№ 201/8494/15ц
провадження 4-с/201/32/2021
УХВАЛА

25 травня 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані Печерський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) і Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» на протиправні дії та бездіяльність державного виконавця, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконною постанови і скасування постанови державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошової суми, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області вказаний позов було задоволено, рішення суду набрало законної сили, 14 травня 2020 року по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем знаходження боржника, було відкрито виконавче провадження, яке почало виконуватися.

ОСОБА_1 04 березня 2021 року звернувся до суду зі скаргою на протиправні дії і бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С., на протиправні дії та бездіяльність державного виконавця, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконними постанов і скасування постанови державного виконавця через порушення вказаного виконавця, що пов`язані з неналежним виконанням і стягненням суд за вказаним виконавчим листом.

Керівник вказаного Печерського ВДВС не прослідкував за вказаним і незаконно затвердив вказані постанови державного виконавця. Державний виконавець також не повідомив заявника своєчасно про виконавчі дії навіть після звернення до них адвоката заявника, не роз`яснив йому його права, вважає вказані і інші дії та бездіяльність державного виконавця неправомірними, протиправним та просили визнати неправомірними дії державного виконавця вказаного ВДВС, який не виконав вищезазначених вимог Закону України «Про виконавче провадження», ставить питання про визнання вказаних дій та бездіяльності протиправними, скасування вказаної постанови, задовольнивши скаргу в повному обсязі.

Представник Печерського районного ВДВС м. Києва і сам державний виконавець Левіцька А.С. фактично не заперечувала проти розгляду скарги за їх (відділу ДВС) відсутності. Їх заперечення проти скарги свідчать про те, що порушень закону з їх боку не було та винесені ними постанови про відкриття провадження і інш. є правомірними. На письмові звернення заявника вони відповідали в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно скаржника на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Вимоги скарги не доведені.

З`ясувавши думку сторін та учасників спору, перевіривши матеріали скарги і справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає скаргу обгрунтованою та підлягаючою частковому задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 1 положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 30 грудня 1997 року № 1396/97, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська 14 травня 2020 року було видано виконавчий лист про стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму вкладу в розмірі 1000 доларів США, проценти за період з 12 лютого 2014 року по 07 вересня 2014 року включно в розмірі 5.70 доларів США та 3% річних за період з 08 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року в розмірі 24.33 долари США, а всього 1030 (одна тисяча тридцять) доларів США 03 цента. Рішення набрало законної сили 25 лютого 2020 року та підлягає виконанню.

Державний виконавець у своїй постанові про закінчення ВП № 62316043 посилається на постанову Верховного суду № 201/8494/15-ц від 25 вересня 2019 року, згідно якої рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року скасовано. Проте, Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська видав виконавчий лист на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, яка набрала законної сили, не є скасованою та підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України: 1. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 2. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. 3. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 6. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 7. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. 8. Обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження. якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, зокрема виконавчі листи з виконання судових рішень, можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Судом з`ясовано, що державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції/(місто Київ) Левіцькою Аллою Сергіївною 26 червня 2020 було внесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 2316043 з виконання виконавчого листа № 201/8494/15-ц, виданого 14 травня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь

ОСОБА_2 5900 доларів США 51 цент за договором банківського вкладу № SAMDN1402 на вклад «Стандарт» від 27 січня 2014 року. Вказану постанову було надіслано на адресу заявника рекомендованим листом.

Також державним виконавцем Левіцькою А.С. 26 червня 2020 року було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 62316043 до зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 201/8494/15-ц виданого 14 травня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 5900 доларів США 51 цент за договором банківського вкладу № SAMDN1402 на вклад «Стандарт» від 27 січня 2014 року. Вказану постанову також було надіслано на адресу заявника рекомендованим листом.

Крім постанови про відкриття виконавчого провадження № 62316043 та постанови про приєднання виконавчого провадження № 62316043 до зведеного виконавчого провадження, жодних інших постанов чи будь-яких документів від виконавчої служби заявник по сьогоднішній день не отримувала.

Оскільки пройшов певний проміжок часу і державний виконавець не вчиняв жодних дій для виконання постанови з виконання виконавчого листа № 201/8494/15-ц, виданого 14 травня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська (жодні кошти на вказаний заявником рахунок у заяві про відкриття виконавчого провадження не надходили), ОСОБА_1 вирішила ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження № 62316043.

04 листопада 2020 року вона звернулась до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, яку надіслала цінним листом з описом вкладення. Вказана заява була вручена 05 листопада 2020 року. У заяві вона просила повідомити її належним чином про день, час та місце коли вона може ознайомивсь з матеріалами виконавчого провадження. Станом на час звернення дог суду і до тепер відповідь нею не отримана, виконавчий орган влади жодним чином не відреагував на її заяву та не надав жодної відповіді.

30 листопада 2020 року заявник звернулась до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві з заявою та просила посилаючись на Закон України «Про виконавче провадження» належним чином повідомити мене шляхом надання офіційної інформації: які вжито передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи з примусового виконання виконавчого листа № 201/8494/15-ц, виданого 14 травня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за виконавчим провадженням № 62316043; які виконавчі дії було вчинено з примусового виконання виконавчого листа № 201/8494/15-ц виданого 14 травня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська виконавчим провадженням № 62316043 та на якій стадії знаходиться виконавчого провадження № 62316043. Також вона просила у разі винесення будь-яких постанов чи вчинення інших виконавчих дій надіслати на її адресу відповідні документи. Станом на теперішній час відповідь нею не отримана, виконавчий орган влади жодним чином не відреагував на заяву ОСОБА_1 та не надав жодної відповіді.

Оскільки Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві так і не надав відповіді на її заяви та не дав можливості ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, заявник вирішила спробувати дізнатися інформацію з офіційної інформаційної системи Міністерства юстиції, що відображає актуальну інформацію про виконавчі провадження. Отже, при ознайомленні з інформацією з офіційної інформаційної системи Міністерства юстиції 16 лютого 2021 року їй стало відомо, що державним виконавцем Левіцькою А.С. ще 08 липня 2020 року винесено постанову про закінчення ВП № 62316043 з примусового виконання виконавчого листа № 201/8494/15-ц, виданого 14 травня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 5900 доларів США 51 цент за договором банківського вкладу № SAMDN1402 на вклад «Стандарт» від 27 січня 2014 року. Підставою закінчення виконавче провадження зазначено пункт 5 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що постановою Верховного суду № 201/8494/15-ц від 25 вересня 2019 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року було скасовано.

Постанова та дії (пов`язані з її винесенням) державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Левіцької Алли Сергіївни про закінчення ВП № 62316043 з примусового виконання виконавчого листа № 201/8494/15-ц, виданого 14 травня 2020 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська є неправомірними, у зв`язку з чим постанова про закінчення ВП № 62316043 підлягає скасуванню, а виконавче провадження підлягає відновленню з огляду на наступне.

Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська 14 травня 2020 року було видано виконавчий лист про стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму вкладу в розмірі 1000 доларів США, проценти за період з 12 лютого 2014 року по 07 вересня 2014 року включно в розмірі 5.70 доларів США та 3% річних за період з 08 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року в розмірі 24.33 доларів США, а всього 1030 (одна тисяча тридцять) дол. США 03 цента. Рішення набрало законної сили 25 лютого 2020 року та підлягає виконанню.

Державний виконавець у своїй постанові про закінчення ВП № 62316043 посилається на постанову Верховного суду № 201/8494/15-ц від 25 вересня 2019 року, згідно якої рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року скасовано. Проте, Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська видав виконавчий лист на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, яка набрала законної сили, не є скасованою та підлягає виконанню. Постанова Верховного суду № 201/8494/15-ц від 25 вересня 2019 року жодним чином не відноситься до виконавчого провадження № 62316043 та не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження.

Посилання державного виконавця Левінької А.С. у поставі про закінчення ВП № 62316043 на постанову Верховного суду № 201/8494/15-ц від 25 вересня 2019 є неправомірними та безпідставними, що грубо порушує права заявника як стягувача по даному виконавчому провадженню та затягує процес виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року про стягнення коштів на її користь.

Так, постановою Верховного суду Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 201/8494/15-ц касаційні скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 були задоволені частково, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Після розгляду справи в Дніпровському апеляційному суді винесено постанову від 25 лютого 2020 року у справі № 201/8494/15- ц, яка набрала законної сили та підлягає виконанню.

Отже посилання державного виконавця Левіцької А.С. у постанові про закінчення ВП №62316043 на постанову Верховного суду № 201/8494/15-ц від 25 вересня 2019 року як на підставу закінчення виконавчого провадження є безпідставним та неправомірним. Державний виконавець знаходить будь-які формальні причини щоб затягнути процедуру стягнення коштів з боржника, хоча як посадова особа органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян.

Статтею 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» визначено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

За приписами ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження;, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, державний виконавець Левіцька А.С. своїми діями порушила права заявника, тому її дії та постанова про закінчення виконавчого провадження є незаконними.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Статтею 384 ЦПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Враховуючи вищезазначений конституційний принцип обов`язковості судового рішення, постанова державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) про закінчення ВП № 62316043 від 08 липня 2020 року є незаконною, оскільки постанова Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року набрала законної сили та підлягає виконанню.

Статтею 13 Закону України «Про державну виконавчу службу» визначено що дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом. Частиною 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Розділом VII ЦПК України та ч. 1 ст. З Закону України «Про судовий збір» не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, а тому судовий збір за подання такої скарги не сплачується.

Згідно ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Оскільки виконавчий лист був виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, скарга на дії та бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби подається до вказаного суду.

У відповідності до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Як на момент подання скарги, так і після, ні заявник, ні його представник не отримали в передбаченому закону порядку постанову про відкриття виконавчого провадження. В матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення постанови про відкриття провадження заявнику або представнику заявника (копії матеріалів виконавчого провадження додано).

Згідно з пунктом 3 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями майнового характеру боржник зобов`язаний подати виконавцю протягом 5 робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Для виконання покладеного обов`язку виконавець, згідно з пунктом 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» уповноважений безоплатно одержувати від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Чого зроблено не було.

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Жодних з описаних вище виконавчих дій державним виконавцем здійснено не було.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З приписів ст. 448 ЦПК України вбачається, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Згідно ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1, 2, 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на і території України.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

З аналізу вищезазначеного суд робить висновок про те, що на виконання вказаних рішень районного суду державний виконавець повинен дотримуватися вимог законодавства про виконавчу службу, виконавче провадження та інш., перевіряти правильність виконавчих документів межах своїх повноважень (описки та інш.), дотримуватися вимог про строки пред`явлення виконавчих документів до виконання і в цьому сенсі державним виконавцем зроблене не все, що потрібно робити згідно вказаної Інструкції та Закону, цей державний виконавець допустив неправомірні дії та бездіяльність, а начальник вказаного відділу не здійснював відповідний контроль за цим.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Не може суд прийняти до уваги незгоду заінтересованих осіб зі скаргою, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим скаргу задовольнити та визнати протиправними дії і бездіяльність державного виконавця Печерського районного ВДВС у місті Києві Левіцької А.С. при винесенні постанови від 08 липня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 62316043 з примусового виконання виконавчого листа № 201/8494/15-ц, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 5900 доларів США 51 цент за договором банківського вкладу № SAMDN1402 на вклад «Стандарт» від 27 січня 2014 року неправомірними; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Левіцької А.С. від 08 липня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 62316043 з примусового виконання виконавчого листа № 201/8494/15-ц виданого 14 травня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 5900 доларів США 51 цент за договором банківського вклад № SAMDN1402 на вклад «Стандарт» від 27 січня 2014 року; зобов`язати державного виконавця Печерського районного ВДВС Києві Левіцьку А.С. відновити виконавче провадження № 62316043 по виконавчому листу № 201/8494/15-ц виданого 14 травня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська; в задоволенні решти вимог скарги (про зобов`язання державного виконавця виправити у вступній частині постанов про відкриття виконавчого провадження від 26 червня 2020 року, про приєднання виконавчого провадження № 62316043 до зведеного виконавчого провадження та про закінчення виконавчого провадження № 62316043 з примусового виконання виконавчого листа № 201/8494/15-ц виданого 14 травня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська граматичні та арифметичні помилки в найменуванні стягувана, назві договору за яким підлягає стягнення сум та грошових коштів, що підлягають стягненню) слід відмовити за необгрунтованістю вказане відноситься до компетенції державного виконавця.

Таким чином суд вважає, що обставини скарги знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про виконавчу службу», ст. 3, 5, 6, 7, 11, 18, 19, 25, 26, 27, 31, 32, 45, 48, 52, 63, 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 258-261, 352-354, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати протиправними дії і бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Левіцької Алли Сергіївни при винесенні постанови від 08 липня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 62316043 з примусового виконання виконавчого листа № 201/8494/15-ц, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 5900 доларів США 51 цент за договором банківського вкладу № SAMDN1402 на вклад «Стандарт» від 27 січня 2014 року неправомірними.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Левіцької Алли Сергіївни від 08 липня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 62316043 з примусового виконання виконавчого листа № 201/8494/15-ц виданого 14 травня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 5900 доларів США 51 цент за договором банківського вклад № SAMDN1402 на вклад «Стандарт» від 27 січня 2014 року.

Зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Левіцьку Аллу Сергіївну відновити виконавче провадження № 62316043 по виконавчому листу № 201/8494/15-ц виданого 14 травня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська.

В задоволенні решти вимог скарги (про зобов`язання державного виконавця виправити у вступній частині постанов про відкриття виконавчого провадження від 26 червня 2020 року, про приєднання виконавчого провадження № 62316043 до зведеного виконавчого провадження та про закінчення виконавчого провадження № 62316043 з примусового виконання виконавчого листа № 201/8494/15-ц виданого 14 травня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська граматичні та арифметичні помилки в найменуванні стягувана, назві договору за яким підлягає стягнення сум та грошових коштів, що підлягають стягненню) відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -