ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3882/20 Номер провадження 22-ц/814/248/21Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бондаревська С.М., Пилипчук Л.І.

При секретарі: Зеленській О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Полтаві цивільну справу за позовом АТ Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За апеляційною скаргою представника АТ Комерційний банк «ПриватБанк»- Крилової Олени Леонідівни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У липні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулися з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В своєму позові прохали, стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.08.2008 року у розмірі 133 326, 25 грн. станом на 30.06.2020 року та судові витрати у розмірі 2102 грн. судовий збір.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11.11.2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк»- відмовлено.

короткого змісту вимог апеляційної скарги;

АТ КБ «ПриватБанк» дане рішення оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прохають, скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 11.11.2020 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Апелянт не погоджується та вважає, що рішення суду першої інстанції є необгрунтованим та незаконним, прийняте без повного та всебічного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Вказує, що до суду була подана анкета-заява, в якій Відповідач особистим підписом зазначив, що погоджується з умовами та правилами надання банківських послуг.

Тобто, Відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків та пені.

Крім цього, основні умови кредитування, які були дійсними на момент укладення договору, викладені в підписаній відповідачем довідці про умови кредитування.

Зазначає, що відповідно до виписки, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що позивач після зміни відсоткової ставки користувався кредитними коштами, а також частково погашав наявну заборгованість.

Вказані обставини, на думку апелянта, свідчать про те, що відповідач був ознайомлений зі зміною процентної ставки.

Вказує, що згідно довідки про умови кредитування підписаної Відповідачем, він був належним чином ознайомлений з умовами щодо сплати процентів, а також пені.

Тому вважає, що судом неправомірно проігноровано докази, що свідчать про правомірне збільшення відсоткової ставки.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;

Судом першої інстанції встановлено, що 13 серпня 2008 між сторонами по справі укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку та довідки про умови кредитування з використання картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду.

За умовами зазначеного договору сторонами визначена процентна ставка за користування кредитом-2,5 % на місяць.

Свої зобов`язання за кредитним договором позивачем було виконано - видано картку № НОМЕР_1 , строк дії якої до грудня 2011 року, що підтверджується довідкою КБ «ПриватБанк». В подальшому кредитна картка неодноразово перевипускалася , востаннє, 01 вересня 2012 року кредитна картка № НОМЕР_2 , термін дії якої- до 31 липня 2016 року.

Кредитні кошти позивачем відповідачу надані у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном, що відповідає строку дії картки. Після укладення договору банком кредитний ліміт позивачу визначений у розмірі 1000 грн. В подальшому кредитний ліміт банком змінювався. З листопада 2019 року- визначений у розмірі 0,00 грн., що підтверджується даними довідки КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування обслуговування кредитної карти.

Місцевим судом було встановлено, що Відповідач у справі виконував свої кредитні зобов`язання та сплачував тіло кредиту та відсоткову ставку у визначеному між сторонами розмірі. Встановивши, що відповідачем було сплачено позивачу суму, що перевищує розмір одержаного нею кредиту, та розміру відсотків передбаченого договором та, що на час розгляду справи заборгованість відповідача за кредитом відсутня місцевий суд в задоволенні позовних вимог відмовив.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду не відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Як вбачається з матеріалів справи у анкеті заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку та довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» сторонами погоджена процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості, що дорівнює 30% річних .

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом не було враховано висновки Верховного Суду висловлені у справах № 923/760/18, 642/5533/15-ц, 127/7543/17-ц,375/250/18 та інших справах є необґрунтованими. Висновки місцевого суду в цій частині відповідають зазначеним вище правовим позиціям Верховного Суду, розмір відсоткової ставки було враховано.

(а.с.20, 21).

Можливість зміни процентної ставки банком в односторонньому порядку умовами підписаного сторонами кредитного договору не передбачена.

Доводи апелянта про те, що вони належним чином повідомляли відповідача про зміну відсоткової ставки, та про те, що відповідач дав мовчазну згоду на зміну цієї процентної ставки є необґрунтованими . Жодних доказів про те, що відповідач погоджувався на зміну відсоткової ставки матеріали справи не містять.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві та довідці про умови кредитування домовленості сторін про зміну банком розміру відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду висловлені в справах № 153/1334/16, 750/6058/17, 753/10779/16 в зазначеній вище частині висновків місцевого суду також не спростували.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 13.08.2008, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30.06.2020 (а.с.6-10), відповідач здійснювала погашення кредитних коштів.

Станом на 31 липня 2016 року - останній день дії картки, виданої банком відповідачу за кредитним договором №б/н від 13 серпня 2008 року, заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 2362,80 грн.

Місцевий суд встановив, що на цю дану банком нараховано відсотки в розмірі 28 326,20 грн., що не відповідає умовам кредитного договору.

( а. с. 6-17)

Встановивши зазначений факт, місцевий суд вірно провів арифметичні розрахунки , які навів в судовому рішенні про те, що згідно з розрахунком банку станом на 31 серпня 2014 року заборгованість за відсотками складає 2327 грн. 17 коп.( а.с.8).

Починаючи з серпня 2014 року банком здійснено нарахування відсоткової ставки 34,8 %,; з квітня 2015 року по 31.07.2019 року - 43,2 % ., що не відповідає умовам договору.

Зокрема нарахування позивачем відповідачу ОСОБА_1 відсотків після 31 липня 2016 року договором не передбачено та є безпідставним.

За період до 31.07.2016 року місцевий суд вірно визначив, що розмір нарахованих відсотків повинен становити 3684 грн. 65 коп.

Таким чином з врахуванням заборгованості за тілом кредиту та відсотками загальний розмір боргу відповідача на користь позивача становить 6047 грн, 45 коп.

Також місцевий суд врахував , що після 31 липня 2016 року відповідач сплатив на користь банку 11721 грн.06 коп., що є більшою сумою чим наявна заборгованість.

Відмова суду в задоволенні позовних вимог з цих підстав відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Вимог щодо стягнення відсотків згідно ст.625 ЦК України банк не заявляв.

Доводи апелянта про те, що місцевий суд не врахував вимоги ст. 534 ЦК України та , що з сплачених відповідачем грошових коштів було стягнено нараховано пеню в розмірі 3686 грн. 83 коп. є безпідставними, місцевим судом не було зроблено жодних висновків щодо правомірності списання банком даної суми в рахунок погашення заборгованості за пенею.

Висновок місцевого суду щодо наявності «переплати» стосується лише вимог щодо стягнення тіла кредиту та відсотків.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 липня 2020 року.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги компенсації не підлягають.

Керуючись ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук