СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/228/19
Провадження №2/547/11/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання І.І.Совєтової,

представника ОСОБА_1 адвоката В.В.Трембача,

О.Л.Каленюка,

представника ОСОБА_2 адвоката Р.С.Павелка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Семенівського районного суду Полтавської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за

первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення,

зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про застосування наслідків нікчемності правочину шляхом стягнення грошових коштів одержаних за нікчемним правочином,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про виселення відповідача з належної на праві власності С.М.Кондратенку квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову вказано, що 15.11.2011 сторонами укладено договір оренди вказаної квартири з правом викупу на термін 3 роки 4 місяці. У травні 2013 року ОСОБА_2 припинив здійснювати належні за договором платежі за користування квартирою. Позивач неодноразово просив відповідача звільнити квартиру, звертався до органу поліції, але відповідач продовжує безпідставно і протиправно проживати у квартирі. Відповідач у квартирі не зареєстрований, не є членом сім`ї позивача. Договір оренди житла з правом викупу нотаріально не посвідчений, а тому є нікчемним.

Провадження у справі не відкривалося первинним головуючим суддею С.Ю.Атамановою.

09.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі суддею ОСОБА_5 .

Відзивом на первісний позов вказано, що ОСОБА_2 тривалий час проживає у спірній квартирі, іншого житла не має, тому його виселення є "серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла". У первісному позові слід відмовити.

У січні 2020 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача ОСОБА_1 , яким просив стягнути на свою користь 67750,00 грн. Вказана сума є коштами, які ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 за нікчемним договором оренди зазначеної квартири від 15.11.2011.

Зустрічний позов прийнято до провадження суду.

Відзивом на зустрічний позов вказано, що 67750,00 грн отримано ОСОБА_1 як орендну плату за користування квартирою за період 11.11.2011 11.08.2014. Договір оренди квартири з правом викупу є нікчемним, оскільки не посвідчений нотаріально. У разі недійсності правочину коли одержане полягає у користуванні майном, то відшкодуванню підлягає вартість того, що одержано за цінами, які діють в момент відшкодування. ОСОБА_2 довідався про порушення свого права у серпні 2014 року, тому у позові слід відмовити і через пропуск строку позовної давності.

Відповіддю на відзив вказано, що ОСОБА_2 довідався про порушення своїх прав у січні 2020 року після отримання первісного позову. До наслідків нікчемного правочину застосовується позовна давність тривалістю 10 років у редакції, ст. 258 ЦК України, що діяла станом на 15.11.2011.

Судові засідання відкладалися, у них оголошувалися перерви неодноразово за клопотанням сторін і їх представників.

У судових засіданнях представник представника ОСОБА_1 адвокат В.В.Трембач, О.Л.Каленюк і його представник адвокат Р.С.Павелко повністю підтримали зміст своїх письмових заяв по суті справи.

ОСОБА_6 наголосив на відсутності правової підстави для проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі і пропуск ОСОБА_2 строку позовної давності за зустрічним позовом. Щомісячна сплата 2000,00 грн є орендними платежами.

ОСОБА_2 пояснив, що узгодив із ОСОБА_7 проживання у спірній квартирі і її подальший викуп. Вони домовилися про переоформлення права власності на квартиру. Про нікчемність договору ОСОБА_2 не знав. 67750,00 грн було сплачено ОСОБА_1 як платежі за договором в рахунок вартості квартири, а не як орендна плата. Кошти перераховувалися на картку ОСОБА_1 або за його згодою на картку його дружини. Інколи платежі були у більшій сумі, аніж по 2000,00 грн щомісяця. Сторони тоді керувалися гривневим еквівалентом до долара США. ОСОБА_1 отримав близько 80 % вартості спірної квартири. Перешкоди у оформленні права власності почалися після того як ОСОБА_2 ініціював переоформлення у свою власність квартири. ОСОБА_2 зараз живе у спірній квартирі, облаштував її і зробив необхідний ремонт.

Представник ОСОБА_2 адвокат Р.С.Павелко наголосив, що ОСОБА_2 з дозволу ОСОБА_1 проживав у спірній квартирі, поліпшував її розраховуючи на набуття права власності на квартиру. Виселення з квартири позбавить ОСОБА_2 єдиного житла. Інтереси власника житла є непропорційним втручанням у право ОСОБА_2 на житло.

Вивчивши письмові заяви учасників справи, вислухавши пояснення сторін і їх представників, усі матеріали справи і надані до суду докази, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 68) С.М.Кондратенку за договором купівлі-продажу від 18.07.2007 належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею 51,8 кв.м. (далі спірна квартира). 22.01.2013 на спірну квартиру накладено арешт обтяжувачем Семенівським відділом державної виконавчої служби.

15.11.2011 С.М.Кондратенко, як орендодавець, і ОСОБА_2 , як орендар, підписали договір оренди майна з правом викупу (а.с. 9-12). За договором ОСОБА_2 отримав на строк 3 роки 4 місяці у строкове платне користування спірну квартиру в оренду з правом викупу. Орендна плата визначена у розмірі 2000,00 грн на місяць. Спірна квартира переходить у власність орендаря за умови оплати оренди в 40-місячний термін. Договір нотаріально не посвідчений.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відтак доводи сторін про нікчемність договору оренди майна з правом викупу від 15.11.2011 щодо спірної квартири є обґрунтованими, а незнання сторін або ж можливе незнання ними вимог закону про нотаріальне посвідчення договору оренди житла з правом викупу не впливають на нікчемність договору та монет його нікчемності.

Відзивом на зустрічний позов визнано отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 67750,00 грн як орендної плати за користування спірною квартирою.

Також на підтвердження відповідних грошових переказів шляхом поповнення карткового рахунку до суду надано відповідні квитанції банку (а.с. 52-61).

Відтак у справі доведено отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 загалом 67750,00 грн як орендної плати за користування спірною квартирою.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Представником ОСОБА_1 адвокатом В.В.Трембачем зроблено заяву про відмову у позові через сплив строку позовної давності.

Щодо цього суд зазначає, що за змістом ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Тобто закон не пов`язує початок відліку строку позовної давності з фактом обізнаності сторони про нікчемність відповідного правочину.

Виконання спірного договору оренди квартири почалося у листопаді 2011 року.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Первинна редакція ч. 4 ст. 258 ЦК України передбачала, що позовна давність у десять років застосовується до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину.

Така редакція ч. 4 ст. 258 ЦК України діяла і 15.11.2011.

Натомість Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 № 4176-VI у Цивільному кодексі України частини третю та четверту статті 258 виключено (п.п. 1 п. 2 розділу І).

Пунктом 5 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення вказаного закону № 4176-VI передбачено, зокрема, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про застосування наслідків нікчемного правочину. При цьому стосовно вимог, передбачених підпунктами 1 та 2 цього пункту, особа може звернутися до суду лише за умови, якщо строк їх пред`явлення, встановлений положеннями Цивільного кодексу України, що діяли до набрання чинності цим Законом, не сплив на момент набрання чинності цим Законом.

Закон № 4176-VI набрав чинності 15.01.2012. Нікчемний правочин у цій справі почав виконуватися у листопаді 2011 року. Позов про повернення отриманого за нікчемним правочином подано у січні 2020 року, тобто більш як через три роки.

Відтак суд повністю відмовляє у задоволенні зустрічного позову.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Відтак суд повністю задовольняє первісний позов у спосіб виселення ОСОБА_2 (як єдиного відповідача у справі), оскільки відсутня достатня правова підстава для правомірного користування ОСОБА_2 спірною квартирою, яка є власністю ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн судового збору (а.с. 1).

У зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову судові витрати за ним покладаються повністю на ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11-13, 76-81, 89, 258, 259, 264, 265, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення задоволити повністю.

Виселити ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про застосування наслідків нікчемності правочину шляхом стягнення грошових коштів одержаних за нікчемним правочином, відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 768,40 грн судових витрат.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_3 ; зареєстроване місце проживання: квартира АДРЕСА_1 ; місце проживання, АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_4 ; зареєстроване місце проживання: квартира АДРЕСА_3 ; місце проживання: квартира АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя В.Ф.Харченко

Повний текст рішення складено 16.01.2021