ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1834/20 Номер провадження 22-ц/814/112/21Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря Кальник А. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 жовтня 2020 року у складі судді Іващенко Ю. А.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 501017376, укладений шляхом підписання Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501017376 від 10.04.2018 між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» та застосувати наслідки недійсності договору, а саме зобов`язати позивача повернути у натурі 3 987,75 грн, які відповідач одержав на виконання цього правочину.

Позов мотивовано тим, що відповідно до умов вказаного договору, текст якого знаходився та знаходиться за електронною адресою www/alfabank.com.ua, відповідач надав їй грошові кошти в розмірі 11 930 грн. Щомісячно з 10.04.2018 по 10.05.2020 вона сплачувала на користь відповідача 636,71 грн, що за період в 25 місяців склало 15917,75 грн.

При укладенні договору вона не мала можливості ознайомитись з договором та його додатками через його надрукування шрифтом, який неможливо прочитати без додаткових засобів (окулярів, лупи тощо).

Зазначала, що, не будучи фахівцем в галузі фінансів чи банківської справи, вона пішла на укладання кредитного договору з відповідачем на умовах, запропонованих відповідачем, вважаючи, що дані умови на її користь і не є завідомо невигідними, а також, що сторони правочину не порушують закону та діють у повній відповідності до чинного законодавства України. Підготовка редакції кредитного договору здійснювалась виключно відповідачем, без залучення до цього процесу споживача, без можливості внесення нею своїх зауважень. Редакція акцепту-заяви була надана їй в день укладення угоди, що унеможливлювало здійснення ґрунтовного вивчення умов договору.

Також вказувала, що відповідач не повідомив та не розтлумачив їй як споживачу наявні ризики при користуванні послугою, зокрема, не повідомив про можливість збільшення кредитного ліміту в односторонньому порядку.

Таким чином, при укладенні Кредитного договору були порушені вимоги чинного законодавства України та права позивача, як споживача на ринку фінансових послуг, позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупності вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано безпідставністю заявлених позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним та відповідно похідних вимог щодо застосування наслідків недійсності правочину.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позичальник ознайомилася з умовами кредиту та що позивачем не доведено недобросовісності в діях відповідача і невідповідності нормам законодавства умов договору, оскільки матеріали справи взагалі не містять належних та допустимих доказів на підтвердження існування між сторонами кредитних правовідносин на умовах, обумовлених в додатках до договору.

Вказує, що наявність підписаних додатків як підстава для відмови в задоволенні позовних вимог є необґрунтованою, оскільки сам акцепт, заява, паспорт споживчого кредиту та розрахунок є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити чи взагалі видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (пункт 1 частини першої статті 374, стаття 375 ЦПК України).

По справі встановлено, що 10 квітня 2018 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), укладена угода про надання особистого кредиту № 501017376.

За погодженими сторонами умовами кредитного договору кредит надано готівкою в сумі 11 930 грн строком на 48 місяців - до 10.04.2022 із встановленою фіксованою процентною ставкою у розмірі 17,99% річних.

Умовами договору визначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування, за що встановлюється комісійна винагорода для банку, а саме: за надання кредиту - 0,00% від суми кредиту, зазначеного в Акцепті без ПДВ; за обслуговування кредиту - 2,40%.

Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки на рахунки в банку сплачується згідно діючих Тарифів Банку, що вказані на сайті банку та є невід`ємною частиною договору.

Кредит надано позичальнику для: власних (особистих) потреб на суму 10 000 грн шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий позичальнику у ПАТ «Альфа-Банк», для оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника № 006.501017376.111 від 10 квітня 2018 року, шляхом безготівкового перерахування на рахунок ПрАТ «СК Альфа-Страхування» № НОМЕР_2 , відкритий у ПАТ «Альфа-Банк», суми грошових коштів у розмірі 1 680 грн та для оплати страхового платежу в розмірі 250 грн згідно з умовами добровільного страхування фінансових ризиків за програмою «Альфа-Сервіс» № 107.501017376.111 від 10 квітня 2018 року шляхом переказу коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в ПАТ «Альфа Банк».

10 квітня 2018 року сторонами було підписано Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501017376 від 10.04.2018, що містить «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг» (надалі - Графік).

Із вказаного Графіку вбачається розрахунок суми щомісячного платежу за кредитом - 636,71 грн, що включає погашення суми кредиту, суму процентів за користування кредитом та комісію за розрахунково-касове обслуговування - 286,32 грн щомісячно, починаючи з 10.04.2018 по 10.04.2022, та відповідно розмір реальної річної процентної ставки - 100,43% та загальну вартість кредиту - 30 561,51 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем під час укладення договору було підписано анкету-заяву, оферту на укладання угоди про надання кредиту № 501017376, акцепт пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 501017376, додаток № 1, паспорт споживчого кредиту (а.с. 42-50), які у сукупності складають кредитний договір, а тому є підстави вважати, що між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов спірного кредитного договору, презумпція правомірності якого не спростована позивачем. Позивачем не доведено недобросовісності в діях відповідача і невідповідність нормам законодавства умов договору про надання споживчого кредиту.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судом вірно встановлено, що спірний договір за формою та змістом відповідає вимогам статей 640, 1054 ЦК України, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статей 12-14 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, що діяла на час вчинення правочину, не порушує права позивача, як споживача банківських послуг, не містить умов, які відповідно до статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» визнаються несправедливими, що відповідає фактичним обставинам справи та зазначеним нормам права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції дійшов таких висновків за відсутності оригіналу кредитного договору, текст якого розміщений на офіційному веб-сайті відповідача, а зазначені у рішенні докази є лише додатками та не становлять зміст самого договору та не доводять, які саме умови містив спірний договір, колегія суддів апеляційного суду відхиляє, як безпідставні.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За правилами частини першої статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Стаття 1055 ЦК України встановлює, що кредитний договір укладається у письмовій формі, недодержання якої тягне нікчемність договору.

Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

По справі встановлено, що підписані сторонами оферта на укладення угоди про надання кредиту № 501017376 від 10.04.2018, яка акцептована відповідачем, та додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501017376 від 10.04.2018, що є невід`ємною частиною договору, містять істотні умови кредитного договору, які є необхідними для договорів про споживчий кредит (частина перша статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції на момент укладення договору), тобто сторони у належній письмовій формі дійшли згоди щодо їхніх прав та обов`язків, які підлягають виконанню.

Виходячи з принципу свободи договору (статті 6, 627 ЦК України) укладення сторонами договору шляхом підписання оферти, акцепту та Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг) (Додаток № 1) не суперечить цивільному законодавству України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо відсутності погодження сторонами істотних умов, які становлять зміст спірного кредитного договору, є необґрунтованими та спростовуються фактичними обставинами справи.

Згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції на час укладення спірного договору цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Законом «Про споживче кредитування» (пункт 4 частини першої статті 1) визначено загальні витрати за споживчим кредитом, як витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Статтею 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банку надано право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування) та самостійно встановлювати процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Таким чином визначена умовами кредитного договору комісійна винагорода банку за розрахунково-касове обслуговування кредиту - 2,40% або 286,32 грн на місяць відповідає вимогам законодавства та не порушує прав позивача, як споживача таких послуг.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про споживче кредитування» укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, включених до переліку тих, які відповідають вимогам кредитодавця (за наявності такого переліку), крім випадків, коли відповідну послугу може надати лише кредитодавець.

До договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, зокрема, належать: 1) договір оцінки майна споживача з метою визначення його кредитоспроможності; 2) договір оцінки майна споживача, що використовується для забезпечення виконання ним зобов`язань за договором про споживчий кредит; 3) договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит; 4) договір відкриття банківського рахунку, необхідного для отримання чи обслуговування наданого кредиту; 5) договори про надання нотаріальних та інших додаткових чи супутніх послуг у разі, якщо вони необхідні для укладення договору про споживчий кредит.

З матеріалів справи вбачається, що 10.04.2018 ОСОБА_1 було укладено договір комплексного добровільного страхування ризиків позичальника № 006.501017376.111 та договір добровільного страхування фінансових ризиків за програмою «Альфа-Сервіс» від 22 листопада 2017 року за № 107.50107376.111 із страховиком - ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», що є чинними, на виконання яких за рахунок кредитних коштів сплачено 1 680 грн та 250 грн відповідно.

При укладенні спірного кредитного договору позивачу доведено реальну річну процентну ставку по кредиту та загальну вартість кредиту з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, на що вона погодилась, уклавши такий договір та не відмовилась від нього протягом строку, встановленого статтею 15 Закону України «Про споживче кредитування».

Вказане свідчить про відсутність правових та фактичних підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним та правильність висновків суду першої інстанції, які доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційним судом не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна