Провадження №2/447/224/21
Справа №447/3640/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

25.05.2021 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у м. Миколаїв Львівської області справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Процесуальні дії у справі.

30.12.2020 АТ КБ «ПриватБанк», яке являється правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , відповідно до якого просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 16 948,55 грн. та судові витрати у розмірі 2 102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписав заяву №б/н від 11.03.2011, згідно якої для користування кредитним картковим рахунком отримала у користування кредитну картку із встановленим кредитним лімітом, який в подальшому неодноразово змінювався. Відповідачка користувалася послугами банку та кредитними коштами на власний розсуд, зобов`язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, у зв`язку із чим виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 27.10.2020 становить 16 948,55 грн.

18.01.2021 до Миколаївського районного суду Львівської області надійшла відповідь на запит про місце проживання (перебування) та реєстрації відповідачки.

Зі змісту відповіді на запит встановлено, що зареєстроване місце проживання відповідача АДРЕСА_1 .

18.01.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалу суду від 18.01.2021, копію позовної заяви та доданих до неї документів відповідачка отримала 01.02.2021, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду (а.с. 67).

15.02.2021 відповідач подала до суду відзив, у якому виклала заперечення проти позову. Вказала, що позов не визнає, вважає такий необґрунтованим, просить у такому відмовити, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вимог, тому такі слід визнати недоведеними. Крім цього, відповідач зазначила про те, що закінчився строк позовної давності, у межах якого позивач повинен був звернутися за захистом порушеного права, а також те, що банком при укладенні договору не дотримано вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

01.03.2021 ухвалою судді Миколаївського районного суду Львівської області постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та явку сторін визнано обов`язковою, згідно ч. 1 ст. 128 ЦПК.

29.03.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача вказала про те, що відповідачці у користування було надано кредитні кошти, вона була ознайомлена з умовами кредитування, погодилася з Правилами надання банківських послуг, що знаходить підтвердження доданими до позову документами. Стосовно спливу строку позовної давності зазначено, що позивачем дотримано при зверненні до суду такого строку, на підставі ст. 261 ЦК України.

У судове засідання сторони не з`явилися, у зв`язку з чим, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд встановив.

11.03.2011 відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» (а.с. 15). У даній заяві зазначено прізвище, ім`я та по-батькові відповідачки, її дата народження, РНОКПП, паспортні дані, адреса проживання та номери телефонів. Перед підписом відповідачки друкованим шрифтом зазначено: «Я згідний з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, складають між мною та банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua».

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN6677, ІПЧ , ОСОБА_2 від 11.03.2011, ОСОБА_1 ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми сплати за використання кредитних коштів, про що свідчить її проставлений підпис (а.с. 16).

Водночас, у вищезазначеній довідці вказується про те, що детальна розшифровка нарахування процентів комісій за даними прикладами у гривневій валюті вказана на зворотній стороні довідки (а.с. 16).

З довідки про видачу кредитних карток (а.с. 14), встановлено, що відповідачці було видано 3 (три) таких картки, а саме: 11.03.2011, 31.07.2014, 16.05.2018. Строк дії останньої закінчується у квітні 2022 року.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача (а.с. 13): з 11.03.2011 кредитний ліміт встановлено у розмірі 300,00 гривень та у той же день кредитний ліміт збільшено до 1 900,00 гривень; з 25.06.2011 кредитний ліміт збільшено до 2 100,00 гривень; з 26.06.2011 кредитний ліміт зменшено до 2 100,00 гривень; з 15.11.2012 кредитний ліміт збільшено до 3 000,00 гривень; з 16.11.2012 кредитний ліміт зменшено до 3 000,00 гривень; з 09.08.2013 кредитний ліміт збільшено до 6 000,00 гривень; з 31.01.2017 кредитний ліміт збільшено до 7 100,00 гривень; з 22.07.2018 кредитний ліміт зменшено до 0,00 гривень.

Враховуючи наведене, встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № б/н від 11.03.2011, отримала можливість користуватися послугами банку, зокрема використовувати кредитні кошти в межах встановленого кредитного ліміту на картку «УНІВЕРСАЛЬНА». Банк виконав зобов`язання, надавши відповідачці можливість користуватись кредитними коштами. Відповідач, взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка, згідно із розрахунком позивача, станом на 27.10.2020 становить 16 948,65 грн., з яких: 15 075,11 грн. заборгованість за тілом кредиту, у т.ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 15 075,11 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 1 873,54 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії.

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він фактично був ознайомлений, що ствердив своїм підписом.

Судом встановлено, що заборгованість, яка є предметом даного спору виникла у відповідачки починаючи з 11.03.2011, цього ж дня позивач встановив їй кредитний ліміт 300,00 гривень, який у подальшому збільшувався до 7 100,00 гривень. Відповідач була обізнана з розміром встановленого їй кредитного ліміту, його подальші зміни, оскільки починаючи з 11.03.2011 почала здійснювати зняття готівки з кредитної карти та розраховуватися нею у межах встановленого кредитного ліміту, що стверджується випискою за договором №б/н від 11.03.2011 (а.с. 52-58).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, у відповідача виник обов`язок повернути позивачу грошові кошти отримані за кредитним договором у розмірі та на умовах встановлених договором.

Враховуючи наведене, з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15 075,11 гривень, яка входить у межі кредитного ліміту, який був встановлений позивачем, та який був фактично наданий відповідачці згідно з випискою за договором від 11.03.2011 № б/н.

Щодо заборгованості за відсотками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилаючись на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

У позовній заяві позивач зазначає, що при підписанні заяви відповідач підтвердила, що ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку (а.с. 16-41). На підтвердження автентичності Умов та правил надання банківських послуг до справи долучено наказ про їх затвердження (а.с. 42).

Суд з цього приводу зазначає таке. Долучена до матеріалів позову копія Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 16-41) не може вважатися складовою частиною кредитного договору, що укладений сторонами, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що саме з цим документом була ознайомлена відповідач перед підписанням заяви від 11.03.2011.

Крім цього, роздруківка із сайту позивача, на переконання суду, не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Більше того, згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN6677, ІПЧ , ОСОБА_2 від 11.03.2011, ОСОБА_1 ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», однак детальна розшифровка нарахування процентів комісій за даними прикладами у гривневій валюті вказана на зворотній стороні довідки (а.с. 16), яку представником позивача не було подано до суду.

Відтак, у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

З огляду на те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» наданий позивачем, не містить підпису відповідача, і, таким чином, не містить належного підтвердження повідомлення відповідачу (позичальнику) про умови кредитного договору, такий витяг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами і позичальнику належним чином повідомлено про умови кредитування.

Щодо стягнення заборгованості за нарахованими пенею та комісією, штрафу за порушення зобов`язання по кредиту, то такі вимоги позивачем не висувалися.

Щодо строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Представник позивача у відповіді на відзив зазначає, що ОСОБА_1 отримала кредитну картку зі строком дії до квітня 2022 року, що підтверджується довідкою про видачу кредитних карток (а.с. 14). Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Окрім цього, враховуючи, що анкетою-заявою не передбачено порядку погашення заборгованості (щомісячні чергові платежі чи повернення кредиту в повному обсязі у строк кредитування), виконання зобов`язання за таким договором відбувається за вимогою кредитора.

Частиною другою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Оскільки умовами анкети-заяви, підписаної позичальником, не передбачено відповідної календарної дати або події, з якою пов`язується виконання зобов`язання за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом 30.12.2020, то саме з цього моменту боржник зобов`язаний повернути кредитору суму кредиту з моменту встановлення банком такої вимоги про виконання зобов`язання.

Відтак, хоч відповідач здійснювала, як вона зазначила у відзиві, поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування 25.04.2016 у сумі 420 гривень, після якої залишок після операції становив 420,00 гривень, випискою за договором №б/н від 01.03.2011 стверджується, що до 09.09.2020 здійснювалися перекази на картки інших осіб, покупки, оплата послуг, зняття готівки в банкоматі, зарахування грошових коштів на картку від інших осіб (а.с. 52-58).

Зважаючи на наведене, строк позовної давності не закінчився.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути поінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу для ознайомлення з ним, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше з урахуванням конкретно наданої послуги.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов та правил кредитування, копія яких зараз надана суду.

Такого висновку прийшов і Верховний суд у складі Великої палати 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19). Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

При цьому, суд зазначає, що отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку в повному обсязі АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту суд вважає підставним та обґрунтованим.

Враховуючи вищенаведене у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту. Позовні вимоги про стягнення нарахованих процентів за користування кредитом не підлягають до задоволення у зв`язку з їх недоведеністю.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає заборгованість за тілом кредиту у сумі 15 075,11 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд прийшов висновку щодо часткового задоволення позову, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 1 869,64 гривень на користь позивача.

Керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 075 (п`ятнадцять тисяч сімдесят п`ять) гривень 11 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 869 (однієї тисячі вісімсот шістдесят дев`ять) гривень 64 копійки на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 14360570.

Відповідач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 25.05.2021.

Суддя Головатий А.П.