КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/346/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року місто Київ

справа №754/16552/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Таран Н.Г., у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просили стягнути з ОСОБА_1 на користь:

ОСОБА_3 31435,33 грн. - матеріального збитку, 3000 грн. - на проведення експертиз, 3833,33 грн. - оплата послуг адвоката, 768,40 грн. - судового збору;

ОСОБА_4 31435,33 грн. - матеріального збитку, 3000 грн. - на проведення експертиз, 3833,33 грн. - оплата послуг адвоката, 768,40 грн. - судового збору;

ОСОБА_5 31435,33 грн. - матеріального збитку, 3000 грн. - на проведення експертиз, 3833,33 грн. - оплата послуг адвоката, 768,40 грн. - судового збору;

В мотивування вимог посилалися на те, що 30травня 2019 року в квартирі АДРЕСА_1 сталося залиття.

Вказували, що згідно акту Житлово-експлуатаційної дільниці ЖЕД 305 від 18 червня 2019 року дане залиття сталося з вище розташованої квартири НОМЕР_1 , яка належить відповідачу та встановлено, що причиною залиття квартири НОМЕР_2 є «вирвана пластикова труба на системі очистки води» в квартирі АДРЕСА_4 . Неодноразові усні та письмові звернення позивачів, до проживаючих в квартирі орендарів, щодо відшкодування завданої шкоди були проігноровані.

Зазначали, що намагання зв`язатися з власником квартири НОМЕР_1 були безрезультатні, 10жовтня 2019 рокуними була направлена відповідачу претензія, яка залишена без відповіді.

Посилалися на те, що відповідно до Звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі АДРЕСА_1 , складеного ТОВ «АЕЛЄКОН» розмір матеріального збитку становить 55532 грн.

Вказували, що згідно Звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження (залиття) майна (побутової техніки) що розташоване в квартирі АДРЕСА_1 , складеного ТОВ «Арайт» розмір матеріального збитку становить 38744 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 31435,33 грн. - матеріального збитку, 3000,00 грн. - за проведення експертиз, 3833,33 грн. - оплата послуг адвоката та 768,40 грн. судового збору, а всього - 39036,73 грн.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 31435,33 грн. - матеріального збитку, 3000,00 грн. - за проведення експертиз, 3833,33 грн. - оплата послуг адвоката та 768,40 грн. судового збору, а всього - 39036,73 грн.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 31435,33 грн. - матеріального збитку, 3000,00 грн. - за проведення експертиз, 3833,33 грн. - оплата послуг адвоката та 768,40 грн. судового збору, а всього - 39036,73 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що відповідач не був повідомлений про розгляд даної справи належним чином, а розгляд справи за відсутності учасника процесу щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказувала на те, що на підтвердження надсилання судом викликів щодо судових засідань відповідачу, а саме на 11 березня 2020 року та 13 травня 2020 року в маиеріалалї справи містяться конверта, адресовані на ім`я відповідача з довідкою поштового відділення про причини повернення: «за закінченням встановленого строку зберігання». Проте, повернення судової повістки з причини «за закінченням встановленого строку зберігання» не може вважатися належним способом повідомлення відповідача про розгляді справи в розумінні ЦПК України.

Зазначала, що з матеріалів справи вбачається, що місце проживання відповідача не зареєстроване в місті Києві, отже суд не встановив адресу зареєстрованого на час розгляду справи місця проживання відповідача, вважаючи таке місце невідомим та не здійснив у зв`язку з цим виклик шляхом через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Посилалася на те, що одним із позивачів є ОСОБА_3 , яка в позовній заяві позиціонується як один із співвласників квартири АДРЕСА_1 , проте, ні матеріали позовної заяви, ні матеріали справи не містять жодних підтверджень, що ОСОБА_3 є одним із співвласників зазначеної квартири. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження зміни прізвища ОСОБА_3 .

Вказувала, що деякі додатки до позовної звяви були завірені не позивачами, а адвокатом Барабаш Б.В., який в позовній заяві абсолютно не фігурує, тобто дані докази засвідчені не особами, які подають позова іншою особою, яка не є уповноваженою на засвідчення таких доказів, оскільки позов подавався особисто позивачами, а не представником, відповідно і всі докази повинні засвідчуватись позивачами, що зумовлює недопустимість таких доказів.

Зазначала, що відповідач взагалі не проживає в квартирі АДРЕСА_4 , натомість в зазначеній квартирі вже тривалий час проживає орендар, а не відповідач, тому вважає, що відповідач як власник квартири, є неналежним відповідачем відповідно до ст.1166 ЦК України.

Зауважувала, що огляд пошкодженого нерухомого майна в квартирі НОМЕР_2 проводився без участі відповідача, всі подальші оцінки збитків у позивачів проводились без відповідача, оскільки останнього не було повідомлено про проведення таких оглядів.

Посилалася на те, що в акті відсутні обов`язкові реквізити, зокрема: прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнав шкоди, натомість зазначається, що акт складено за зверненням мешканця; не зазначено ані поверху, ані форми власності, не зазначено обсягів необхідного ремонту приміщень квартири, не наведено переліку пошкоджених речей разом з орієнтовною вартістю. Акт складено через півмісяця з дня залиття.

Вказувала, що оцінка розміру матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження майна та побутової техніки проводилась 11 жовтня 2019 року, тобто майже через півроку від дня залиття. Перевірка проводилась шляхом візуального огляду. В даному звіті оцінювач посилається на дефектний акт, який був складений 25 жовтня 2019 року, тобто оцінювач ТОВ «Апрайт» посилається на огляд та акт іншого підприємства, який на той момент ще не був проведений, що дає підстави вважати, що даний звіт про оцінку майна не є належним та достовірним, оскільки в його основу покладено огляд іншого підприємства, а не ТОВ, яке складало звіт.

Зазначала, що побутова техніка, визначена звітом не фігурує в жодному акті ЖЕД, та пошкодження техніки не зафіксовані при огляді ЖЕД. Натомість, позивачі провели огляд та оцінку побутової техніки через майже півроку, а оскільки техніка має і амортизаційні властивості, відповідно вона з часом зношується, починає несправно працювати, проте ні в дефектному акті, ні в звіті про оцінку завданої майнової шкоди, не вказано, що причиною такої поломки було залиття 30 травня 2019 року.

Посилалася на те, що у суду першої інстанції не було доказів сплати вартості правничої допомоги, оскільки зарахування коштів за платіжним дорученням не підтверджене, не засвідчене належним чином та не слугує підтвердженням оплати, оскільки платіжне доручення саме по собі не підтверджує зарахування коштів.

16 листопада 2020 року від представника позивачів до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував на те, що скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

26 листопада 2020 року від представника відповідача надійшли пояснення на відзив представника позивачів.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції у справі залишити без змін.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачів, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги позивачів, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) належить на праві спільної часткової власності в рівних долях квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16 листопада 1995 року.

Квартира АДРЕСА_4 належить відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

30 травня 2019 року відбулося залиття квартири позивачів.

Комісією у складі працівників ЖЕД-305: головного інженера ОСОБА_7 , майстра ремонтної бригади ОСОБА_8 , майстра технічної дільниці ОСОБА_9 було відвідано квартиру АДРЕСА_1 по зверненню мешканця з приводу залиття, яке сталося з вище розташованої квартири НОМЕР_1 30 травня 2019 року, про що складено акт від 18 червня 2019 року.

В акті зазначено, що на час обстеження квартири НОМЕР_2 виявлені сліди залиття, а саме:

в маленькій кімнаті - підвісна стеля (гіпсокартон), водоемульсійне покриття - 4,0 кв.м;

в маленькій кімнаті - стіни (водоемульсійне покриття) - 20,0 кв.м;

в маленькій кімнаті постраждала підлога, а саме: виникло розшарування стиків паркетної дошки та часткова деформація площею - 0,5 кв.м, внаслідок чого виникли перешкоди при закриванні та відкриванні дверей в маленькій кімнаті;

у великій кімнаті - підвісна стеля (гіпсокартон), водоемульсійне покриття - 1,0 кв.м;

в коридорі - підвісна стеля (гіпсокартон), водоемульсійне покриття - 0,25 кв.м;

в коридорі - стіни (водоемульсійне покриття) - 0,2 кв.м;

знеструмлено на кухні, в маленькій і великій кімнатах та частково на коридорі.

Також, на момент огляду були виявлені наступні меблі та електроприлади залиті водою:

вбудована шафа в великій кімнаті;

плита електрична;

телевізор в упаковці;

кондиціонер в маленькій кімнаті.

Також у акті вказано, що причина залиття - вирвано пластикову трубу на системі очистки води в квартирі НОМЕР_1 .

Питання відшкодування нанесених збитків мешканцям квартири НОМЕР_2 через залиття з вище розташованої квартири НОМЕР_1 запропоновано вирішити між собою, або в судовому порядку.

З акту ЖЕД-305 від 06 серпня 2019 року вбачається, що комісією у складі: заступника начальника ЖЕД-305 Топора М.Д., майстрів т/д ОСОБА_9 , ОСОБА_10 неодноразово було відвідано квартиру АДРЕСА_4 з ціллю вручення акту про залиття нижче розташованої квартири НОМЕР_2 від 18 червня 2019 року. Але, вручити акт не було можливості, так як власника квартири не було вдома.

З матеріалів справи вбачається, що з метою визначення розміру, понесених збитків між ОСОБА_3 та ТОВ «Аелєкон» був укладений договір №00262/19 від 11 жовтня 2019 року про проведення незалежної оцінки майна.

У вказаному договорі було визначено сторонами, що загальна вартість робіт становить 6250 грн. (п.2.1 договору).

На виконання даного договору оцінювачем TOB «Аелєкон» Закір'яновою В.В. був складений Звіт про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі АДРЕСА_1 від 22 жовтня 2019 року, відповідно до якого розмір матеріального збитку становить 55532 грн.

За складання Звіту ОСОБА_3 було сплачено TOB «Аелєкон» 6250 грн. двома платежами: 31 жовтня 2019 року квитанція №0.0..1 на суму 2000 грн. та 10 листопада 2019 року квитанція №0.0..1 на суму 4250 грн.

Враховуючи, що внаслідок залиття квартири позивачів була пошкоджена побутова техніка, останні звернулись до ПП «РЕОТАН», представниками якого був складений відповідний дефектний акт опису та характеру пошкоджень від 25 жовтня 2019 року.

ПП «РЕОТАН» були сплачені послуги по складанню дефектного акту у сумі 2750 грн., що підтверджується товарним чеком б/н від 25 жовтня 2019 року.

Відповідно до Звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження (залиття) майна (побутової техніки), що розташоване в квартирі АДРЕСА_1 , складеного оцінювачем ТОВ «Апрайт» Філін А. від 01 листопада 2019 року розмір матеріального збитку становить 38744 грн.

З дефектного акту, який складений майстром ПП «РЕОТАН» та який є додатком до вищевказаного Звіту вбачається, що вся представлена техніка на момент огляду не вмикалася та мала потрапляння вологи.

Згідно виконаних робіт встановлено:

телевізор LG50UK6950PLB- техніка виведена з ладу через надмірне потрапляння вологи, ремонт не доречний, так як є потреба в заміні екрану материнської плати, тощо. Дані роботи перевищують вартість нової техніки;

телевізор SamsungUE66NU7172USmart- техніка виведена з ладу через надмірне потрапляння вологи, ремонт не доречний, так як є потреба в заміні екрану материнської плати, тощо. Дані роботи перевищують вартість нової техніки;

мікрохвильова піч Gorenje М0-230 DGEM- техніка виведена з ладу через надмірне потрапляння вологи, потребує чистку контактів від окислення, заміну блоку управління, але запчастини на дану модель не випускаються і відсутні в продажу;

кондиціонер SamsungAQ07XANSEU- техніка виведена з ладу через надмірне потрапляння вологи, пошкоджена материнська плата, в середині кондиціонеру наявний грибок. Запчастини на дану техніку не випускаються і в продажу відсутні. В зв`язку з цим кондиціонер ремонту не підлягає;

плита електрична ElectroluxENF56747FK- техніка виведена з ладу через надмірне потрапляння вологи, наявна корозія контактів. Необхідно провести чистку контактів, заміну плати керування, відновлення ізоляції;

відеодомофон GardiLux64 V3 - техніка виведена з ладу через надмірне потрапляння вологи, наявна корозія контактів. Материнська плата - ушкоджена. Конденсатор роздувся, роз`єми - окислені. Ремонту не підлягає;

роутер LinksysWireless-GBroadbandRouterWRT54G2 VI- техніка виведена з ладу через надмірне потрапляння вологи, наявна корозія контактів. Ушкоджена матриця. Блок живлення - виведений з ладу в наслідок електрозамикання. Ремонту не підлягає.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЖК України громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч.2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Статтею 1192 ЦК України визначені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись з апеляційної скаргою, представник відповідача вказувала на те, що відповідач не погоджується з визначеним позивачами розміром завданих збитків, вважає його необґрунтованим та в матеріалах справи відсутні належні докази щодо факту залиття саме 30 травня 2019 року квартири позивачів з квартири відповідача, а тому просила призначити по справі будівельно-технічену експертизу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 січня 2021 року постановленою, не виходячи до нарадчої кімнати, яка занесена до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення по справі будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Виходячи з системного аналізу статті 103 ЦПК Українипитання щодо призначення судової будівельно-технічної експертизи вирішується судом лише за наявності певних умов в їх сукупності та, зважаючи на предмет даного позову, не є безумовно обов`язковим.

Статтею 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачами на підтвердження факту залиття належної їм квартири з вини відповідача та розміру завданої шкоди були надані письмові докази, а саме: акт про залиття від 18 червня 2019 року, Звіт про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі АДРЕСА_1 від 22 жовтня 2019 року, складений оцінювачем TOB «Аелєкон» Закір'яновою В.В., Звіт про оцінку розміру матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження (залиття) майна (побутової техніки) що розташоване в квартирі АДРЕСА_1 , складений оцінювачем ТОВ «Апрайт» Філін А. від 01 листопада 2019 року.

Оригінали вказаних доказів були оглянуті в судовому засіданні апеляційного суду та у суду апеляційної інстанції не викликають сумнівів щодо їх правильності.

Згідно з ч.1 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

При цьому, відповідач не був позбавлений можливості звернутися до експертної установи для проведення експертизи щодо встановлення причини залиття та надати висновок до суду апеляційної інстанції.

Отже, відповідачем не спростовано презумпцію його вини у заподіянні шкоди майну позивачів та не надано доказів того, що шкода була спричинена саме не з її вини.

Посилання апелянта на те, що відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_4 , натомість в зазначеній квартирі вже тривалий час проживає орендар, а не відповідач, тому вважає, що відповідач як власник квартири, є неналежним відповідачем відповідно до ст.1166 ЦК України колегія суддів відхиляє, оскільки шкода, завдана залиттям квартири, має бути відшкодована особою, у власності якої перебуває квартира. При цьому, невиконання обов`язкувласника щодо утримання майна, що йому належить, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власниками збитків.

Доводи апеляційної скарги про те, що вина відповідача у заподіянні шкоди відсутня, відхиляються апеляційним судом як недоведені.

Встановивши, що позивачі довели завдану їм шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивачів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдані позивачам збитки викликані залиттям квартири підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 у розмірі по 31435,33 грн. на кожного позивача.

Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь кожного з позивачів по 3000 грн. витрат, пов`язаних з проведенням звітів визначення розміру завданої шкоди та по 3833, 33 грн. витрат на правову допомогу.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що акт про залиття від 18 червня 2019 року є неналежним доказом наявності вини відповідача у залитті належної позивачам квартири, оскільки він не повністю відповідає формі колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4.

Згідно Додатку №4 в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Як вбачається з акту від 18 червня 2019 року він за формою та змістом відповідає вимогам вказаного Додатку №4, у ньому відображено: дату та місце залиття, конкретні пошкодження квартири, причину залиття.

Доказів того, що залиття належної позивачам квартири, відбулося з вини інших осіб та як наслідок відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідача, останньою суду не надано. Будь-яких доказів на спростування зазначених у актівідомостей про події залиття, причини та обсяги пошкоджень апелянт не надала.

При цьому, обов'язкового складення акту безпосередньо у момент залиття Правила не вимагають.

Відсутність у акті відомостей про ознайомлення з ним мешканців квартирАДРЕСА_5 та НОМЕР_1 не може свідчити про йогонедопустимість як доказу по справі.

З огляду на викладене доводи про те, що акт від 18 червня 2019 року не є належним доказом у справі, зводяться до незгоди із письмовими доказами, оцінка яким була вірно надана судомпершої інстанції.

При цьому слід зазначити, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події.

Отже, акт від 18 червня 2019 року в силу статей 77, 78 ЦПК України є належним і допустимим доказом тієї обставини, що залиття квартири позивачів відбулось з вини відповідача, а саме через вирвання пластикової труби на системі очистки води в квартирі НОМЕР_1 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що: одним із позивачів є ОСОБА_3 , яка в позовній заяві позиціонується як один із співвласників квартири АДРЕСА_1 , проте, ні матеріали позовної заяви, ні матеріали справи не містять жодних підтверджень, що ОСОБА_3 є одним із співвласників зазначеної квартири; матеріали справи не містять доказів на підтвердження зміни прізвища ОСОБА_3 спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме на а.с.38, 82 міститься копія свідоцтва про шлюб, з якого вбачається, що ОСОБА_3 , змінила прізвище на « ОСОБА_3 », у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_13 .

Доводи апеляційної скарги про те, що деякі додатки до позовної звяви були завірені не позивачами, а адвокатом Барабаш Б.В., який в позовній заяві абсолютно не фігурує, тобто дані докази засвідчені не особами, які подають позов,а іншою особою, яка не є уповноваженою на засвідчення таких доказів, оскільки позов подавався особисто позивачами, а не представником, відповідно і всі докази повинні засвідчуватись позивачами, що зумовлює недопустимість таких доказів колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. На підтвердження повноважень діяти від імені позивачів, в матеріалах справи містяться договір №09/10/19 про надання правничої допомоги від 09 жовтня 2019 року, укладений між позивачами та адвокатом Барабаш Б.В. та копія ордеру

Таким чином, колегія суддів вважає, що представник позивачів ОСОБА_14 мав право засвідчувати докази, які долучені до позовної заяви.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було належним чином повідомлено відповідача про розгляд справи з огляду на наступне.

У позовні заяві позивачі адресу відповідача вказали як: АДРЕСА_4 .

У встановленому законом порядку, суд першої інстанції звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 .

З витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва вбачається, що громадянина ОСОБА_1 не знайдено.

Згідно з ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що конверти з судовими повістками про розгляд справи направлятися відповідачу за адресою: АДРЕСА_4 .

Конверт з судовою повісткою на 13 травня 2020 року о 16.00 год. було поміщено до поштової скриньки за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.142).

Також відповідач про розгляд справи, призначеної на 13 травня 2020 року о 16.00 год. був повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщено завчасно - 20 березня 2020 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргупредставника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: