П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року м. Київ

справа № 761/20774/20

провадження № 22-ц/824/4538/2021

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року у складі судді Осаулова А.А, повний текст складений 21.12.2020 року,

в с т а н о в и в:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна їй стало відомо про наявність обтяжень у виді арешту належного їй нерухомого майна, на підставі постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 10 липня 2012 року у виконавчому провадженні № 33223065 (реєстраційний номер обтяження 13127167) та на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 45372834 (реєстраційний номер обтяження 13069584).

Вказані обтяження були накладені під час примусового виконання заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 березня 2012 року у справі № 2-7277/11, за яким було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Національні інвестиції» заборгованості за кредитним договором №272-06 від 12 травня 2006 року в розмірі 40 624,35 дол. США та судових витрат в сумі 2 823 грн.

03 липня 2012 року було відкрито виконавче провадження № 33223065, а 08 листопада 2013 року винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі ст. 47 ч. 1 п. 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім цього, 07 листопада 2014 року було повторно відкрито виконавче провадження № 45372834, 28 грудня 2015 року винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі ст. 47 ч. 1 п. 2 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист на виконання не надходив.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року замінено у виконавчому провадженні стягувача ПАТ «Банк «Національні інвестиції» на ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» з примусового виконання заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 березня 2012 року у справі № 2-7277/11.

30 травня 2019 року відповідач ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» звернувся до суду із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у справі №2-7277/11, проте, ухвалою суду від 24 червня 2019 року заяву залишено без задоволення.

В подальшому відповідач повторно звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у справі №2-7277/11. Ухвалою суду від 18 вересня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаною заявою.

ОСОБА_1 зазначає, що на даний час відсутні відкриті виконавчі провадження щодо неї, а строк на пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі №2-7277/11 закінчився 29 грудня 2018 року, а тому вважає, що підстави для арешту майна відпали.

Більш того, наявність арешту перешкоджає їй в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись усім своїм майном, в тому числі відчужувати, передавати в користування, а також вчиняти будь-які інші дії щодо розпорядження власним майном.

Отже, на підставі викладених обставин, позивач, з урахуванням уточнень, просила суд, скасувати арешт та заборону відчуження з всього належного їй нерухомого майна, що був накладений згідно постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Єрмолко С.М. від 14 грудня 2015 року та постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Ковальчук Л.І. від 10 липня 2012 року.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» пояснив, що відсутні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 .

Виконавчі провадження №33223065, №45372834 були закінченні через відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, що не є підставою для зняття арешту з майна. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 березня 2012 року у справі №2-7277/11 ОСОБА_1 не виконано, заборгованість не погашена. На теперішній час товариство вирішує питання про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у справі №2-7277/11.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано арешт та заборону відчуження, що був накладений на все належне ОСОБА_1 нерухоме майно згідно постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 10 липня 2012 року у виконавчому провадженні №33223065 (реєстраційний номер обтяження 13127167) та постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні №45372834 (реєстраційний номер обтяження 13069584).

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач посилається на те, що сплинув строку пред`явлення виконавчого документа не свідчить, що боржник може не виконувати рішення суду, оскільки відповідно до статті 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений може бути поновлено. Крім того, нормами чинного законодавства не встановлено строку зі спливом якого зобов`язана особа звільняється від виконання рішення суду.

Апелянт вважає, що підстав для знаття арешту з майна, накладеного державним виконавцем, у зв`язку з повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на той час, не було, як не має їх і зараз, зважаючи на те, що товариством вчиняються дії направлені на отримання дублікату виконавчого документу, що втрачено виконавчою службою з незалежних від стягувача причин.

Крім того, товариство звертає увагу на те, що арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Учасники справи правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивача заперечував проти скарги, посилаючись на її безпідставність.

Третя особа в судове засідання своїх представників не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому колегія суддів у відповідності з вимогами ч.2 ст.372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.03.2012 р. у справі №2-7277/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Національні інвестиції» заборгованість за кредитним договором №272-06 від 12.05.2006 р. в розмірі 40624,35 дол. США та судові витрат в сумі 2823,00 грн. (а.с. 21-22)

03.07.2012 р. старшим держвиконавцем Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Ковальчук Л.І. відкрито виконавче провадження №33223065 з примусового виконання виконавчого листа №2-7277/11, виданого 23.05.2012 р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Національні інвестиції» заборгованості. (а.с. 69)

10.07.2012 р. в рамках виконавчого провадження №33223065 винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_1 (а.с. 70)

08.11.2013 р. постановою держвиконавця виконавчий лист №2-7277/11 повернуто стягувачу на підставі ст. 47 ч.1 п.2 Закону України «По виконавче провадження», оскільки в боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення за виконавчим документом, а заходи щодо виявлення такого майна виявились безрезультатними. (а.с. 71)

Згідно відповіді Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.06.2020 р. на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №45372834, яке було відкрито 07.11.2014 р. з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Національні інвестиції» заборгованості. (а.с. 20)

28.12.2015 р. в рамках виконавчого провадження №45372834 держвиконавцем Єрмолко С.М. винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі ст. 47 ч.1 п.2 Закону України «По виконавче провадження», оскільки в боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення за виконавчим документом, а заходи щодо виявлення такого майна виявились безрезультатними. (а.с. 72)

Повторно виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 , виданий за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.03.2012 р. у справі №2-7277/11, до примусового виконання не пред`являвся, що підтверджується відповіддю Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.06.2020 р., інформацією з Єдиного реєстру боржників, відповіддю Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.09.2020 р. (а.с. 20, 14, 77)

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.02.2019 р. з урахуванням ухвали про виправлення описки від 06.03.2019 р. замінено у виконавчому провадженні стягувача ПАТ «Банк «Національні інвестиції» на Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» з примусового виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.03.2012 р. у справі №2-7277/11. (а.с. 23-26)

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.06.2019 р. у справі №2-7277/11 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строків для пред`явлення виконавчого документа до виконання. (а.с. 30-31)

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.09.2020 р. у справі №2-7277/11 відмовлено у відкриття провадження у справі за заявою ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строків для пред`явлення виконавчого документа до виконання. (а.с. 81)

За даними єдиного державного реєстру судових рішень вищевказана Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.09.2020 р. скасована, справа направлена для продовження розгляду.

Задовольняючи позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Звертаючись до суду з даним позовом за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з під арешту, позивач посилалась, що її вимоги ґрунтуються на її праві власності на майно, яким вона має право розпорядитись.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 від 05.06.2020 р. вбачається, що за реєстраційним номером обтяження 13127167 - зареєстровано арешт нерухомого майна, підстава: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 33223065, 10.07.2012 р., ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві; за реєстраційним номером обтяження 13069584 - зареєстровано арешт нерухомого майна, підстава: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 45372834, 14.12.2015 р., видавник: ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві. (а.с. 11)

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Частиною 5 вказаної статті визначено, що в всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 2 постанови від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, вимоги сторони виконавчого провадження про звільнення майна з-під арешту розглядається в порядку, передбаченому для розгляду скарг на дії виконавця. Інші особи, які не є учасниками виконавчого провадження та є власниками або володільцями майна, можуть заявити свої вимоги про звільнення майна з-під арешту в порядку позовного провадження.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

За змістом наведеної правової норми належним і ефективним способом захисту прав особи, яка вважає, що арештоване майно належить їй, а не боржнику, є одночасне пред`явлення двох позовних вимог: 1) про визнання права власності на майно; 2) про зняття з нього арешту.

У п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

За таких обставин, на думку судової колегії, вимоги позивача про звільнення майна з-під арешту, як сторони виконавчого провадження, повинні розглядатися в порядку, передбаченому для розгляду скарг на дії виконавця, оскільки в даному випадку відсутній спір про власності на спірне майно, на що не звернув уваги суд першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду має бути скасоване у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат, які в даному випадку підлягають стягненню на користь відповідача з позивача збір в розмірі 2522,40 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» судовий збір в розмірі 2522,40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст складено 26.05.2021 року

Головуючий:

Судді: