Справа № 569/7771/19
Провадження № 2/161/635/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Олексюка А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Самсонюк Ю.Л.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача Прокуратури Рівненської області - Романішиної Т.Л.,

представника відповідача Рівненського апеляційного суду - Кучерук Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справуза позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Рівненської області, Рівненського міського суду Рівненської області, Рівненського апеляційного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Рівненської області, Рівненського міського суду Рівненської області, Рівненського апеляційного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Позов обґрунтовує тим, що 13 червня 2014 року Прокуратурою Рівненської області відносно нього було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та порушено кримінальне провадження №0000061 за ч. 1 ст. 367 КК України. 30 березня 2015 року старшим слідчим СВ Прокуратури Рівненської області Самардаком В.В. за погодженням прокурора, який здійснював процесуальне керівництво Бабичем А.А., йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 квітня 2015 року йому обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покладено обов`язки, передбачені п.п. 1,2,3,4,8 ч. 5 ст. 194 КПК України. 08 травня 2015 року старшим слідчим СВ Прокуратури Рівненської області Самардаком В.В. за погодженням прокурора, який здійснював процесуальне керівництво Бабичем А.А., було складено обвинувальний акт та скеровано кримінальне провадження до суду.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2016 року його визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням функцій представника влади та зайняттям правоохоронною діяльністю, строком на один рік і шість місяців. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року вирок Рівненського міського суду від 17 червня 2016 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 грудня 2018 року вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року скасовано, кримінальне провадження закрито в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Таким чином, позивач вважає, що своїми незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) Прокуратура Рівненської області, Рівненський міський суд Рівненської області та Рівненський апеляційний суд завдали йому значної матеріальної та моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та незаконного засудження. Спричинена йому матеріальна шкода складається із заробітку, який він втратив внаслідок незаконних дій прокуратури та суду за 3 роки 8,5 місяців, та становить, за його розрахунками, 95 465 гривень. Також позивач вказує, що з врахуванням конкретних обставин справи, характеру моральних страждань, їх наслідків, інших негативних впливів внаслідок дій відповідачів йому завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінює в сумі 250 000 гривень.

З врахуванням вищенаведеного позивач просить стягнути з Прокуратури Рівненської області, Рівненського міського суду Рівненської області та Рівненського апеляційного суду на його користь заподіяну матеріальну шкоду в сумі 95 465 гривень та 250 000 гривень моральної шкоди, зобов`язати Державне казначейство України відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 95 465 гривень за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, зобов`язати Державне казначейство України відшкодувати моральну шкоду в розмірі 250 000 гривень за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 квітня 2019 року справу за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Рівненської області, Рівненського міського суду Рівненської області, Рівненського апеляційного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду - передано до Верховного Суду для визначення підсудності (а.с. 30, том 1).

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2019 року визначено підсудність справи Луцькому міськрайонному суду Волинської області (а.с. 35-36, том 1).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2019 року справу передано на розгляд судді Луцького міськрайонного суду Волинської області Ковтуненка В.В. (а.с. 39, том 1).

Ухвалою судді від 12 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до Прокуратури Рівненської області, Рівненського міського суду Рівненської області, Рівненського апеляційного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду- залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

12 липня 2019 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог, в якій позивач зазначає, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року, йому було призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень. Вказану суму штрафу він сплатив із розстроченням виплати на підставі ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2016 року. А тому, позивач просить стягнути Прокуратури Рівненської області, Рівненського міського суду Рівненської області та Рівненського апеляційного суду на його користь 8500 гривень сплаченого штрафу, зобов`язати Державне казначейство України відшкодувати йому в повному обсязі із врахуванням банківських послуг (комісії) 73,58 гривень сплачений штраф в розмірі 8500 гривень за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Ухвалою суду від 01 серпня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.103, том 1).

02 вересня 2019 року на адресу суду надійшов відзив Прокуратури Рівненської області на позовну заяву. Відповідач Прокуратура Рівненської області, висловлюючи свою позицію, зазначає про необґрунтованість позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 перебував під слідством і судом з 30 березня 2015 року по 13 грудня 2018 року, тобто 44 місяці 15 днів, то мінімальний розмір компенсації моральної шкоди має становити 185 689,52 грн. А тому, визначення позивачем розміру моральної шкоди в сумі 250 000 гривень є безпідставними. Щодо позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, відповідач зазначає, що ОСОБА_2 має довести ту обставину, що він був позбавлений можливості отримувати заробіток саме внаслідок неправомірних дій відповідачів. ОСОБА_2 20 жовтня 2014 року звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням, 11 липня 2018 року з ПАТ «Рівневтормет» - за згодою сторін. При цьому будь-яких доказів здійснення психологічного тиску зі сторони працівників прокуратури позивач не надав. На підставі наведеного представник відповідача Прокуратури Рівненської області просить в задоволенні позову відмовити.

У своєму відзиві на позовну заяву Голова Рівненського апеляційного суду Полюхович О.І. зазначає, що Рівненський апеляційний суд не є належним відповідачем у цій справі, оскільки у випадку незаконного засудження, встановленого, зокрема, закриттям кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Таким чином належним відповідачем в таких справах є держава, а не суд (судді), який діє від імені держави та виконує функції правосуддя. Судді Апеляційного суду Рівненської області, ухвалюючи своє рішення, керувались принципами законності, справедливості та верховенства права, беручи до уваги чинну судову практику. Окрім того позивачем не в повній мірі доведені вимоги про стягнення заявлених сум матеріальної та моральної шкоди. Враховуючи вищенаведене, просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою від 25 лютого 2020 року заяву Рівненського апеляційного суду про відвід судді Ковтуненка В.В. задоволено, суддю Ковтуненка В.В. відведено від розгляду цієї справи.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2020 року справу передано на розгляд судді Луцького міськрайонного суду Волинської області Олексюку А.В. (а.с. 2, том 2).

Ухвалою від 26 лютого 2020 року суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області Олексюком А.В. справу прийнято до провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 3, том 2).

17 серпня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про уточнення позовних вимог, якою просить викласти позовні вимоги в такій редакції: 1) стягнути солідарно з Прокуратури Рівненської області, Рівненського міського суду Рівненської області та Рівненського Апеляційного суду на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 103 965 гривень, шляхом списання Головним Управлінням державної Казначейської служби України у Рівненській області кошти з рахунків Прокуратури Рівненської області, Рівненського міського суду Рівненської області та Рівненського Апеляційного суду, а в разі відсутності на рахунках зазначених державних органів відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду; 2) стягнути солідарно з Прокуратури Рівненської області, Рівненського міського суду Рівненської області та Рівненського Апеляційного суду на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 250 000 гривень, шляхом списання Головним Управлінням державної Казначейської служби України у Рівненській області кошти з рахунків Прокуратури Рівненської області, Рівненського міського суду Рівненської області та Рівненського Апеляційного суду, а в разі відсутності на рахунках зазначених державних органів відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В подальшому, а саме: 23 вересня 2020 року, на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 надійшла заява про залучення до участі у справі співвідповідача та заява про уточнення позовних вимог, однак такі заяви залишені судом без розгляду, як такі, що подані після закінчення підготовчого провадження.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Булат Ю.В. в судовому засіданні позов підтримала з підстав, які зазначені в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Прокуратури Рівненської області Романішина Т.Л. в судовому засіданні позовні вимоги заперечувала з підстав, які зазначені у відзиві Прокуратури Рівненської області на позовну заяву, просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача Рівненського апеляційного суду Кучерук Т.О. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позов заперечувала з підстав, які письмово викладені у відзиві на позовну заяву, просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача Рівненського міського суду Рівненської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши у судовому засіданні письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що Прокуратурою Рівненської області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №000061 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

30 березня 2015 року слідчим Прокуратури Рівненської області за погодженням прокурора, який здійснював процесуальне керівництво, ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 квітня 2015 року ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1,2,3,4,8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

08 травня 2015 року слідчим Прокуратури Рівненської області за погодженням прокурора, який здійснював процесуальне керівництво, у кримінальному провадженні №000061 складено обвинувальний акт, який скеровано до суду.

За вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року, ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 367 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн, із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади та зайняттям правоохоронною діяльністю на строк 1 рік 6 місяців.

Постановою Верховного Суду від 13 грудня 2018 року вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року щодо ОСОБА_2 скасовано, кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Встановлені вище обставини справи представниками сторін визнаються та не заперечуються.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначає, що внаслідок незаконних рішень та дій відповідачів йому завдано значної матеріальної та моральної шкоди, адже його було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, незаконно застосовано запобіжний захід, а також незаконно засуджено.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 2 Цивільного кодексу України держава Україна є учасником цивільних відносин. А тому держава Україна має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.

Шкода, завдана громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, підлягає відшкодуванню шляхом її стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, визначив відповідачами Прокуратуру Рівненської області, Рівненський міський суд Рівненської області та Рівненський апеляційний суд. Інших осіб, в тому числі, орган Державної казначейської служби України, позивач до участі у справі у передбачений ЦПК України спосіб не залучив.

Отже, належним відповідачем у цій справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди. Тож до участі у справі в якості співвідповідача повинен бути залучений відповідний орган Державного казначейства України.

Суд не наділений правом з власної ініціативи замінювати первісного відповідача на належного відповідача та/або залучати в якості співвідповідача іншу особу.

У випадку, коли належний відповідач не був залучений до участі у справі, суд зобов`язаний закінчити розгляд справи та відмовити у позові. Така відмова у задоволенні позовних вимог не позбавляє позивача права ще раз звернутися до суду із своїми вимогами, але вже до належного кола відповідачів.

Аналогічний правовий висновок наведений в постанові Сумського апеляційного суду від 10.09.2020р. у справі № 587/2348/19 (номер провадження 22-ц/816/1466/20).

Підсумовуючи наведене, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Прокуратури Рівненської області, Рівненського міського суду Рівненської області, Рівненського апеляційного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк