П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року місто Київ

справа № 373/935/20

провадження №22-ц/824/2737/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Опанасюка І.О.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 6 вересня 2011 року.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15000 грн.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах вставленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань відповідача, які щомісяця повинен сплачувати відповідач протягом терміну дії картки. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості клієнта. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими.

Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку з допущеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка ОСОБА_1 станом на 31 травня 2020 року має заборгованість в сумі 25460 грн.92 коп., яка складається з: 16321 грн.97 коп. - заборгованість за тілом кредита; 7450 грн.33 коп. - заборгованість за простроченими відсотками, а також 500 грн. - траф (фіксована частина), 1188 грн.62 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2020 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Зокрема, посилається на те, що відповідач був належним чином проінформований про умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом та штрафу, що підтверджується довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», яка подана позивачем до позовної заяви. З виписки, яка також була надана позивачем до суду першої інстанції, чітко вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював грошові перекази, частково погашав наявну заборгованість. Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, відмовивши у задоволенні позовних вимог, звільнив відповідача від відповідальності з одних лише формальних міркувань. Суд безпідставно відмовив у стягнення фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту) та відсотків за користування кредитом, а також неустойки, порушив норми матеріального та процесуального права.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 не скористалася.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 3 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що подана позивачем анкета-заява позичальника не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків, виду та номеру платіжної картки, у анкеті заяві не заповнені графи, зокрема, щодо встановлення кредитного ліміту, строку дії картки, надані Умови та Правила надання банківських послуг не засвідчені належним чином та не містять підпису боржника. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів та не обґрунтовано, яке відношення до даного кредиту має наданий витяг з тарифів на обслуговування кредитних карт «Універсальна», який містить характеристики різних видів кредитних карток, які різняться між собою. Що стосується наданого позивачем розрахунку заборгованості, то в цій частині суд першої інстанції в рішенні суду зазначив про те, що з розрахунку заборгованості не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум, ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даного розрахунку справа не містить, незрозуміло на яких підставах позивачем нараховані відсотки, сума яких є нереально завищеною та неспівмірною із самою сумою кредиту; розрахунок не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що суду не надано даних про направлення банком відповідачу вимоги про виконання ним зобов`язання по поверненню кредиту, що свідчить про невиконання самим банком умов договору, а факт невиконання боржником умов договору за таких обставин є недоведеним.

Проте, повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 6 вересня 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачкою ОСОБА_1 , яка змінила прізвище на ОСОБА_1 , анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ( а.с.32). Зі змісту анкети - заяви вбачається, що відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом в сумі 2500 грн.

Анкета-заява не містить інформації щодо погодженої між сторонами процентної ставки за користування кредитними коштами, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін. Спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти). Визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. А за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також штраф.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами та штрафів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 6 вересня 2011 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності у вигляді неустойки у зазначених у цьому документі, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, не може бути врахована інформація, яка міститься у наданій позивачем до позовної заяви довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», оскільки така довідка складена по договору SAMDN9188. Анкета-заява не містить інформації щодо укладення саме такого договору. Відтак відсутні підстави вважати, що на момент укладення договору 6 вересня 2011 року сторони погодили умови щодо розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а також відповідальність позичальника за невиконання зобов`язань у розмірах, зазначених у наданій позивачем довідці.

У постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливість використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, щодо умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки, надані банком Витяг з Умов та правил, а також Тарифи Банку, що зазначені у довідці, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За наведених обставин висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків за користування кредитом, а також неустойки у вигляді штрафів, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 6 вересня 2011 року, є законним і обґрунтованим.

Сам по собі факт користування відповідачем грошовими коштами, погашення відповідачем заборгованості не дає підстав уважати, що з відповідачем погоджені розмір відсотків за користування кредитними коштами, порядок їх нарахування, а також порядок нарахування та розмір штрафів, а тому доводи апеляційної скарги в тій частині, що позичальник, здійснюючи погашення заборгованості, тим самим висловив свою згоду з запропонованими банком умовами, є безпідставними, і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по відсоткам та неустойки у вигляді штрафів.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, виходячи з наступного.

З обставин справи слідує, що відповідачка ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, не заперечувала факт отримання грошових коштів на відкритий на її ім`я картковий рахунок, а також не заперечувала факт користування нею грошовими коштами за допомогою картки.

Положеннями ст..76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яки суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підтвердження доводів позовної заяви позивач надав підписану сторонами анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 6 вересня 2011 року, розрахунок заборгованості за кредитом станом на 31 травня 2020 року, виписку по рахунку станом на 3 червня 2020 року в яких відображені суми кредитних коштів, що витрачені клієнтом, та суми коштів, що внесені клієнтом, на погашення заборгованості.

Позивачем у позовній заяві зазначено про те, що відповідачка ОСОБА_1 має заборгованість за тілом кредиту в сумі 16321 грн.97 коп., яка нарахована станом на 31 травня 2020 року.

З виписки про рух коштів по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 в останнє знімала готівку в банкоматі 28 серпня 2018 року. Станом на 28 серпня 2018 року у ОСОБА_1 рахувалась заборгованість в сумі 14974 грн.49 коп. 20 листопада 2018 року та 15 квітня 2019 року відповідачка здійснила поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування на суму 420 грн. та 750 грн. відповідно, які банком списувалися в погашення заборгованості. Після 28 серпня 2018 року ОСОБА_1 грошовими коштами не користувалася.

Заборгованість по тілу кредиту після 28 серпня 2018 року була збільшена за рахунок нарахованих банком відсотків та нарахованої пені.

За таких обставин слід дійти висновку, що заборгованість ОСОБА_1 по тілу кредиту складає 13834 грн.49 коп. (14974, 49 грн. - (420 грн. +750 грн.).

З боку відповідача не спростовано факт відсутності заборгованості по тілу кредиту в зазначеному розмірі.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом, якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Суд в складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що відсутність доказів на підтвердження видачі коштів, виду та номеру картки не дають підстав уважати вимоги доведеними, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписка про рух коштів по рахунку відповідача, які за своїми даними повністю збігаються, підтверджують отримання відповідачем грошових коштів, внесення останнім на картку коштів в погашення заборгованості, а відсутність заперечень з боку відповідача щодо користування кредитними коштами, не спростована останнім заборгованість по кредиту, є достатніми правовими підставами для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 13834 грн.49 коп.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту є помилковим, не відповідає встановленим обставинам, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 13834 грн.49 коп. - заборгованості по тілу кредиту.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі, пропорційно до задоволених позовних вимог, зокрема, 1142 грн.23 коп. (2102 грн. х 54,34% : 100%) та 1713 грн.34 коп. (3153 грн. х 54,34% :100%) відповідно.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по тілу кредиту скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, , рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299) заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № б/н від 6 вересня 2011 року в сумі 13834 грн.49 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, , рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299) витрати по сплаті судового збору в сумі 2855 грн.57 коп..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус