Постанова

Іменем України

25 травня 2021 року

м. Київ

справа № 205/2667/19

провадження № 61-17738св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2019 року під головуванням судді Шавули В. С. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Петешенкової М. Ю., Свистунової О. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» (далі - ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 29 жовтня 2015 року між ним та ПрАТ «СК АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0932461.201, яким забезпечено автомобіль марки «TOYOTA HIGHLANDER», д. н. з. НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві приватної власності.

Строк дії договору страхування визначено з 29 жовтня 2015 року по 29 жовтня 2016 року.

Протягом дії вказаного договору страхування із автомобілем позивача сталися три страхові випадки: 05 травня 2016 року, 15 травня 2016 року та 05 червня 2016 року.

З метою отримання страхових відшкодувань він звертався до відповідача із заявами про виплату, в яких було зазначено його банківські реквізити та надані всі необхідні документи, але жодних виплат позивач не отримав. Окрім того, позивач зазначає, що діями відповідача йому завдано значної моральної шкоди.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути із відповідача на свою користь страхове відшкодування в загальній сумі 217 580,03 грн, пеню в розмірі 150 535,58 грн, 3 % річних в розмірі 14 751,81 грн, індекс інфляції в сумі 65 796,20 грн, а також, моральну шкоду в розмірі 125 190,00 грн; стягнути із відповідача на свою користь судові витрати по справі, які складаються із витрат по оплаті послуг експерта у розмірі 9 600 грн, витрат з надання правової допомоги у розмірі 12 833,28 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач виконав умови договору страхування, що укладений між сторонами, виплативши страхове відшкодування, у розмірі зазначеному в документах ремонтної організації, а саме: ТОВ «Алмаз Мотор, Лтд», на якій проводився ремонт ТЗ марки «TOYOTA HIGHLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, за ті страхові випадки, щодо яких виник цей спір. Крім того, суди дійшли до висновків, що вимоги про стягнення пені, 3 % річних та моральної шкоди є безпідставними, оскільки є похідними від вимог про стягнення сум страхового відшкодування.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У листопаді 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Логойда О. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що суди обох попередніх інстанцій дійшли висновків про відсутність підстав для задоволення позову на підставі неналежних доказів.

Представник заявника зазначав, що необхідність повторного проведення експертизи була викликана лише зростанням цін на запчастини.

Перерахована сума страхового відшкодування була здійснена відповідачем на підставі рахунків ТОВ «Фірма «Алмаз Мотор, ЛТД» від 2016 року, натоміть станом на 2019 рік різниця між перерахованою сумою та сумою, яка була визначена експертизами, проведеними в 2019 році, становити понад 100 000 грн.

Вважає, що суди встановили обставини - визнали договірні відносини виконаними на підставі неналежних доказів, а сплата 66 562,92 грн страхового відшкодування відбулась з грубим порушенням умов договору.

Доводом касаційної скарги є також те, що попри заяву позивача про відкладення розгляду справи 13 червня 2019 року місцевий суд здійснив розгляд справи без його участі. Відсутність позивача у судовому засідання потягла за собою обмеження доведення ним своєї позиції, він не ознайомився із відзивом на позовну заяву та був позбавлений можливості подати відповідь на відзив внаслідок чого змушений був звертатись із апеляційною скаргою.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

02 лютого 2020 року цивільна справа № 205/2667/19 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 29 жовтня 2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0932461.201 (далі - договір страхування), відповідно до умов якого забезпечено автомобіль марки «TOYOTA HIGHLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску. Строк дії договору сторони погодили із 29 жовтня 2015 року по 29 жовтня 2016 року.

05 травня 2016 року із автомобілем марки «TOYOTA HIGHLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску сталась подія, що має ознаки страхового випадку, а саме невідомими особами пошкоджено застрахований ТЗ.

В ніч на 15 травня 2016 року із автомобілем марки «TOYOTA HIGHLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску сталась подія, що має ознаки страхового випадку, а саме: в результаті маневру (розвороту заднім ходом), було пошкоджено вказаний автомобіль.

05 червня 2016 року із автомобілем марки «TOYOTA HIGHLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску сталась подія, що має ознаки страхового випадку, а саме: невідомими особами пошкоджено автомобіль.

ОСОБА_1 звертався до ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» із заявами щодо виплати страхових відшкодувань з приводу завданої шкоди забезпеченому ТЗ в результаті вказаних вище подій.

Встановлено, що за зверненнями позивача, ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» заведено відповідні справи: за № 0527.206.16.01. відповідно до заяви від 06 травня 2016 року щодо страхового випадку, що настав 05 травня 2016 року; за № 0556.206.16.02. відповідно до заяви від 19 травня 2016 року щодо страхового випадку, що настав 14 травня 2016 року; за № 0605.206.16.04. відповідно до заяви від 24 травня 2016 року щодо страхового випадку, що настав 05 травня 2016 року; за № 0650.206.16.04. відповідно до заяви від 06 червня 2016 року щодо страхового випадку, що настав 05 червня 2016 року.

Розпорядженням Комісії від 11 травня 2017 року № 1479 зобов`язано ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» усунути вказані порушення (а. с. 80-83).

Постановою Комісії від 30 червня 2017 року № 754/1160/13-4/14-П накладено штрафні санкції (штраф) на ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» за правопорушення вчинені, на ринку фінансових послуг в розмірі 1 700 грн (а. с. 84).

Судами встановлено, що у своїх зверненнях до Комісії позивач порушував питання щодо невиплати ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» страхового відшкодування по страховим справам № 0527.206.16.01., № 0650.206.16.04. та щодо відмови у виплаті страхового відшкодування по страховій справі за № 0556.206.16.02.

Із листа Комісії від 03 квітня 2019 року за вх. № 1975/10-189 вбачається, що розпорядження Комісії від 11 травня 2017 року № 1479 виконано відповідачем (а. с.142).

Відповідно до п.11.4.1. ч.2 договору страхування, визначення розміру страхового відшкодування здійснюється на підставі таких документів, при пошкодженні ТЗ та/або ДО - документів ремонтної організації (СТО), які згідно чинного законодавства України, підтверджують необхідні витрати на ремонт ТЗ. Документи приймаються страховиком за умови, що ремонт ТЗ був проведений на СТО, зазначеній в Частині І договору або на СТО, на яку страхувальника було направлено страховиком, що підтверджується відповідним документом.

У пункті 12.4.1. ч. 2 договору страхування зазначено, що страхове відшкодування виплачується при часткових пошкодженнях - на СТО у розмірі 100% від рахунку СТО.

Пунктом 12.6. договору страхування визначено, що у випадку настання страхового випадку, визначеного договором, ремонт пошкодженого застрахованого ТЗ здійснюється на СТО, зазначеній у частині І договору або на СТО, на яку страхувальника було направлено страховиком.

Так, відповідачем здійснено:

- виплату страхового відшкодування на СТО ТОВ «Алмаз Мотор ЛТД», у розмірі 37 252,42 грн (за подію, яка трапилася 05 травня 2016 року), що підтверджується копією платіжного доручення (а. с. 139).

- виплату страхового відшкодування на СТО ТОВ «Алмаз Мотор ЛТД» , у розмірі 8 281,57 грн (за подію, яка трапилася 14 травня 2016 року), що підтверджується копією платіжного доручення (а. с.140).

- виплату страхового відшкодування на СТО ТОВ «Алмаз Мотор ЛТД», у розмірі 21 028, 93 грн (за подію, яка трапилася 05 червня 2016 року), що підтверджується копією платіжного доручення (а. с. 141).

Страхові виплати здійснені відповідачем розраховані на підставі висновків експерта автотоварознавця за № № 4044, 4045, 4046 від 23 вересня 2016 року.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звертався із заявами до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Комісія) з приводу відшкодування страхових виплат за вказаними вище страховими випадками.

Комісією 14 квітня 2017 року за результатами перевірки складено акт про правопорушення вчинені ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» на ринку фінансових послуг за № 815/13-5/15 (а. с. 75-79).

Розпорядженням Комісії від 11 травня 2017 року № 1479 зобов`язано ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» усунути вказані порушення (а. с. 80-83).

Постановою Комісії від 30 червня 2017 року № 754/1160/13-4/14-П накладено штрафні санкції (штраф) на ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» за правопорушення вчинені, на ринку фінансових послуг в розмірі 1 700 грн (а. с. 84).

Судами встановлено, що у своїх зверненнях до Комісії позивач порушував питання щодо невиплати ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» страхового відшкодування по страховим справам № 0527.206.16.01., № 0650.206.16.04. та щодо відмови у виплаті страхового відшкодування по страховій справі за № 0556.206.16.02.

Із листа Комісії від 03 квітня 2019 року за вх. № 1975/10-189 вбачається, що розпорядження Комісії від 11 травня 2017 року № 1479 виконано відповідачем (а. с. 142).

Також, з матеріалів справи встановлено, що за ініціативою позивача в лютому 2019 року проведено експертні дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту ТЗ марки «TOYOTA HIGHLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, відповідно до яких експерт визначив, що: вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля пошкодженого внаслідок протиправних дій 05 травня 2016 року станом на 15 лютого 2019 року становить 182 466,27 грн (висновок експерта від 15 лютого 2019 року № 6322/1 (а. с. 30-33); вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля, пошкодженого внаслідок протиправних дій 15 травня 2016 року станом на 15 лютого 2019 року не вказана (висновок експерта від 15 лютого 2019 року № 6323/1 (а. с. 43-46); вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля пошкодженого внаслідок протиправних дій 05 червня 2016 року станом на 15 лютого 2019 року становить 25 705,11 грн (висновок експерта від 15 лютого 2019 року № 6324/1).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні або іншій особі визначену у договорі грошову суму, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За правилами статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно із статтею 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

За приписами пункту 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Частиною першою статті 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 звертався до ПрАТ «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» із заявами щодо виплати страхових відшкодувань з приводу завданої шкоди забезпеченому транспортному засобу в результаті страхових випадків.

За зверненнями позивача, ПрАТ «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» заведено відповідні справи.

Страхові виплати розраховані на підставі висновків експерта автотоварознавця за № № 4044, 4045, 4046 від 23 вересня 2016 року та здійснені відповідачем відповідно до договору страхування на користь станції технічного обслуговування ТОВ «Алмаз Мотор ЛТД».

Як зазначав суд першої інстанції страхові виплати здійснені відповідачем розраховані на підставі висновків експерта автотоварознавця від 23 вересня 2016 року за №№ 4044, 4045, 4046, проти яких позивач не заперечував та не оспорював висновків викладених у них.

Таким чином, з огляду на вищенаведені норми матеріального права та встановлені у справі фактичні обставини, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову, адже умови договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу від 29 жовтня 2015 року № 046.0932461.201 укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» та ОСОБА_1 відповідачем виконано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Оскільки порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів, вищенаведеним спростовуються доводи касаційної скарги про те, що, на думку, представника заявника, суди встановили обставини - визнали договірні відносини виконаними на підставі неналежних доказів, а сплата 66 562,92 грн страхового відшкодування відбулась з грубим порушенням умов договору та те, що суди обох попередніх інстанцій дійшли висновків про відсутність підстав для задоволення позову на підставі неналежних доказів.

Доводи касаційної скарги про те, що попри заяву позивача про відкладення розгляду справи 13 червня 2019 року місцевий суд здійснив розгляд справи без його участі, а відсутність позивача у судовому засідання потягла за собою обмеження доведення ним своєї позиції, він не ознайомився із відзивом на позовну заяву внаслідок чого був позбавлений можливості подати відповідь на відзив внаслідок чого змушений був звертатись із апеляційною скаргою колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (рішення у справі «T. та В. проти Сполученого Королівства» від 16 грудня 1999 року).

Частинами першою та другою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Місцевий суд у оскарженому рішенні зауважував, що позивач неодноразово не з`являється у судове засідання, надаючи до суду заяви про відкладення розгляду справи (а. с. 150, 151, 162).

З матеріалів справи вбачається, що із заявою про відкладення слухання справи з мотивів більш детального ознайомлення відзивом на позовну заяву позивач звертався ще 21 травня 2019 року.

Протокольною ухвалою місцевого суду від 23 травня 2019 року розгляд справи було відкладено до 13 червня 2019 року до 15-30 год.

13 червня 2019 року о 14-57 год ОСОБА_1 особисто подав до канцелярії суду заяву про відкладення розгляду справи з мотивів необхідності більш детального ознайомлення з відзивом на позовну заяву. Розгляд справи просив відкласти до свого повного одужання. Повідомляв, що копії документів від лікарів будуть надані пізніше, адже зараз надати їх у позивача можливості нема.

Отже колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права у діях місцевого суду, який розглянув справу без участі позивача, адже черговий раз звертаючись із заявою про відкладення розгляду справи, доказів поважності причин відкладення розгляду справи позивач не надав.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України справа перевірена лише у межах доводів касаційної скарги, які не є достатніми для скасування судових рішень у цій конкретній справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький