Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2121/20 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 44 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Шевчук А.М.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 10 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М.

у цивільній справі №295/2121/20 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути солідарно з ФОП « ОСОБА_2 » та з ФОП « ОСОБА_3 » на його користь матеріальні збитки в сумі 1906,76 грн та 20 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування поданого позову зазначав, що 19.07.2018 року близько 10-45 год. на зупинці громадського транспорту в с.Ліщин Житомирського району розірвалося колесо в рейсовому автобусі марки «ЛАЗ 4207» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ФОП « ОСОБА_3 » та слідував маршрутом «Житомир-Ліщин». Внаслідок розриву колеса осколками каміння з дорожнього покриття йому були завдані тілесні ушкодження у вигляді саден на обличчі та правій грудній залозі. Зазначені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів і згідно акту судово-медичного обстеження №1852 від 31.07.2018 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач вимушений був пройти курс лікування, на яке було витрачено 838,88 грн., а також поніс матеріальні збитки у зв`язку з поїздками до медичного закладу, до слідчих органів і органів прокуратури. Витрати на ці поїздки становили близько 1067,88 грн. Позивач зазначав, що отримавши легкі тілесні пошкодження, травми на тілі, які загоювались досить довго, головну біль, поніс великі матеріальні витрати, впродовж майже 2 років не може захистити своє право на справедливе правосуддя, притягнення винних до відповідальності, відшкодування моральних та матеріальних витрат, вважає правильним та справедливим що даний позов підлягає задоволенню. Вказана сума, на думку позивача, є мінімально необхідною для відшкодування збитків, які йому заподіяні в результаті неправомірних дій відповідачів.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 10 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000,00 грн. моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на його користь моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. та матеріальних збитків в сумі 2110,34 грн. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що категорично не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо моральної шкоди, оскільки отримав тілесні ушкодження у вигляді забоїв грудної клітини, лобової ділянки голови. На даний час стоїть на обліку у лікаря невролога та продовжує лікування. Вважає, що при вирішенні вказаного позову суд першої інстанції повинен був керуватися ст.1187 ЦК України, оскільки автобус марки «ЛАЗ 4207» являється джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, ч.5 ст.1187 ЦК України передбачає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки- ФОП « ОСОБА_2 », відповідає за завдану шкоду, якщо він не доведе, що шкоду було завдано внаслідок не переборної сили або умислу потерпілого. Вказані висновки зазначені у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Крім того, не погоджується з висновком суду про ненадання доказів, що квитки на проїзд в автотранспорті були використанні саме ним для поїздок до лікувальних закладів та правоохоронних органів. Так, в порушення чинного законодавства в білетах автостанції №2 указана страхова компанія ПАТ «СК Країна». А в білетах яких видає водій автобуса страхова компанія ПРаТ «СК Перша». Відтак, судом проігноровано його докази, що перевізник ФОП ОСОБА_2 в порушення ст.40 Конституції України не надав відповіді на його звернення від 04.09.2018 з проханням надати інформацію щодо страхової компанії з якою заключений Договір страхування від нещасних випадків на автотранспорті. Таким чином, між ПАТ «СК Країна» та ФОП « ОСОБА_2 » станом на 19.07.2018 року договір обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспортний засіб «ЛАЗ 4207» держаний номер НОМЕР_1 був відсутній, що не дало можливості йому відшкодувати моральні збитки.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань зареєстровано 24.11.2018 року кримінальне провадження №0000999 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України (а.с.7).

За вказаним фактом Житомирським РВП Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області проводилось досудове розслідування за ознаками вказаного вище кримінального правопорушення. Зокрема встановлено, що 19.07.2018 року близько 10-45 год., за адресою: с.Ліщин, Житомирського району, Житомирської області, на зупинці громадського транспорту внаслідок розриву колеса рейсового автобуса «Житомир-Ліщин», марки «ЛАЗ 4207» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , було заподіяно тілесні ушкодження ОСОБА_1 .

20.05.2019 року кримінальне провадження №0000999 від 23.11.2018 року було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України (а.с. 10-12).

Згідно Акту судово-медичного обстеження №1852 від 31.07.2018 року у ОСОБА_1 виявлено садна на обличчі та правій грудній залозі, які утворились від дії тупих твердих предметів, не виключено в термін та за обставин, вказаних обстеженим та відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с. 8-9).

Згідно відповіді Комунального некомерційного підприємства Центральна районна лікарня Житомирської районної ради від 28.08.2019 року №1237, 19.07.2018 року позивач звертався до лікаря-травматолога зі скаргами на біль в голові та грудній клітці, нудоту, головокружіння та зі слів ОСОБА_1 травму отримано при ДТП (аварії рейсового автобуса) 19.07.2018 року близько 10-45 год. на зупинці громадського транспорту у с.Ліщин. (а.с. 13).

На підтвердження позовних вимог в частині понесення витрат на лікування після отриманої травми 19.07.2018 року, позивачем долучено копії квитанцій про придбання ліків (а.с. 28-31).

Згідно розрахунку позивача, розмір матеріальних збитків, які були витрачені ним на лікування, поїздки до лікарняних закладів та слідчих органів поліції, становить 1067,88 грн, з яких - на лікування 838,88 грн, на проїзд 98,10 грн (а.с. 31).

12.06.2020 року ОСОБА_1 було подано розрахунок матеріальних збитків при листуванні із Страховими компаніями ВАТ "СК "Країна" та ПрАТ "СК "Перша" у розмірі 203,58 (а.с. 90).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині вимог.

При цьому судом враховано, що відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права.

Як передбачено статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Так, позивачем пред`явлено позов до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 .

Згідно Договору №46/39 на право обслуговування пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 24.10.2014 року, укладеного між Департаментом промисловості, розвитку інфраструктури та туризму обласної державної адміністрації (Організатор) та перевізником ФОП ОСОБА_2 (Перевізник) передбачено, що організатор надає право, а Перевізник бере на себе зобов`язання щодо здійснення перевезення пасажирів на регулярному приміському маршруті «Житомир АС2- Ліщин» (10 оборотних рейсів щоденно) на період з 25.10.2014 року по 24.10.2019 року автобусами, зазначеними у Витягу з Договору на право обслуговування пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, що є невід`ємною частиною даного Договору ( п. 1.1. Договору) (а.с. 21-24).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автобус ЛАЗ 4207, реєстраційний номер НОМЕР_1 на праві власності належить ОСОБА_3 (а.с. 19).

Тимчасовий реєстраційний талон на користування автобусом ЛАЗ 4207, реєстраційний номер НОМЕР_1 видано на ОСОБА_2 (а.с. 18).

ФОП ОСОБА_2 видано дорожній лист № 831979 на рейс за маршрутом Житомир-Ліщин на 19.07.2019 року, водій ОСОБА_4 . У дорожньому листі наявні відмітка «Технічний стан перевірено, виїзд дозволено» (а.с. 20).

Встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Таким чином, фактично автобус ЛАЗ 4207, реєстраційний номер НОМЕР_1 належав ФОП ОСОБА_2 на праві користування, а тому вимоги пред`явлені до ФОП ОСОБА_3 є безпідставними.

Судом першої інстанції вірно враховано, що в наслідок вибуху колеса автобуса ЛАЗ 4207, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав ФОП ОСОБА_2 на праві користування, то саме діями відповідача ФОП ОСОБА_2 , 19.07.2018 року завдано шкоди позивачу.

Проте, оцінивши зібрані докази, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що ліки відповідно до наданих позивачем квитанцій, були придбані саме для лікування отриманих травм. А тому підстави для стягнення з відповідача матеріальних витрат, понесених позивачем, відсутні. Так само, як і не надано доказів, що квитки на проїзд в транспорті були використані позивачем саме для проїзду до місця лікування та назад.

Рішення суду в цій частині вимог є законним та обгрунтованим. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Крім того, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Фактичною підставою для застосування відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив:

Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації» (Antipenkovv. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyyv. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayevv. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р.) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridinv. Russia), скарга Ns 4171/04, § 20 березня).

Як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Так, в даному випадку судом встановлено, що автобус ЛАЗ 4207, реєстраційний номер НОМЕР_1 перебував у користуванні відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, про доведеність факту заподіяння шкоди ОСОБА_1 , що є наслідком вибуху колеса автобуса ЛАЗ 4207, реєстраційний номер НОМЕР_1 19.07.2018 року на зупинці громадського транспорту, оскільки позивач змушений був звертатись до лікарів медичної установи, де було констатовано наявність тілесних ушкоджень, що спричинило фізичний біль, призвело до моральних переживань позивача у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування судом не враховано, що за правилами ч.3 ст.23 ЦК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, з урахуванням характеру, обсягу і глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) і з урахувань інших обставин - стану його здоров`я, істотності вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому судом враховуються вимоги розумності і справедливості.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що внаслідок фізичних та моральних страждань з вини відповідача позивачеві заподіяно моральну шкоду, яку не відшкодовано протягом тривалого часу.

Враховуючи обставини заподіяння шкоди, глибину моральних страждань позивача внаслідок неможливості протягом тривалого часу відновлення порушених прав позивача та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, апеляційний суд вважає можливим збільшити розмір відшкодування моральної шкоди до 8000 грн.

За таких обставин та відповідно до положень п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення в цій частині вимог підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 10 листопада 2020 року змінити.

Збільшити розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутого з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 2000,00 грн. до 8000,00 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 21.01.2021 року.