Справа №443/878/20
Провадження №2/443/671/21
РІШЕННЯ

іменем України

24 травня 2021 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

з участю: секретаря судового засідання Кушнір М.І.

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами та на Ѕ частину земельної ділянки, на якій знаходиться даний житловий будинок, в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка, на якій розташоване вказане будинковолодіння АДРЕСА_1 . Спадкоємцями є він та друга дружина батька ОСОБА_2 . Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, постановою від 02.06.2020 року йому відмовлено в оформленні спадкового майна, оскільки ним не подано правовстановлюючих документів на житловий будинок. Однак, вказані документи у нього відсутні, у зв`язку із чим виникла необхідність у зверненні до суду з метою оформлення спадкових прав. На підтвердження права власності померлого на спадкове майно, позивачем додано копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом та архівну копію державного акту на право власності на землю.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 25.09.2020 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 05.11.2020 року витребовано в приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Львівської області Медвідь Н.С. спадкову справу після смерті ОСОБА_3

15.12.2020 року приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Львівської області Медвідь Н.С. надіслано копію спадкової справи №22/2019 від 20.02.2019 року, яка заводилася після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 25.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач підтримав позов з мотивів наведених у позовній заяві, додатково зазначивши, що у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно та йому невідомо чи є такі у відповідача, оскільки остання не бажає надавати йому інформацію.

Відповідача у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Не подала заяви про розгляд справи у її відсутності. Подала письмові пояснення (а.с.33-34, 43), згідно яких з позовом не згідна, оскільки позивач не будував спадковий будинок, не допомагав батькові (спадкодавцю), не піклувався про нього.

У відповідності до положень ст.223 ЦПК України, суд, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних в ній доказів.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Ходорівської міської ради від 26.12.2018 року (а.с.18).

Померлий ОСОБА_3 був батьком позивача ОСОБА_1 , що підтверджується: копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 (а.с.5), згідно якого батьком останнього є ОСОБА_1 ; витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про зміну імені №0 від 12.03.2019р. та копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові НОМЕР_2 від 12.11.2002 (а.с.42, 70), згідно яких ОСОБА_1 змінив прізвище, ім`я, по батькові на ОСОБА_3 .

З метою реалізації своїх спадкових прав, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Медвідь Н.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а саме житлового будинку та господарських споруд АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи №22/2012 від 20.02.2019 року (а.с.72).

Постановою приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Медвідь Н.С. від 02.06.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок та господарські будівлі і споруди АДРЕСА_1 , у зв`язку з не подачею спадкоємцем правовстановлюючих документів на житловий будинок на ім`я спадкодавця (а.с.10).

Крім того, як видно із матеріалів згаданої спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулась також і дружина померлого ОСОБА_2 (а.с.63).

Відтак, спадкоємцями майна померлого є його син ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_2 .

Як вбачається із копії архівного примірника державного акту на право власності на землю серії ЛВ №772, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №228 (а.с.12), ОСОБА_3 належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,11 га, розташована на території м.Ходорова, для обслуговування житлового будинку.

Також, згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.12.1995 року (а.с.11) ОСОБА_3 належав житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст.1258 ЦК України).

Спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив (ст.1261 ЦК України)

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ст.1267 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо нерухомого майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через не подання позивачем правовстановлюючих документів на будинок.

Як встановлено в судовому засіданні, а також видно з матеріалів спадкової справи у позивача відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, а також останній позбавлений можливості отримати такий.

Водночас матеріалами справи, а саме копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.12.1995 року (а.с.11), висновком про вартість майна (а.с.14), листом Ходорівської міської ради №741 від 18.06.2020р. (а.с.16) та довідкою №72 від 28.01.2019р. (а.с.68) в достатній мірі стверджується факт належності померлому ОСОБА_3 житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно перешкоджає йому в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Відтак, враховуючи вищенаведене, вимога про визнання за позивачем права власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_3 підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, то така задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 05.06.2019р. по справі №554/3192/16-ц висловлена правова позиція про те, що при вирішенні справ про спадкування слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Відповідності до глави 13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом МЮ України 22.02.2012р. №296/5, про відмову особі у вчиненні нотаріальних дій нотаріус виносить вмотивовану постанову, в якій зокрема, зазначається причина такої відмови з посиланням на чинне законодавство та порядок і строки оскарження відмови.

Як уже зазначалось вище ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадкового майна будинку АДРЕСА_1 та постановою приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Медвідь Н.С. від 02.06.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину - на житловий будинок та господарські будівлі і споруди АДРЕСА_1 .

Тобто, відповідач не звертався до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадщину на Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 та нотаріусом не було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку.

Положеннями глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5 передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1298 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про безпідставність позовної вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку, оскільки таке право позивача не оспорюється та нотаріусом не було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину саме щодо земельної ділянки, тобто позивачем не надано належних та допустимих доказів існування перешкод в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 травня 2021 року

Головуючий суддя С.І Сливка