КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року

м. Київ

справа № 757/11702/20-ц

провадження № 22-ц/824/861/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Махлай Л.Д., Стрижеуса А.М.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуцевич Олена Олександрівна, Служба у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - Степанченка Андрія Володимировича

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року у складі судді Писанця В.А.

за заявою представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуцевич Олена Олександрівна, Служба у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; зобов`язати відповідача ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 квартиру, що є предметом спору.

У серпні 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою, у якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони відчуження (заборони будь-яким юридичним чи фізичним особам укладати, посвідчувати будь-які договори щодо передачі (відчуження) цього нерухомого майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію) на квартиру, що є предметом спору, а також грошові кошти в межах суми позову, які знаходяться на банківських рахунках відповідачів та будуть виявлені в ході здійснення виконавчого провадження.

В обґрунтування заяви зазначала, що вжиття заходів забезпечення позову спроможне забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Вважала, що спірна квартира може бути відчужена відповідачами на користь третіх осіб, що може призвести до неможливості поновлення порушених прав позивача. Вказані обставини підтверджуються наявним у мережі Інтернет оголошенням про продаж квартири по АДРЕСА_2 .

Стверджувала, що накладення арешту на грошові кошти не порушить право відповідачів вільно користуватися та розпоряджатися ними, оскільки арешт необхідно накласти лише на кошти в межах ціни позову.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року заяву задоволено. Накладено арешт та заборону відчуження (заборону будь-яким юридичним чи фізичним особам укладати, посвідчувати будь-які договори щодо передачі (відчуження) цього нерухомого майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію) на квартиру АДРЕСА_1 ; накладено арешт на грошові кошти у межах суми позову, що знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що будуть виявлені в ході здійснення виконавчого провадження.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 12 листопада 2020 року представник відповідачів Степанченко А.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу скасувати, відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального та матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також такою, що порушує права відповідачів.

Звертає увагу колегії суддів на пропущення судом першої інстанції строків розгляду заяви про забезпечення позову, що передбачені ч.1 ст. 153 ЦПК України.

Стверджує, що оскаржувана ухвала є невмотивованою, оскільки зміст мотивувальної частини містить лише опис норм законодавства.

Вважає вжиті заходи забезпечення позову не співмірними із заявленими позовними вимогами.

Зазначає, що визначення ціни позову у 10 000 000 грн є непідтвердженим належними доказами, а відтак є необґрунтованим застосування заходів забезпечення на вказану суму.

Також стверджує, що суд не пересвідчився у наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а також не з`ясовано обсяг заявлених позовних вимог.

Вказує на те, що оголошення в мережі Інтернет про продаж спірної квартири відповідачами не розміщувалося, також вважає, що таке оголошення було розміщено позивачем задля введення суду в оману.

03 грудня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 подала до суду відзив, у якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу залишити без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник відповідачів у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Беручи до уваги обґрунтованість, розумність та адекватність вимог позивача, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, а також імовірність утруднення виконання можливого рішення суду, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Проте, з таким висновком суду колегія погоджується не в повному обсязі з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, суд при з`ясуванні підстав для забезпечення позову повинен об`єктивно оцінювати можливість настання несприятливих наслідків, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципурівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виник спір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обґрунтовуючи існування реальної загрози відчуження відповідачами майна, представником позивача долучено до матеріалів справи роздруківку оголошення у мережі Інтернет на сайті dom.ria.com про продаж квартири, що є предметом спору.

Окрім вказаного, у матеріалах справи міститься відповідь ТОВ «Інтернет-Реклама Ріа» на адвокатський запит Степанченка А.В. від 21 вересня 2020 року №15-03, що підтверджує факт наявності оголошення про продаж спірного нерухомого майна на сайті dom.ria.com у період з 14 серпня 2020 року по 14 вересня 2020 рік.

З урахуванням доказів, що містяться у матеріалах судової справи, районний суд дійшов вірного висновку про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, оскільки такий вид забезпечення позову є співмірним і заявленими позивачем вимогами, а також не позбавляє права володіння та користування відповідача ОСОБА_3 належним йому на праві власності майном.

Щодо накладення арешту на грошові кошти у межах суми позову, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, представник позивача ОСОБА_7 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; зобов`язати відповідача ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 квартиру, що є предметом спору.

Таким чином, вимога щодо стягнення грошових коштів зазначена позивачем у позовній заяві не була, а отже така вимога не є предметом даного спору.

З огляду на вказане, суд доходить висновку про невідповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам, у зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволенні заяви в частині накладення арешту на грошові кошти у межах суми позову, які знаходяться на банківських рахунках відповідачів.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених вимог заяви про накладення арешту на грошові кошти в межах суми позову, які знаходяться на банківських рахунках відповідачів та будуть виявлені в ході здійснення виконавчого провадження.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - Степанченка Андрія Володимировича - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року в частині задоволення вимог про накладення арешту на грошові кошти в межах суми позову, які знаходяться на банківських рахунках відповідачів та будуть виявлені в ході здійснення виконавчого провадження - скасувати.

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти в межах суми позову, які знаходяться на банківських рахунках відповідачів - відмовити.

В іншій частині ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «19» січня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді Л.Д. Махлай

А.М. Стрижеус