ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» січня 2021 року

м. Харків

справа № 638/14566/19-ц

провадження № 22ц/818/715/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року в складі судді Подус Г.С.

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 23 серпня 2015 року в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «TOYOTA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «SKODA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 .

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

Зазначив, що цивільно-правова відповідальність потерпілої ОСОБА_2 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № АЕ/3596994, а цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.

Вказав, що потерпіла вчасно звернулася до бюро із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 26 вересня 2015 року та заявою про виплату страхового відшкодування від 14 грудня 2015 року. Вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 27 438,41 грн.

Посилався на те, що бюром відшкодовано завдані відповідачем збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 27 438,41 грн, а також витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 798,08 грн, проте відповідачем не відшкодовано цієї суми.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 28 236,49 грн та сплачений судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України сплачене страхове відшкодування у розмірі 28 236,49 грн та судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись заочним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не звернув увагу на те, що керування автомобілем «SKODA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснювалося не ОСОБА_2 , а громадянином Туреччини ОСОБА_3 , якого постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2015 року у справі № 638/16131/15-п визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та саме ОСОБА_3 подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, таким чином позивач помилково визнає ОСОБА_2 потерпілою у відносинах, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою. Вказав, що ОСОБА_2 подала заяву щодо отримання страхового відшкодування 14 грудня 2015 року на підставі довіреності від 29 грудня 2015 року, якою ОСОБА_2 уповноважується бути представником ОСОБА_4 , який відповідно до реєстраційного сертифіката транспортного засобу № НОМЕР_3 є власником цього автомобіля у Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» з приводу користування та розпорядження банківськими рахунками, відкритими на його ім`я. Вказав, що дата складання заяви на отримання страхового відшкодування передує даті видачі довіреності, саме тому відшкодування оціненої шкоди не було здійснене належним чином.

16 листопада 2020 року до суду апеляційної інстанції від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав заочне рішення законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначив, що заяви ОСОБА_2 , повноваження якої підтверджені довіреністю № 4581 від 29 грудня 2015 року та довіреністю № 32184 від 27 липня 2016 року, про виплату страхового відшкодування від 14 грудня 2015 року та 28 березня 2016 року, були подані до МТСБУ без пропуску строку, встановленого пунктом 27.1.4 Закону, а тому будь-яких правових підстав для відмови у здійсненні регламентної виплати у нього не було.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що у позивача виникло право зворотної вимоги до ОСОБА_1 як до винної особи в розмірі понесених витрат в сумі 28 236, 49 грн, оскільки дана особа на момент дорожньо-транспортної пригоди не мала договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 серпня 2015 року о 13-35 годин ОСОБА_1 керуючи автомобілем «TOYOTA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Харкові по вулиці Р. Роллана № 7 при виникненні небезпеки, не вжив заходів щодо зниження швидкості об`їзду перешкоди, в разі чого скоїв дорожньо-транспортну пригоду з автомобілем «SKODA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який в свою чергу, виїжджаючи з місця парковки на дорогу, не уступив дорогу автомобілю «TOYOTA», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2015 року у справі № 638/16131/15-п, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 25 листопада 2015 року, визнано ОСОБА_1 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн та стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 243,60 грн; визнано ОСОБА_6 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн та стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 243,60 грн (а.с.6,7-8).

Власником транспортного засобу «SKODA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 (а.с.12-14).

Страхувальником транспортного засобу «SKODA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди був ОСОБА_7 та його цивільно-правова відповідальність була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» згідно Полісу обов`язкового страхування № АЕ/3596994. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 100 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн, розмір франшизи 0,00 грн (а.с.11).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «TOYOTA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

26 серпня 2015 року ОСОБА_7 до Моторного (транспортного) страхового бюро України подав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 23 серпня 2015 року (а.с.9).

14 грудня 2015 року ОСОБА_2 подала до Моторного (транспортного) страхового бюро України заяву № 28088, в якій просила здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 23 серпня 2015 року (а.с.10).

ОСОБА_2 діяла на підставі довіреності від 29 грудня 2015 року, за якою ОСОБА_4 уповноважив її бути його представником у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк», з приводу користування та розпорядження відкритими на його ім`я банківськими внесками та рахунками, а також з приводу відкриття на його ім`я банківських рахунків, користування та розпорядження ними, розпорядження банківськими вкладами, будь-якими платіжними дорученнями, отримувати на його ім`я перекази, відшкодування, компенсаційні виплати або будь-які належні йому грошові кошти у будь-яких банках та фінансових установах України, а також отримати страхове відшкодування завданого під час дорожньо-транспортній пригоді належному йому транспортному засобу (а.с.16 зворот).

Як вбачається з звіту № 28088 дослідження спеціаліста -автотоварознавця автомобіля «SKODA ROOMSTER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного 29 листопада 2015 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «SKODA ROOMSTER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ПДВ складає 117 172,49 грн. Вартість відновлювального ремонту із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових - 65 852,19 грн. Отже, коефіцієнт фізичного зносу - 0,50. Матеріальний збиток в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді - 65 852,19 грн. Ринкова вартість автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди - 192 240,30 грн (а.с.21-26).

На підставі наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України № 7138 від 13 вересня 2016 року сплачено на рахунок ОСОБА_2 27 438,41 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується платіжним дорученням № 7138рв від 13 вересня 2016 року (а.с.34,36).

Як вбачається з акту виконаних робіт Моторне (транспортне) страхове бюро України прийняло, а Товариство з обмеженою відповідальністю «УЕЦ «Експерт-Сервіс Авто» виконав наступні роботи: огляд ТЗ з фотографічною фіксацією, визначення розміру збитків, нанесених власнику ТЗ та передача замовнику документів на 36 аркушах: звіт про оцінку автомобіля «SKODA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 28 листопада 2015 року, повідомлення телеграфу та фіскальний чек на 35 аркушах; звіт про виїзд на місце огляду ТЗ на 1 аркуші Зазначено, що роботу виконано згідно з умовами договору № 1004-ЮО/11 від 01 квітня 2013 якісно, в повному обсязі. Цей акт є підставою для проведення розрахунку між замовником та виконавцем в сумі 798,08 грн (а.с.38).

Згідно платіжного доручення № 889рв від 26 січня 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю «УЕЦ «Експерт-Сервіс Авто» 798,08 грн (а.с.37).

Моторне (транспортне) страхове бюро України надіслало на адресу ОСОБА_1 лист № 638МТСБУ/АГ від 09 липня 2018 року, в якому просив в добровільному порядку компенсувати витрати в розмірі 28 236,49 грн (а.с.40).

До суду апеляційної інстанції Моторне (транспортне) страхове бюро України надав копію заяви ОСОБА_2 від 2016 року та копію довіреності від 27 липня 2016 року, за якою ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси, зокрема, у МТСБУ з питання отримання страхового відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до підпункту а пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України в межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.2 цієї статті).

Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Зазначеним Законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених Моторним (транспортним) страховим бюро України на відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді особі, а саме: в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Матеріали справи свідчать про те, що у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 23 серпня 2015 року о 13-35 годин винним є ОСОБА_1 .

На день скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована. Тому, представник ОСОБА_4 ОСОБА_2 на підставі довіреностей від 29 грудня 2015 року та 27 липня 2016 року звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування. 13 вересня 2016 року страхове відшкодування в розмірі 27 438,41 грн було перераховано ОСОБА_2 на її банківський рахунок.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виникнення у Моторного (транспортного) страхового бюро України права майнової вимоги у порядку регресу до відповідача і про стягнення з останнього суми сплаченого страхового відшкодування.

Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення з ОСОБА_1 витрат на послуги щодо проведення огляду ТЗ та визначення розміру збитків.

Так, згідно з пунктом 40.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Відповідно до пункту 3 Порядку залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 23 лютого 2006 року № 5417, залучення представника Моторного (транспортного) страхового бюро України для визначення причин настання страхових випадків, розміру збитків здійснюється на підставі договору з Моторним (транспортним) страховим бюро України.

Згідно з пунктом 41.4. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює оплату послуг аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, залучених відповідно до пункту 40.3 статті 40 цього Закону.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно з умовами договору, укладеного між Моторним (транспортним) страховим бюро України та Товариством з обмеженою відповідальністю «УЕЦ «Експерт-Сервіс Авто» та акту виконаних робіт 26 січня 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України перерахував товариству 798,08 грн за послуги, пов`язані з визначенням збитку та оцінки пошкодженого автомобіля.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення з відповідача витрат на послуги щодо проведення огляду ТЗ та визначення розміру збитків у розмірі 798,08 грн.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що ОСОБА_2 на момент подачі заяви до Моторного (транспортного) страхового бюро України про виплату страхового відшкодування є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, зокрема, довіреностями виданими на її ім`я від 29 грудня 2015 року та 27 липня 2016 року, згідно з якими вона мала право на звернення до Моторного (транспортного) страхового бюро України про виплату страхового відшкодування від імені довірителя.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а заочне рішення суду без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 15 січня 2021 року.