ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4060/20 Номер провадження 22-ц/814/26/21Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

Головуючого: судді Триголова В.М.

Суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

секретар: Ачкасова О.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 серпня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області про відшкодування моральної шкоди

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 13.03.2018 року у справі №554/726/17 Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області було призначено адвоката Ємця А.М. для надання йому правової допомоги, здійснення захисту, представництва у кримінальному провадженні, про що видано відповідне доручення.

02 травня 2018 року позивач звернувся до КДКА Полтавської області зі скаргою про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності, яка була розглянута 08 червня 2018 року на засіданні дисциплінарної палати та за результатами її розгляду ухвалено рішення про відмову у порушенні дисциплінарної справи.

В подальшому, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року задоволено позов ОСОБА_1 до КДКА Полтавської області та вищевказане рішення відповідача було визнано протиправним і скасовано, зобов`язано КДКА Полтавської області повторно розглянути скаргу від 02 травня 2018 року про притягнення адвоката ОСОБА_2 до відповідальності.

24 лютого 2020 року дисциплінарною палатою КДКА Полтавської області прийнято рішення про порушення дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 у зв`язку з наявністю в його діях ознак дисциплінарного проступку, передбаченого ч.2 ст.34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Проте, 12 березня 2020 року дисциплінарною палатою було прийнято рішення про закриття дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 у зв`язку зі сплином строку притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку.

Зазначає, що упродовж тривалого часу в ході розгляду кримінальної справи, за його обвинуваченням, адвокатом не надавалась якісна правова допомога, внаслідок чого ОСОБА_1 вимушений був терпіти знущання над собою та особистими правами, неодноразово заявляти відводи адвокату.

Вважає, що 08 червня 2018 року відповідачем було прийнято протиправне рішення про відсутність підстав для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, що встановлено рішенням суду. Окрім того, відповідачем судове рішення про зобов`язання розглянути скаргу від 02 травня 2018 року на дії адвоката було виконано більше як через п`ять місяців після набрання ним законної сили. Позивач вважає, що відповідач протягом зазначеного періоду часу без будь-якої поважної причини безпідставно зволікав у повторному розгляді скарги.

Вказані обставини, на думку позивача, вплинули на його моральний стан, оскільки він зазнав душевних страждань та переживань внаслідок того, що його законні очікування на ефективну реалізацію державних гарантій з надання якісної правової допомоги виявилися марними, а так само виявилися марними його надії на об`єктивний та неупереджений розгляд скарги дисциплінарною палатою КДКА Полтавської області. Близько 2-х років він відчував негативні переживання, нервував, докладав значних зусиль для відновлення порушеного права, внаслідок чого був порушений звичний спосіб життя, і останній вимушений був витрачати велику кількість часу на написання скарги, позовної заяви, клопотань, підготовки до судових засідань та участі в них тощо.

На підставі викладеного, посилаючись на положення ст.ст.23, 1167 ЦК України, позивач просить суд стягнути з Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір на користь держави у розмірі 840,80 грн.

З вказаними рішеннями не погодився позивач, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено обставини, що мають значення для справи.

Так, зокрема апелянт зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про недоведеність позивачем спричинення йому моральної шкоди, оскільки такий факт, на думку апелянта, підтверджується рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 року у справі №1640/2484/18, яким визнано протиправним та скасовано рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області про відмову у порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 .

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 серпня 2020 року залишити без змін. Вказує на відсутність підстав для стягнення моральної шкоди з КДКА Полтавської області передбачених ст. 1167 ЦК України, окрім того, позивачем не було надано доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13 березня 2018 року згідно з ухвалою Апеляційного суду Полтавської області Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області, для надання правової допомоги у кримінальному провадженні, у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених статтями 46, 47 КПК України, на підставі доручення від 16.03.2018 року №016-0000999 призначено обвинуваченому ОСОБА_1 адвоката Ємець А.М. (а.с.83, 84, 85).

02 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до голови КДКА Полтавської області зі скаргою, в якій просив притягнути адвоката ОСОБА_3 до відповідальності й позбавити його ліцензії за порушення закону і адвокатської етики. У скарзі зазначив, що вказаний адвокат відвідав його в СІЗО і під час побачення почав вимагати від нього написати відмову від нього, зовсім не цікавився обставинами кримінального провадження і повідомив йому, що не збирається писати йому скарги та будь-які інші правові документи тощо, чим допустив порушення його прав на кваліфіковану правову допомогу. На думку скаржника, у судовому засіданні ОСОБА_3 підтримував сторону обвинувачення, що виражалося в тому, що не підтримав жодного процесуального документа, який подано обвинуваченим, не підтримував його думку і не навів жодних доводів за законом, щоб дані заяви були задоволені в суді, а на його питання щодо правової позиції знизував плечима і все засідання мовчав. Вважає, що таким чином адвокат не виходив з переваги його інтересів, а навпаки погіршував його становище своєю непрофесійною поведінкою. Вказує на відсутність рівня професійної підготовки та ґрунтовних знань чинного законодавства, практики його застосування, опанування тактики, методів і прийомів адвокатської діяльності. Крім того, вказав на конфлікт інтересів з директором Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 , до якого він подав позов до суду, а також про те, що він бажає залучити по справі для представництва своїх інтересів в суді адвоката Буглак В.В., яку безпідставно не призначають, про що також подано відповідну заяву.

За змістом пояснень адвокат Ємець А.М. вказував, що наведені підзахисним ОСОБА_1 твердження про порушення вимог чинного законодавства та правил адвокатської етики не відповідають дійсності та до них потрібно ставитися критично. Зокрема, зазначив, що на виконання доручення після вивчення матеріалів провадження 19 квітня 2018 року ним проведено конфіденційне побачення з підзахисним, який знаходився в ДУ «Полтавська УВП №23». В ході побачення ОСОБА_1 в категоричній формі заявив вимогу про підготовку адвокатом скарги на незаконні, на його думку, дії директора Регіонального центру з надання БВПД у Полтавській області ОСОБА_4 , які виразились в ненаданні ОСОБА_1 захисника Буглак В.В., на що роз`яснив останньому порядок, відповідно до якого з об`єктивних причин неможливе призначення за дорученням саме адвоката Буглак В.В., оскільки розподіл доручень здійснюється відповідно до рейтингу навантаження адвокатів, разом із тим, він має право користуватися правовою допомогою будь-якого адвоката на підставі укладеної між ними угоди. Після цього ОСОБА_1 заявив вимогу про те, щоб ОСОБА_3 відмовився від надання йому правової допомоги у зв`язку з тим, що, на його думку, існує конфлікт інтересів, через ніби-то залежність адвоката від керівництва Регіонального центру, більше того, він не довіряє жодному адвокату, крім адвоката Буглак В.В. На це роз`яснив його право відмовитися від отримання безоплатної правової допомоги. При цьому жодного тиску на підзахисного не чинив, будь-яких вимог стосовно визнання ним вини в скоєнні злочинів, за які його було засуджено, до нього не висувалось, підзахисний ОСОБА_3 взагалі відмовився обговорювати обставини кримінальної справи та свою позицію в ній. Крім того, пояснив про обставини заявлення ОСОБА_1 відводу йому як адвокату, та клопотання про залучення іншого адвоката, у задоволенні яких судом було відмовлено. Після цього підзахисний ОСОБА_1 почав себе вести так, як веде себе людина під час нападу епілепсії, у зв`язку з чим у судовому засіданні оголошено перерву. В подальшому адвокатом заявлено два клопотання до адміністрації ДУ «Полтавська УВП №23» про надання інформації про стан здоров`я ОСОБА_1 (а.с.78, 81-82, 87-92).

08 червня 2018 року Дисциплінарною палатою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області прийнято рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії адвоката Ємця А.М. відмовлено; в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 , відмовлено (а.с.101-106).

ОСОБА_1 з даним рішенням не погодився та оскаржив його в судовому порядку.

03 грудня 2018 року рішенням Полтавського окружного адміністративного суду позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області від 08 червня 2018 року про відмову у порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 ; зобов`язано Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури Полтавської області повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 про притягнення адвоката Ємець А.М. до відповідальності від 02 травня 2018 року (а.с.4-10, 112-118).

Задовольняючи позов, адміністративний суд виходив з того, що під час розгляду справи встановлено неповне дослідження КДКА Полтавської області всіх обставин при розгляді скарги позивача, а також дослідження суті дисциплінарного проступку адвоката у зв`язку з чим дійшов висновку про необгрунтованість спірного рішення та наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 та на підставі повного вивчення наданих доказів та наявних матеріалів зробити висновок щодо наявності в діях адвоката ознак дисциплінарного проступку.

Також зазначене рішення суду залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року та постановою Верховного Суду від 30 січня 2020 року (а.с.11-14, 15-22, 120-123, 124-131). Таким чином, рішення суду набрало законної сили.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року дисциплінарною палатою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області прийнято рішення від 24 лютого 2020 року про задоволення скарги ОСОБА_1 на дії адвоката Ємець А.М.; порушено дисциплінарну справу відносно адвоката ОСОБА_3 ; та призначено розгляд дисциплінарної справи, про що повідомлено адвоката та скаржника (а.с.26-30).

12 березня 2020 року дисциплінарною палатою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області прийнято рішення дисциплінарну справу відносно адвоката ОСОБА_3 у зв`язку зі сплином строку притягнення до дисциплінарної відповідальності з дня вчинення дисциплінарного проступку закрити; про прийняте рішення повідомлено заінтересованих осіб (а.с.31-39).

Відповідно до ст. 280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції на основі належним чином оцінених доказів правильно виходив із того, що останній не надав суду доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди, а так само й моральних або фізичних страждань у зв`язку з рішенням відповідача від 08.06.2018 року, не обґрунтував з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди, та чим це підтверджується, не підтвердив наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправними рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача, а також вини останнього в її заподіянні.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано належної оцінки поданим позивачем доказам, зокрема, рішенню Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 року, яким визнано протиправним та скасовано рішення КДКА Полтавської області про відмову у порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 , оскільки сам по собі факт визнання протиправним рішення відповідача від 08.06.2018 року, не підтверджує обставин погіршення стану здоров`я позивача та не свідчить про порушення звичайних життєвих зв`язків саме в результаті описаної ним діяльності відповідача під час розгляду його скарги.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до обгрунтувань позовної заяви та не спростовують висновків місцевого суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не можу бути скасовано з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Оскільки в ході відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 серпня 2020 року сплату судового збору за подання скарги було відстрочено до ухвалення рішення по справі, то із скаржника підлягає стягненню судовий збір, що підлягав сплаті при оскарженні судового рішення до апеляційної інстанції в розмірі 1261,20 грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 серпня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1261 грн. 20 коп. за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.М. Триголов

СУДДІ А.І. Дорош

О.А. Лобов