжки про прийняття на посаду сестри медичної медичного центру з 20 жовтня 2014 року та запис про звільнення із займаної посади відповідно до поданої заяви про звільнення за власним бажанням з 26 квітня 2017 року;

зобов`язати ТОВ «Лаян Віннер» сплатити за позивача єдині соціальні внески до Пенсійного фонду України за весь період роботи у товаристві з 20 жовтня 2014 року по 25 квітня 2017 року включно, у розмірі, передбаченому діючим законодавством України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року позов задоволено частково. Встановлено факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ТОВ «Лаян Віннер» в період часу з 20 жовтня 2014 року по 25 квітня 2017 року на посаді сестри медичної медичного центру; зобов`язано відповідача внести запис до трудової книжки позивача про прийняття її на роботу з 20 жовтня 2014 року на посаду сестри медичної медичного центру та звільненої з займаної посади за власним бажанням 26 квітня 2017 року; зобов`язано ТОВ «Лаян Віннер» сплатити за ОСОБА_1 єдині соціальні внески за період роботи з 20 жовтня 2014 року по 26 квітня 2017 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено факт її перебування у трудових відносинах з відповідачем з 20 жовтня 2014 року по 25 квітня 2017 року на посаді сестри медичної медичного центру.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Лаян Віннер» задоволено.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року скасовано, ухвалено по справі нове судове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Лаян Віннер» про встановлення факту перебування у трудових відносинах та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з недоведеності посилань позивача щодо дати початку та закінчення трудових відносин між сторонами та заявленої позивачем підстави припинення трудових правовідносин - звільнення позивача з роботи за її бажанням 25 квітня 2017 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року та залишити в силі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року, стягнути з відповідача судовий збір за подання касаційної скарги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції про наявність трудових відносин позивача та відповідача, але не погодився з датами початку виникнення та припинення трудових відносин. Надані позивачем докази у своїй сукупності підтверджують наявність трудових відносин. Суд апеляційної інстанції неправомірно залишив поза увагою свідчення ОСОБА_2 . Підстава про звільнення позивача за власним бажанням була визначена позивачем особисто, з огляду на повідомлення її 26 квітня 2017 року про відсутність трудових відносин з відповідачем та повернення трудової книжки.

Позиція інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до від учасників справи не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року відмовлено.

У серпні 2019 року матеріали цивільної справи № 755/10269/17 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає доводи касаційної скарги з таких підстав.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до положень статті 24 КЗпП України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

За змістом частини четвертої статті 24 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

У частинах першій-третій статті 12 ЦПК України зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, дослідивши в судовому засіданні оригінал трудової книжки ОСОБА_1 та інші документи, встановив факт перебування в трудових відносинах останньої з відповідачем ТОВ «Лаян Віннер» на посаді сестри медичного хірургічного кабінету згідно наказу директора товариства від 01 квітня 2015 року № 21-ос.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до довідки ТОВ «Лаян Віннер» № 04 від 19 квітня 2016 року, ОСОБА_1 дійсно працює в медичному центрі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаян Віннер» на посаді сестри медичного хірургічного кабінету з 01 квітня 2012 року по цивільно-правовій угоді № 35, та з 01 квітня 2015 року було прийнята на посаду сестри медичної хірургічного кабінету згідно наказу директора товариства від 01 квітня 2015 року № 21-ос по теперішній час.

Відповідно до наказу директора ТОВ «Лаян Віннер» від 11 березня 2016 року № 31-ос, ОСОБА_1 сестру медичну хірургічного кабінету Медичного центру направлено на цикл удосконалення «Хірургія» терміном з 14 березня 2016 року по 14 квітня 2016 року з відривом від роботи та збереженням середньомісячної заробітної плати по основному місцю роботи.

Дане проходження відповідних курсів позивача, яка знаходилась на посаді сестри медичної хірургічного кабінету, та як працівника ТОВ «Лаян Віннер» підтверджується квитанцією від 18 березня 2016 року про оплату відповідачем за проходження ОСОБА_1 курсів підвищення кваліфікації.

Згідно довідки № 115 від 14 березня 2018 року про проходження курсів підвищення кваліфікації, вбачається, що ТОВ «Лаян Віннер» у повному обсязі розрахувалося з Вищим навчальним закладом «Київський медичний коледж ім. П. І. Гаврося» за проходження курсів підвищення кваліфікації співробітника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаян Віннер» ОСОБА_1 .

Підтвердження оплати проходження відповідних курсів позивачем, як працівником ТОВ «Лаян Віннер» в судовому засіданні стороною відповідача не спростовано та не надано доказів на підтвердження того, що дана особа взагалі не відряджалась на проходження підвищення кваліфікаційного рівня.

У листі від травня 2016 року за № 150 ТОВ «Лаян Віннер» просять атестувати ОСОБА_1 , як співробітника сестру медичну хірургічного кабінету ТОВ «Лаян Віннер», оскільки дана установа не має атестаційної комісії.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Лаян Віннер» суд апеляційної інстанції дійшов суперечливих висновків.

Так, в постанові апеляційного суду зазначено, що «позивачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції було представлено ряд документів, які підтверджують наявність трудових відносин з відповідачем».

Водночас суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позову в повному обсязі. Відмова мотивована тим, що кожна з позовних вимог передбачає не лише необхідність встановлення трудових відносин між сторонами, але й визначення їх часових меж, чого в справі доведено не було.

Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Таким чином, апеляційний суд не з`ясував в повному обсязі обставини справи, не дав належної оцінки наданим позивачем доказам, не мотивував відхилення доводів позивача та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 рокускасувати.

Справу № 755/10269/17 направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 рокувтрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов