Ухвала

21 травня 2021 року

м. Київ

справа № 553/2476/19

провадження № 61-7300ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Полтавського апеляційного суду від 30 березня

2021 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Гальонкіна С. А.,

Карпушина Г. Л., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Інспекція по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, виконавчий комітет Полтавської міської ради, про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_1 , треті особи: Інспекція по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, виконавчий комітет Полтавської міської ради, про зобов`язання вчинити дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . На території благоустрою житлової забудови загального користування за вказаною вище адресою ОСОБА_1 , яка є власником квартири № 4 , у 2012 році без погодження та за відсутності проєктних матеріалів та документів, що надає право на виконання будівельних робіт, з метою збільшення площі, встановила тимчасову огорожу з профільного металу шляхом добудови до частини тимчасових господарських будівель - сараїв спільного користування, тим самим збільшила площу сараю на 9,8 кв. м за рахунок території житлової забудови загального користування комунальної форми власності, після чого переобладнала частину сараїв під особистий гараж. Також ОСОБА_1 використала вимощення завширшки 1 метр по периметру зовнішньої стіни її квартири та засипавши щебенем (зелену зону) газон вздовж вимощення влаштувала проїзд до переобладнаної під особистий гараж споруди.

У результаті довготривалого використання відповідачкою вимощення не за цільовим призначенням воно знаходиться не у задовільному стані. На території благоустрою житлової забудови загального користування комунальної форми власності багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , відповідачка влаштувала стоянку автомобілів, почала надавати послуги з ремонту автомобілів, використовуючи при цьому гараж та територію біля вікон її квартири та господарських споруд, порушуючи права мешканців.

Посилаючись на наведене, позивачка просила зобов`язати ОСОБА_1 звільнити за адресою: АДРЕСА_3 шляхом демонтажу самовільно добудованої до 1/2 частини сараю (літ. Б) металевої конструкції з профільного металу, розміщеного на території житлової забудови загального користування найближче до квартири № 4 за вказаною адресою; заборонити ОСОБА_1 використовувати території для заїзду автотранспорту по вимощенню будинку зовнішньої стіни квартири № 3 за цією адресою.

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Ленінського районного суду

м. Полтави від 23 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_3 .

Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати самовільно добудовану до 1/2 частини сараю металеву конструкцію з профільного металу, розміщену за адресою:

АДРЕСА_3 .

Заборонено ОСОБА_1 використовувати вимощення будинку вздовж зовнішньої стіни квартири АДРЕСА_1 для заїзду автотранспорту. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У травні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій вона просила скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 30 березня 2021 року та залишити в силі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору в даній справі є вимоги про зобов`язання демонтувати самовільно добудовану до 1/2 частини сараю металеву конструкцію з профільного металу площею 4 кв. м та заборону вчиняти дії.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00х250=567 500,00) та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення

від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Полтавського апеляційного суду від 30 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Інспекція по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, виконавчий комітет Полтавської міської ради, про зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак