Справа № 357/2051/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., при секретарі Чайка О.В., розглянувши заяву Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори», про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори», про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

25.02.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить в судовому порядку визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №40 від 08.08.2013 року, укладений між нею та ПОСП «Сидори», щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:010:0089, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

28.02.2020 року судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

12.10.2020 року провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи.

28.01.2021 року на адресу суду надійшло повідомлення Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, про неможливість проведення судової почеркознавчої технічної експертизи.

29.01.2021 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання.

19.04.2021 року представник позивача, адвокат Червінчик Є.Е., подав до суду клопотання, про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори», про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, без розгляду.

20.04.2021 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори», про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, залишено без розгляду.

26.04.2021 року представник відповідача, адвокат Тетеря С.І., шляхом направлення засобами поштового зв`язку, яка зареєстрована судом 13.05.2021 року, подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просила вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПОСП «Сидори» понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» під час розгляду справи №357/2051/20 у розмірі 33658,39 грн., мотивуючи тим, що ухвалою суду від 20.04.2021 року у справі №357/3246/20, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду. В зв`язку з розглядом даної справи відповідач поніс витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 33658,39 грн. Дані витрати в розумінні ст.133 ЦПК України є судовими та розмір витрат на професійну правничу допомогу визначені умовами договору №18/12-09 від 22.12.2018 року, додатковою угодою №17/03/20-6 від 17.03.2020 року, якою доповнено договір додатком №17/03/20-6, факт їх надання і понесення витрат підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг в рамках правової допомоги №17/03/20-6 та платіжним дорученням №760 від 26.03.2020 року. Подаючи заяву про залишення позову без розгляду, представник позивача наголосив, що ці дії ОСОБА_1 не мають оцінюватися як необґрунтовані, оскільки позивач через нібито скрутне матеріальне становище не зміг оплатити призначену судом експертизу. Водночас, обставини справи свідчать про протилежне. По-перше, звертаючись з позовом про визнання недійсним договору оренди землі, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві сама відзначила, що має намір доводити обґрунтованість своїх вимог шляхом подачі клопотання про призначення почеркознавчої та технічної експертизи. Тобто, при зверненні до суду позивач усвідомлювала, що єдиним способом довести обґрунтованість її позовних вимог єпроведення за її ініціативи відповідної судової експертизи, яку вона повинна буде оплатити. Навіть у самому клопотанні про призначення експертизи, ОСОБА_1 сама відзначила, що оплату проведення судової експертизи гарантує, і, при цьому, не повідомляла суд про своє скрутне матеріальне становище, не заявляла клопотання про покладення витрат за проведення такої експертизи на відповідача, ані під час вирішення судом питання про призначення експертизи, ані після повернення справи з експертної установи з повідомленням про неможливість проведення експертизи в зв`язку з тим, що позивач не оплатив послуги експерта. При цьому, разом із заявою про залишення позову без розгляду представник позивача не надав жодних доказів погіршення матеріального становища ОСОБА_1 після призначення судової експертизи у цій справі, що хоч якось би виправдовувало дії позивача. Позивач також міг би заявити повторно клопотання про проведення судової експертизи і просити суд покласти витрати за її проведення на відповідача, надавши докази неможливості оплати ним цих витрат, а не просити суд залишити його позов без розгляду. Вищенаведені обставини у своїй сукупності свідчать про необґрунтованість дій позивача у цій справі та внаслідок таких необґрунтованих дій відповідач поніс витрати на професійну правничу (правову) допомогу АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» у межах справи № 357/3246/20 для захисту від безпідставних вимог ОСОБА_2 , що є підставою для компенсації йому таких витрат позивачем відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

30.04.2021 року представник позивача, адвокат Червінчик Є.Е., подав до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких просив заяву про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення та зазначив, що доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.Особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.Саме факт подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових втрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.Добросовісні дії позивачів, спрямовані на захист їх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. У заяві про розподіл між сторонами судових витрат, пов`язаних із правовою допомогою, заявник не зазначив, які дії позивачів у вказаній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позовів без розгляду. У заяві вказано на норми ЦПК України, а саме: статті 137, частини п`яту та шосту статті 142, частину восьму статті 141, а також зазначення про розмір вартості адвокатських послуг.У заяві відповідача про компенсацію здійснених ним витрат на правничу допомогу не зазначені підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду із заявою про залишення позову без розгляду не свідчить про безпідставність та необґрунтованість позову.Виходячи з системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142 , частини дев`ятої статі 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 359/9512/17.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, 24.05.2021 року представник відповідача, адвокат Тетеря Світлана Ігорівна подала до суду заяву, в якій просила судове засідання проводити у відсутності відповідача та його представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали додані до заяви, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги на рахунок держави.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Так, ст. 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а положеннями ст. 257 ЦПК України визначено право позивача на подачу заяви про залишення позову без розгляду.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантоване статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Із заяви ПОСП «Сидори» вбачається, що представник відповідача посилається на те, що необґрунтованість дій позивача ОСОБА_1 полягає у пред`явленні безпідставного та необґрунтованого позову, оскільки, заявляючи клопотання про призначення почеркознавчої та технічної експертизи, позивач сама відзначила, що оплату проведення такої судової експертизи гарантує, і, при цьому, неповідомляла суд про своє скрутне матеріальне становище. Разом з тим, після повернення справи з експертної установи з повідомленням про неможливість проведення експертизи у зв`язку з тим, що позивач не оплатила послуги експерта, залишила позов без розгляду.

Нормою ч. 5 ст. 142 ЦПК України, на яку відповідач посилається як на підставу стягнення судових витрат з позивача, передбачено право відповідача заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Така ж позиція висловлена у п. 38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», а саме, що в разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

В даному випадку, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів та постановлених судом ухвал в порядку Глави 9 «Заходи процесуального примусу» щодо зловживання позивачем чи її представником процесуальними правами, чи неправильних дій позивача при звернення до суду з вказаним позовом, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів заяви про ухвалення додаткового рішення, а вказані у заяві обставини не були встановлені судом при розгляді справи, адже рішення суду по суті спору не приймалось. Інших необґрунтованих дій з боку позивача, як то систематичне протидіяння правильному та швидкому вирішенню спору, умисність дій та винна поведінка заявником не доведена, а саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 26 вересня 2018 року по справі №148/312/16-ц, у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 359/9512/17, у постанові від 14.01.2021 року у справі № 521/3011/18.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, вирішуючи вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання нею своїми процесуальними правами та не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що заява Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори», про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 137, 142, 246, 270, 257, 258, 260, 353, 354, 355 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори», про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори», про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала складена 25.05.2021 року.

СуддяО. В. Бондаренко