Провадження № 2/761/1292/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 березня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Пономаренко Н.В

за участю секретаря: Бражніченко І.О.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, згідно з яким просить суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивачу ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 24.07.2013, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації на праві приватної власності належить 1/3 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , окрім цього 1/3 вказаної квартири належить мені ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 14.12.2017 (зареєстровано в реєстрі за № 1506), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шуст Г.Д. , отже позивачка 1 є власницею 2/3 вказаної квартири.

При цьому, 1/3 квартири за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 24.07.2013 року, відданого відділом приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної, в м. Києві державної адміністрації.

Позивачі вказують, що у зазначеній квартирі окрім Позивача-1 та Позивача-2 зареєстрований громадянин ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 в період з 15.06.1991 року по 22 квітня 1999 року. З моменту розірвання шлюбу Відповідач у вказаній квартирі не проживає, це вже біля 20 років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою вій не цікавиться, спільного господарства з Позивачами не веде. Однак добровільно знятися з реєстрації відмовляється. Факт не проживання (відсутності за місцем реєстрації у вказаній квартирі) Відповідача підтверджується Актами від 02.11.2018, 28.02.2019 та від 05.12.2019, підписаними сусідами позивачів та засвідченими майстром територіальної дільниці ОСОБА_5 (ПП «Український центр нерухомого майна»).

У зв`язку із викладеним просять суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Шевченківського районного суду від 20.12.2019 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків.

Ухвалою від 17.03.2021 року відкрито провадження у цивільний справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні 28.07.2020 року задоволено клопотання позивача про виклик та допит у судовому засіданні в якості свідків заявлених осіб.

В судовому засіданні представник позивачів позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістив.

У судовому засіданні, яке відбулося 01.02.2020 року, з обставин справи було допитано в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення представника позивачів, вислухавши показання свідків дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 24.07.2013року № 1408 , виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації на праві приватної власності належить 1/3 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , окрім цього 1/3 вказаної квартири належить мені ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 14.12.2017 року (зареєстровано в реєстрі за № 1506), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шуст Г.Д. Таким чином, ОСОБА_2 є власницею 2/3 вказаної квартири. (а.с. 11, 12-13). Також вказані обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.70-73).

При цьому, 1/3 квартири за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 24.07.2013 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної, в м. Києві державної адміністрації (а.с. 11).

Відповідно до відповіді керівника апарату Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації у відповідь на заяву 07.07.2020 року №109/ОПП/Л-1082, що за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 74).

Разом з цим, між ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 в період з 15.06.1991 року по 22.04.1999 рік , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с.18).

Крім того, позивач, з урахуванням зареєстрованої у спірній квартирі одного відповідача, одноособово несе витрати по оплаті обслуговування будинку і комунальних послуг.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач несе витрати на оплату комунальних послуг, витрати по утримання будинку та прибудинкових територій тощо, матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи факт непроживання (відсутності за місцем реєстрації у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується Актами від 02.11.2018, 28.02.2019 та від 05.12.2019, підписаними сусідами позивачів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та засвідченими майстром територіальної дільниці ОСОБА_5 (ПП «Український центр нерухомого майна»).

Також свідки в судому засіданні підтвердили факт, що відповідач ОСОБА_4 не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема свідок ОСОБА_6 не бачила відповідача в квартирі більше трьох років, а свідок ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_4 не проживає у вказаній квартирі з 1999 року.

Отже, враховуючи вище встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідача, який не є членом сім`ї позивача, в квартирі, - призводить до ускладнення матеріального становища позивача внаслідок здійснення оплати за житлово-комунальні послуги, та, як наслідок, створює останньому перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним на праві власності майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому, у постанові від 16.11.2016 року № 6-709цс16 Верховним Судом України висловлену правову позицію про те, що аналіз ст. 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі викладеного, а також враховуючи встановлені обставини справи, а також відсутності відповідача понад один рік, до спірних правовідносин підлягають застосування положення ст.ст. 391,405 ЦК України.

Як передбачено вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачки на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у сумі 768 грн. 40 коп.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 . .

Позивач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 07.05.2021 року.

Суддя: