Справа № 464/7577/20
пр.№ 2/464/108/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: судді Шашуріної Г.О.,

секретар судового засідання Бенцак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 464/7577/20 за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання укладеною додаткової угоди,

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить визнати укладеною від 18 червня 2020 року додаткову угоду до договору № 1422/А від 01 жовтня 2012 року про постачання теплової енергії в гарячій воді. В обґрунтування позову покликається, що 14 липня 2020 року позивач скерував відповідачам для підписання два примірники додаткової угоди до договору № 1422/А від 01 жовтня 2012 року про постачання теплової енергії в гарячій воді. Яку вони не підписали і не повернули примірник позивачу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано судді Шашуріній Г.О.

Ухвалою судді від 28 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Сторони у судове засідання призначене на 11:30 год 17 травня 2021 року не з`явилася.

Представник позивача ОСОБА_3 скористалася правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце проведення такого. Відзиву на позовну заяву не подали.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи передбачені ст.223 ЦПК України. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4 ст.223 ЦПК України).

За умовами ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України.

З`ясувавши обставини справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Між позивачем та відповідачами 01 жовтня 2012 року укладено договір № 1422/А про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Запитом від 23 серпня 2019 року ОСББ «Стрийська 99» повідомило позивача про наявність нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .

Актом обстеження від 04 жовтня 2019 року нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 встановлено наявність в приміщенні площею 54 кв.м централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 (1/2) та ОСОБА_2 (1/2).

Позивач 14 липня 2020 року скерував для підписання два примірники додаткової угоди до договору № 1422/А від 01 жовтня 2012 року про постачання теплової енергії в гарячій воді. Додаткову угоду до договору № 1422/А від 01 жовтня 2012 року відповідачі не підписали і не повернули примірник позивачу.

Теплову енергію в гарячій воді до вказаного приміщення постачає ЛМКП «Львівтеплоенерго». Всі приміщення, що знаходяться за даною адресою, входять до загальнобудинкової системи опалення.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон).

За ч.1 ст.19 Закону України передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст.638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст.642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст.6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч.3 ст.6 та ст.627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас, п.1 ч.3 ст.20 Закону передбачений обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов`язок відповідає зустрічному обов`язку виконавця, визначеному п.3 ч.2 ст.21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч. 1 ст.630 ЦК України, ст.ст.19 21 Закону України, убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України та ст.ст.19, 20 Закону.

Серед способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов`язання особи до укладення відповідних договорів).

Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (ст.ст.3, 6, 12 15, 20 ЦК України, ст.ст. 4-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг (ч.3 ст.29 Закону).

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Тобто, укладення спірного договору є обов`язковим для сторін цього позову в силу закону, а відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачами є порушенням чинного законодавства у сфері теплопостачання.

Відповідачі фактично споживають теплову енергію у вигляді гарячої води з метою опалення нежитлового приміщення, оскільки відповідно до наказу Державного комітету України з питань житлово-комунальних послуг № 76 від 17 травня 2005 року такі надаються безперебійно.

Відповідачі не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, за якими суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів, оцінюючи аргументи та докази за своїм внутрішнім переконанням, дослідивши всі зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про визнання додаткової угоди, до договору № 1422/А від 01 жовтня 2012 року про постачання теплової енергії в гарячій воді. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний висновок суду.

У порядку ст.141 ЦПК України на відповідачів слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 840,80 гривень.

Керуючись ст.ст.12, 13, 82, 141, 206, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України,

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визнати укладеною додаткову угоду від 18 червня 2020 року до договору № 1422/А від 01 жовтня 2012 року про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» по 454 грн судового збору з кожної.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , м. Львів, вул. Данила Апостола, 1

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3

Повне рішення суду складено 24 травня 2021 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Г.О.Шашуріна