Ухвала

20 травня 2021 року

м. Київ

справа № 761/16749/15-ц

провадження № 61-4018ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Всеукраїнська громадська організація «Гільдія кінорежисерів «24/1», Міністерство економічного розвитку і торгівлі, ОСОБА_4 , про визнання недійсним авторського договору,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним вище позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним авторський договір про передачу виключних прав інтелектуальної власності на об`єкти авторського права від 21 вересня 2003 року із «Додатками № 1 і № 2», укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_6 за участі Всеукраїнської громадської організації «Гільдія кінорежисерів «24/1». Вирішено питання про розподілу судових витрат.

28 січня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року повернуто заявнику, на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Верховний Суд, повертаючи касаційну скаргу, зазначив, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення.

У березні 2021 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вдруге звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Разом із касаційною скаргою заявник подав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року. На обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження заявник зазначив, що 30 грудня 2020 року представник відповідача отримав копію оскаржуваної постанови в канцелярії суду, 28 січня 2021 року подано вперше касаційну скаргу на зазначене вище судове рішення, яку ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2021 року повернуто заявнику. Зазначив, що вперше касаційну скаргу ним подано у строк передбачений статтею 390 ЦПК України, проте така не відповідала вимогам ЦПК України.

Також, на обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження зазначив, що після повернення первісно поданої касаційної скарги, ним у короткий термін подано нову редакцію касаційної скарги. Звертав увагу на фізичний стан ОСОБА_1 , зокрема, що у грудні 2020 року він переніс операцію, що підтверджується виписним епікризом, а також на той факт, що його довіритель тимчасово перебуває за межами України, останній раз приїздив до України 21 лютого 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року наведені особою, яка подала касаційну скаргу, підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження визнані неповажними, оскільки заявником не наведено мотивованого обґрунтування поважності причин пропуску строку з касаційною скаргою вперше, не надано належних доказів на підтвердження дати отримання ним копії постанови апеляційного суду. Касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги. Зокрема, запропоновано заявникові подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав та надання доказів на їх підтвердження, надати касаційну скаргу у новій редакції, в якій навести обґрунтування підстав касаційного оскарження.

23 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку заявник подав нову заяву про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження та касаційну скаргу у новій редакції.

Заяву про поновлення пропущеного строку представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 обґрунтовує тими ж мотивами, що й заяву від 12 березня 2021 року, проте надає лист Київського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року, з якого убачається, що заявник отримав копію оскаржуваної постанови в суді апеляційної інстанції 30 грудня 2020 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Таким чином, представником відповідача підтверджено належними доказами, що ним у тридцятиденний термін з моменту отримання оскаржуваної постанови подано касаційну скаргу вперше, тому він мав право на поновлення процесуального строку при подачі касаційної скарги 28 січня 2021 року.

Разом із цим, як убачається з Автоматизованої системи документообігу суду за інформацією по касаційному провадженню 61-1736ск21, копію ухвали Верховного Суду від 08 лютого 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 отримав 25 лютого 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_2 у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження від 23 квітня 2021 року зазначає, що звернувся з касаційною скаргою на постанову вдруге у короткий термін. У заяві про поновлення стоку на касаційне оскарження, поданій 12 березня 2021 року ОСОБА_2 звертав увагу на фізичний стан ОСОБА_1 , зокрема, що у грудні 2020 року він переніс операцію, що підтверджується виписним епікризом, а також на той факт, що його довіритель тимчасово перебуває за межами України, останній раз приїздив до України 21 лютого 2021 року.

Перевіривши зазначені доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 стосовно тривалості терміну подання касаційної скарги повторно після її повернення, викладені у двох заявах про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року, Суд дійшов висновку, що зазначені обставини у сукупності з наданими доказами не можуть вважатись поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки причини, за яких заявником після отримання ухвали Верховного Суду від 08 лютого 2021 року не вчинялися жодні дії для подання виправленої касаційної скарги в найкоротший термін не зазначені.

Додатково Верховний Суд врахував, що підставою повернення касаційної скарги стало невиконання заявником вимог процесуального закону щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення. Подаючи повторно 12 березня 2021 року касаційну скаргу, заявник не в повній мірі виконав вимогу процесуального закону щодо подання касаційної скарги із зазначенням обґрунтованих підстав касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції, які мають відповідати вимогам частини другої статті 389 ЦПК України.

Суд відхиляє також доводи стосовно перебування ОСОБА_1 за межами України та стану його здоров`я, оскільки він скористався своїм правом участі у розгляді справи через представника, який об`єктивно був обізнаний про рух справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду бере участь у справі особисто або через свого представника.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (частина перша статті 64 ЦПК України).

Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, суд має виходити з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може бути визнано порушенням права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, в аспекті дотримання принципу правової визначеності, який включає принцип остаточності судового рішення.

ЄСПЛ зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (§ 35 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», № 11681/85).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (§ 34 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка і Шереметьєв проти України», № 17160/06 та № 35548/06).

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений судом строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження будуть визнані судом неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Таким чином, заявнику необхідно подати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження повторно поданої касаційної скарги, в якій навести інші підстави для його поновлення та надати відповідні докази, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати підстави для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року за клопотанням представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 неповажними.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 21 червня 2021 року, але не більше десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Якщо заяву про поновлення строку касаційного оскарження не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для його поновлення визнані неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков