ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 травня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/8718/20

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/636/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.

секретар Поклад Д.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Логвіної Т.В. від 02 лютого 2021 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 12.02.2021року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, після уточнення позовних вимог (а.с.38-42, 61-63), просила: визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подання заяви, і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що відповідач є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син проживає з ОСОБА_1 у м.Чернігові. Оскільки відповідач є працездатною особою, дитина сторін з часу народження проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , позивач у вимогах заявленого позову просила визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подання заяви, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.02.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, задоволено частково. Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із його матір`ю ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 29.09.2020 року, та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. В іншій частині вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 840 грн. 80 коп. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.02.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 02.02.2021 року не відповідає положенням статті 263 ЦПК України, є незаконним, необґрунтованим, суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не врахував заперечень відповідача щодо вимог заявленого позову, а також правових висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду щодо подібних спорів. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що 08.10.2020 року, до постановлення судом ухвали про відкриття провадження у даній справі, між сторонами спору було укладено нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини. З посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі №643/17966/14-ц, провадження №14-203цс19; на постанову Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №761/11589/16-ц, провадження №61-194св17; на постанову Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №355/385/17, провадження №61-30435сво18 доводи апеляційної скарги стверджують про необґрунтованість висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.02.2021 року. Доводи апеляційної скарги вказують про дійсність та правомірність укладеного між батьками дитини нотаріально посвідченого договору від 08.10.2020 року щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини, яким сторони даного спору в добровільному порядку узгодили питання щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, та сплату ОСОБА_2 аліментів позивачу на утримання дитини в розмірі 3 000 грн. щомісячно. Доводи апеляційної скарги зауважують про відсутність доказів по справі на підтвердження факту порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача, що, з врахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 10.01.2019 року у справі №855/3/19; у постанові від 24.01.2019 року у справі №808/5869/14; у постанові від 15.03.2019 року у справі №815/3276/15; у постанові від 25.03.2019 року у справі №806/5246/14; у постанові від 29.03.2019 року у справі № 826/17479/18, свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги вказують на наявність належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним із позивачем договором щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини, оскільки дитина сторін спору проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , при цьому, ОСОБА_2 сплачує обумовлені аліменти в сумі 3 000 грн. щомісячно, що підтверджується квитанціями від 10.10.2020 року, 09.11.2020 року, 09.12.2020 року, 09.01.2021 року, 10.02.2021 року про повну сплату аліментів за договором. З посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.12.2018 року у справі №757/31613/16-ц, а також у постанові від 21.08.2018 року у справі №127/24670/15-ц, доводи апеляційної скарги зазначають про відсутність підстав для задоволення вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги стверджують, що у справах Богатова проти України, Проніна проти України, Петриченко проти України Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що ігнорування доводів заявників є недотриманням судами зобов`язань за п.1 статті Конвенції щодо вмотивованості судових рішень, як елемента права на справедливий судовий розгляд.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник відповідача - адвокат Мартинюк С.І. підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача - адвокат Данич О.С. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 02.02.2021 року.

В судове засідання апеляційного суду позивач, відповідач, представник третьої особи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду даної справи, не з`явились. Від третьої особи - Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що сторони спору є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20).

Син сторін даного спору - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10). За вказаною адресою дитина ОСОБА_3 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1

08.10.2020 року між сторонами даного спору було укладено нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини (а.с.59-60). З даного договору вбачається, що 08.10.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , домовились, що місцем проживання дитини визначено місце проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.3.договору). Відповідно до п.3.2.4. вказаного договору, батько зобов`язався сплачувати щомісячно аліменти не менше 3 000 грн. до 10 числа кожного місяця. Також за можливостю додаткові витрати. Пунктом 4.1. укладеного договору сторони визначили, що договір діє до часу настання повноліття дитини.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.02.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, задоволено частково. Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із його матір`ю ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 29.09.2020 року, та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. В іншій частині вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 840 грн. 80 коп. судового збору на користь держави.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що 08.10.2020 року, до постановлення судом ухвали про відкриття провадження у даній справі, між сторонами спору було укладено нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини. З посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі №643/17966/14-ц, провадження №14-203цс19; на постанову Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №761/11589/16-ц, провадження №61-194св17; на постанову Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №355/385/17, провадження №61-30435сво18 доводи апеляційної скарги стверджують про необґрунтованість висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.02.2021 року. Доводи апеляційної скарги вказують про дійсність та правомірність укладеного між батьками дитини нотаріально посвідченого договору від 08.10.2020 року щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини, яким сторони даного спору в добровільному порядку узгодили питання щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, та сплату ОСОБА_2 аліментів позивачу на утримання дитини в розмірі 3 000 грн. щомісячно. Доводи апеляційної скарги зауважують про відсутність доказів по справі на підтвердження факту порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача, що, з врахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 10.01.2019 року у справі №855/3/19; у постанові від 24.01.2019 року у справі №808/5869/14; у постанові від 15.03.2019 року у справі №815/3276/15; у постанові від 25.03.2019 року у справі №806/5246/14; у постанові від 29.03.2019 року у справі № 826/17479/18, свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги вказують на наявність належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним із позивачем договором щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини, оскільки дитина сторін спору проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , при цьому, ОСОБА_2 сплачує обумовлені аліменти в сумі 3 000 грн. щомісячно, що підтверджується квитанціями від 10.10.2020 року, 09.11.2020 року, 09.12.2020 року, 09.01.2021 року, 10.02.2021 року про повну сплату аліментів за договором. З посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.12.2018 року у справі №757/31613/16-ц, а також у постанові від 21.08.2018 року у справі №127/24670/15-ц, доводи апеляційної скарги зазначають про відсутність підстав для задоволення вимог заявленого позову.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.6, ч.7 статті 7 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно статей: 141, 150, 153, 155 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського Суду з прав людини, в тому числі, шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п.54 рішення Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі Хант проти України (Заява №31111/04) суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v.Sweden (№2) від 27 листопада 1992 року, Серія А, №250, ст.35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно ч.4 статті 157 Сімейного кодексу України, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до положень ч.1,ч.2 статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно приписів ч.1,ч.2 статті 189 Сімейного кодексу України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що син сторін даного спору - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10). За вказаною адресою дитина ОСОБА_3 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1

08.10.2020 року між сторонами даного спору було укладено нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини (а.с.59-60). З даного договору вбачається, що 08.10.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , домовились, що місцем проживання дитини визначено місце проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.3.договору). Відповідно до п.3.2.4. вказаного договору, батько зобов`язався сплачувати щомісячно аліменти не менше 3 000 грн. до 10 числа кожного місяця. Також за можливостю додаткові витрати. Пунктом 4.1. укладеного договору сторони визначили, що договір діє до часу настання повноліття дитини.

Як вбачається з дублікатів чеків ПриватБанку від 10.10.2020 року, 09.11.2020 року, 09.12.2020 року, 10.02.2021 року (а.с.87,87зворот,108,151), ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було здійснено грошові перекази у розмірі 3 000 грн. кожного зазначеного місяця, призначення: аліменти на ОСОБА_4 , згідно договору між батьками від 08.10.2020 року.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосовуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд, з врахуванням ч.4 статті 263 ЦПК України, приймає до уваги висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 03.12.2018 року у справі №757/31613/16-ц, провадження №61-21823св18, а також в постанові Верховного Суду від 21.08.2018 року у справі №127/24670/15-ц, провадження №61-30327св18.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що між сторонами даного спору 08.10.2020 року було укладено нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини, який на час розгляду справи є чинним, і вказаним договором визначено, що місцем проживання дитини є місце проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.3.договору).

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, та не заперечуються сторонами, що син сторін даного спору - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10). За вказаною адресою дитина ОСОБА_3 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 .

Приймаючи до уваги вказані обставини, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що всупереч положенням статті 81 ЦПК України, позивачем не доведено порушення її прав та охоронюваних законом інтересів відповідачем щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю ОСОБА_1 , оскільки син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 . За даних обставин, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок рішення суду першої інстанції від 02.02.2021 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю ОСОБА_1 є таким, що не узгоджується із положеннями норм права, які регулюють спірні правовідносини. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 у вказаній частині, суд першої інстанції не врахував, що умовами укладеного між сторонами спору 08.10.2020 року нотаріально посвідченого договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини, який на час розгляду справи є чинним, вже визначено, що місцем проживання дитини є місце проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.3.договору). При цьому, в ході судового розгляду даної справи встановлено, що фактично за вказаною адресою дитина ОСОБА_3 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 . Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що вимога заявленого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позову в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.3.2.4. укладеного 08.10.2020 року нотаріально посвідченого договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини, який на час розгляду справи є чинним (а.с.59-60), ОСОБА_2 зобов`язався сплачувати щомісячно аліменти не менше 3 000 грн. до 10 числа кожного місяця.

Як вбачається з дублікатів чеків ПриватБанку від 10.10.2020 року, 09.11.2020 року, 09.12.2020 року, 10.02.2021 року (а.с.87,87зворот,108, 151), ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було здійснено грошові перекази у розмірі 3 000 грн. кожного зазначеного місяця, призначення: аліменти на ОСОБА_4 , згідно договору між батьками від 08.10.2020 року.

Необхідно зазначити, що стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції не врахував, що сторони спору умовами укладеного 08.10.2020 року нотаріально посвідченого договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини, який на час розгляду справи є чинним, вже погодили підстави, порядок та розмір сплати аліментів ОСОБА_2 на утримання дитини. При цьому, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України на підтвердження тих обставин, що відповідачем аліменти не сплачуються, і що ОСОБА_2 не виконує свої договірні зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання дитини. За даних обставин, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок рішення суду першої інстанції від 02.02.2021 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, є таким, що не узгоджується із положеннями норм права, які регулюють спірні правовідносини. На підставі вищенаведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що вимога заявленого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини, задоволенню не підлягає.

Приймаючи до уваги вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню. При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.02.2021 року скасувати. Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч.1 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.144,162), за подання апеляційної скарги ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 2 522 грн. 40 коп., з врахуванням оскарження апелянтом вирішення судом першої інстанції 2 позовних вимог заявленого позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн. 20 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в частині оскарження апелянтом рішення суду першої інстанції від 02.02.2021 року щодо вирішення вимог заявленого ОСОБА_1 позову про визначення місця проживання дитини. Приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_1 , відповідно до п.3 ч.1 статті 5 Закону України Про судовий збір звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справі про стягнення аліментів, апеляційний суд вважає за необхідне в порядку приписів ч.6 статті 141 ЦПК України, компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1 261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн. 20 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в частині оскарження апелянтом рішення суду першої інстанції від 02.02.2021 року щодо вирішення вимог заявленого ОСОБА_1 позову про стягнення аліментів на утримання дитини.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02 лютого 2021 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн. 20 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1 261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн. 20 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: