Провадження №22-ц/812/130/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 січня 2021 року м. Миколаїв

справа № 487/3004/18

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 17 листопада 2020 року під головуванням судді Гаврасієнка В.О., повний текст якої складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, яку обґрунтовував тим, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у цивільній справі №487/3004/18 з ОСОБА_2 на його користь стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 5 781 564 грн. На підставі зазначеного рішення 16 січня 2020 року судом було видано виконавчий лист та 03 березня 2020 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Заводський ВДВС) Волкомор А.В. відкрито виконавче провадження №61435419 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Як вказав ОСОБА_1 , під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, яке було об`єднане з іншими виконавчими провадженнями відносно боржника ОСОБА_2 у зведене виконавче провадження № 61177322, йому стало відомо про перебування на виконанні виконавчого провадження № 61157904 з примусового виконання виконавчого листа № 487/5026/19, виданого 08 січня 2020 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 5 000 000 грн., що надійшов на виконання до виконавчої служби 04 лютого 2020 року.

У зведеному виконавчому провадженні № 61177322 заступником начальника Заводського ВДВС ухвалені постанови про опис та арешт майна боржника і направлення на реалізацію арештованого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 , ј частка житлового будинку АДРЕСА_2 , ј частка земельної ділянки 988 кв.м, кадастровий номер :03:023:0011, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка площею 0,1 га кадастровий номер :04:000:0232, яка знаходиться за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, Чорноморська сільська рада, земельна ділянка площею 0,05га, кадастровий номер :04:000:0230 яка знаходиться за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, Чорноморська сільська рада.

29 квітня 2020 року державним виконавцем Заводського ВДВС винесено постанову про зупинення виконавчого провадження № 61157904 на підставі заяви ОСОБА_1 від 27.04.2020 року в порядку ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вказав ОСОБА_1 , з інформації, розміщеної на вебсайті реалізації майна htpp://setam.net.ua, йому стало відомо про нереалізацію арештованого майна на третіх електронних торгах, а також ним була одержана пропозиція Заводського ВДВС від 29 квітня 2020 року № 49984-36/11 залишити нереалізоване майно за собою. Заявами від 29 квітня 2020 року та 07 травня 2020 року він повідомив Заводський ВДВС про своє рішення залишити за собою нереалізоване майно за ціною третіх електронних торгів, однак йому відмовлено у передачі цього майна, про що 12 травня 2020 року отримано лист від Заводського ВДВС.

Заявник вважає необґрунтованою відмову державного виконавця Волкомор А.В. у вчиненні виконавчих дій на користь ОСОБА_1 з передачі на його користь нереалізованого майна у виконавчому провадженні. На підставі викладеного просив визнати протиправною бездіяльність Заводського ВДВС, яка полягає у не вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №61435419 з виконання виконавчого листа №487/3004/18 виданого 16 січня 2020 року Заводським районним судом м. Миколаєва, а саме не переданні стягувачу ОСОБА_1 наступного майна: 1/4 частка земельної ділянки з поліпшенням площею 0,0988га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка площею 0,1га, яка знаходиться за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, Чорноморська сільська рада; земельна ділянка площею 0,05га, яка знаходиться за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, Чорноморська сільська рада та зобов`язати Заводський ВДВС передати стягувачу ОСОБА_1 вищевказане майно.

У відзиві на скаргу ОСОБА_1 Заводський ВДВС просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на її необґрунтованість. Зазначав, що доводи скарги про те, що в період зупинення виконавчого провадження з виконання рішення на користь ОСОБА_3 (з 29.04.2020 по 01.06.2020) державний виконавець мав би скористатись такою обставиною та передати нереалізоване майно ОСОБА_1 , суперечить закону, оскільки в період зупинення виконавчого провадження стягувач не втрачає свого статусу стягувача з відповідними правами та обов`язками. 15.06.2020 року від ОСОБА_3 та 22.06.2020 року від ОСОБА_1 надійшли заяви щодо залишення за собою нереалізованого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,1га, яка знаходиться за адресою: Миколаївська обл., Очаківський р-н, Чорноморська сільська рада та земельної ділянки площею 0,05га, яка знаходиться за адресою: Миколаївська обл., Очаківський р-н, Чорноморська сільська рада, а 22.06.2020 року відповідно до приписів ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи порядок надходження виконавчих документів до виконання, державним виконавцем винесено постанову та акт про передачу майна у рахунок погашення боргу стягувачу ОСОБА_3 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу.

Апелянт зазначає, що суд в порушення норм процесуального права посилався на обставини, встановлені рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 400/1195/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Заводського ВДВС, хоча воно не набрало законної сили та перебуває на розгляді П`ятого апеляційного адміністративного суду. В той же час суд не надав оцінки тому факту, що державний виконавець Волкомор А.В. відмовила у передачі нереалізованого майна стягувачу ОСОБА_1 під час зупинення виконавчого провадження № 61157904 з примусового виконання виконавчого листа № 487/5026/19 на користь ОСОБА_3 , тоді як зведене виконавче провадження № 61177322, до якого також входить виконавче провадження № 61435419 з виконання виконавчого листа № 487/3004/18 на користь ОСОБА_1 тривало. На думку апелянта, такі дії державного виконавця суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та п. 17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, відповідно до якого за наявності підстав для зупинення вчинення виконавчих дій з виконання одного виконавчого провадження, яке приєднано до зведеного виконавчого провадження, зведене виконавче провадження зупиняється лише в частині виконання цього виконавчого провадження, та порушують принцип правової визначеності, а відповідно і принцип верховенства права.

У відзиві на апеляційну скаргу начальник Заводського ВДВС - Романчук С.М. просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва залишити без змін, посилаючись на відповідність дій державного виконавця вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Хорошев В.В. підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник боржника ОСОБА_2 адвокат Маркін С.І. вважав апеляційну скаргу необґрунтованою.

Представник Заводського ВДВС - Романчук С.М. - просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Стягувач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на нижчевикладене.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, на виконанні у Заводському ВДВС перебуває зведене виконавче провадження №61177322, до складу якого входять виконавчі провадження: ВП №61157904 з примусового виконання виконавчого листа №487/5026/19, виданого 08.01.2020 Заводським районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 5000000 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 4802 грн 50 коп.; ВП №61281875 з примусового виконання постанови №61170236, виданої 13.02.2020 року Заводським ВДВС, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Заводського ВДВС витрат виконавчого провадження у розмірі 1566 грн 00 коп.; ВП №61281942 з примусового виконання постанови №61170236, виданої 14.02.2020 року Заводським ВДВС про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави виконавчий збір в розмірі 579 037 грн 40 коп.; ВП №61435419 з примусового виконання виконавчого листа №487/3004/18, виданого 16.01.2020 року Заводським судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 01.04.2016 року в розмірі 5781564 грн 00 коп. та витрат по сплаті судового збору в сумі 8810 грн 00 коп.

В ході здійснення зведеного виконавчого провадження № 61177322 державним виконавцем відділу здійснено опис та арешт майна боржника, а саме: 1/4 частки земельної ділянки з покращенням площею 0,0988га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (24.02.2020 року складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника); земельної ділянки площею 0,1га, яка знаходиться за адресою: Миколаївська обл., Очаківський р-н, Чорноморська сільська рада (25.02.2020 року складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника); земельної ділянки площею 0,05га, яка знаходиться за адресою: Миколаївська обл., Очаківський район, Чорноморська сільська рада (25.02.2020 року складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника); житлового будинку загальною площею 190,4кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (24.02.2020 складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника).

26.02.2020 року та 27.02.2020 року державним виконавцем підготовлено заявки на реалізацію вищевказаного арештованого майна належного боржнику ОСОБА_2 .

Постановою державного виконавця від 29.04.2020 року виконавче провадження №61157904 про стягнення коштів на користь ОСОБА_3 на підставі відповідної заяви ОСОБА_1 було зупинено, оскільки ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 14.04.2020 року у справі №487/5026/19 ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 жовтня 2019 року про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 213).

Вказане виконавче провадження постановою державного виконавця від 01.06.2020 року було поновлено в зв`язку із закриттям ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 26.05.2020 року апеляційного провадження, відкритого за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 жовтня 2019 року (т. 2 а.с. 214).

29.04.2020 року після надходження протоколу проведення електронних торгів № 476927 від 27.04.2020 державним виконавцем на адресу стягувачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 направлені повідомлення про те, що за результатами ІІІ електронних торгів з реалізації 1/4 частки земельної ділянки з поліпшенням за адресою: АДРЕСА_2 , вказане майно не продано, у зв`язку з чим, у відповідності до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» запропоновано залишити нереалізоване майно за собою в рахунок погашення заборгованості та роз`яснено порядок передачі цього майна у разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно (т. 2 а.с. 84).

30.04.2020 року та 07.05.2020 року до Заводського ВДВС надійшли заяви ОСОБА_1 про залишення за собою нереалізованого майна (т. 2 а.с. 122, 123).

06.05.2020 року до відділу надійшла заява ОСОБА_3 щодо залишення за собою нереалізованого майна, а саме: 1/4 частки земельної ділянки з поліпшенням за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, у даній заяві ОСОБА_3 , посилаючись на те, що на час звернення виконавче провадження щодо стягнення коштів на його користь зупинено, просив відкласти виконавчі дії у зведеному виконавчому провадженні до вирішення Миколаївським апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 жовтня 2019 року про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 124).

12 травня 2020 року листом в.о. начальника Заводського ВДВС Волкомор А.В. було повідомлено ОСОБА_1 про те, що за результатами розгляду його заяв про залишення за собою нереалізованого майна, враховуючи вимоги ч. 10 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», порядок надходження виконавчих документів та того факту, що усі стягувачі зведеного виконавчого провадження виявили бажання залишити за собою нереалізоване на торгах майно, станом на 12 травня 2020 року підстави для передачі саме йому нереалізованого майна боржника відсутні (т. 2 а.с. 87).

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Заводського ВДВС, що полягає у не вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №61435419, а саме, у не переданні стягувачу ОСОБА_1 нереалізованого на торгах майна, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв відповідно до вимог ч. 10 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», в межах наданих йому повноважень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на нижчевикладене.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 18 цього Закону зобов`язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом пункту 1 частини другої статті 18 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями частини першої статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Згідно з частиною шостою статті 61 зазначеного Закону у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. При цьому відповідно до частини десятої цієї статті у разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, воно передається в порядку черговості, визначеної статтею 46 цього Закону (у разі наявності застави та/або іпотеки декількох стягувачів щодо такого майна - також з урахуванням відповідних норм Закону України "Про заставу" та/або Закону України "Про іпотеку"), а в межах однієї черги, визначеної статтею 46 цього Закону, - у порядку надходження виконавчих документів на виконання.

Відповідно до ст. 46 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника; 3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими правовідносинами; 4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету; 5) у п`яту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Як вірно встановлено судом вимоги стягувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у зведеному виконавчому провадженні №61177322 відповідно до положень ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають задоволенню в п`яту чергу як одного, так і іншого стягувача, а тому згідно ч. 10 ст. 61 цього Закону в межах однієї черги нереалізоване майно передається стягувачам у порядку надходження виконавчих документів на виконання.

З матеріалів справи вбачається, що 04 лютого 2020 року ОСОБА_3 звернувся з заявою до Заводського ВДВС про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 487/5026/19, виданого 08 січня 2020 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5000000 грн., надавши вказаний виконавчий документ до виконавчої служби, а 05 лютого 2020 року за даною заявою було відкрито виконавче провадження (т. 2 а.с. 117, 211).

ОСОБА_1 звернувся із заявою до Заводського ВДВС про прийняття до примусового виконання виконавчого листа №487/3004/18, виданого 16 січня 2020 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики від 01.04.2016 року в розмірі 5781564 грн 00 коп., 02 березня 2020 року, надавши вказаний виконавчий документ до виконавчої служби, а 03 березня 2020 року було відкрито виконавче провадження за його заявою (т. 2 а.с. 118, 212).

Отже, на виконання першим надійшов виконавчий лист про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 .

За таких обставин, заступник начальника Заводського ВДВС Волкомор А.В. обґрунтовано врахувала приписи ч. 10 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" та заяву стягувача ОСОБА_3 від 06.05.2020 року (т. 2 а.с. 124) та правомірно не передала стягувачу ОСОБА_1 нереалізоване на торгах майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що такі дії заступника начальника Заводського ВДВС Волкомор А.В. свідчать про безпідставне та упереджене надання переваги та пріорітету стягувачу ОСОБА_3 , слід відхилити, оскільки її дії відповідають вимогам ст.ст. 46, 61 Закону України "Про виконавче провадження".

Обґрунтовуючи доводи щодо неправомірності відмови державного виконавця ОСОБА_4 у вчиненні виконавчих дій із передачі на його користь нереалізованого майна, ОСОБА_1 посилався на те, що оскільки на час його звернення із заявами від 30.04.2020 року та 07.05.2020 року про залишення за ним майна виконавче провадження №61157904 про стягнення коштів на користь ОСОБА_3 було зупинено, то у виконавця були відсутні підстави не передавати йому це майно, оскільки виконавче провадження про стягнення коштів на його користь, яке входить до зведеного виконавчого провадження, тривало.

Колегія суддів вважає такі доводи ОСОБА_1 необґрунтованими, оскільки зупинення виконавчого провадження №61157904 не позбавило ОСОБА_3 його статусу стягувача, а тільки унеможливило вчинення державним виконавцем виконавчих дій на час зупинення провадження (з 29.04.2020 по 01.06.2020) і такі дії в цей період виконавцем не вчинялися.

Також не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги на порушення Заводським ВДВС пункту 17 Розділу ІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», яким передбачено, що за наявності підстав для зупинення вчинення виконавчих дій з виконання одного виконавчого провадження, яке приєднано до зведеного виконавчого провадження, зведене виконавче провадження зупиняється лише в частині виконання цього виконавчого провадження, оскільки такі вимоги Інструкції було дотримано: виконавче провадження про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 не зупинялося під час зупинення виконавчого провадження про стягнення коштів на користь ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що посилання суду першої інстанції на факти, встановлені рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 400/1195/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Заводського ВДВС, суперечать положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки рішення не набрало законної сили та перебуває на розгляді П`ятого апеляційного адміністративного суду. Проте, таке порушення процесуальної норми не призвело до неправильного вирішення справи, а тому не може бути підставою для скасування судового рішення (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).

Не можуть бути прийняті до уваги і посилання апеляційної скарги на те, що оскаржувана ним бездіяльність державного виконавця порушує принцип правової визначеності, а відповідно і принцип верховенства права, оскільки відмовляючи у передачі ОСОБА_1 нереалізованого майна згідно його заяв від 26.02.2020 року та 27.02.2020 року державним виконавцем Волкомор А.В. не було порушено приписів законодавчих та нормативних актів,

З огляду на викладене, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог скарги щодо визнання таких дій державного виконавця неправомірними.

Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому підлягає залишенню без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 375, 381, 382 ЦПК України,суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: І.В. Лівінський

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 20 січня 2021 року