Ухвала

19 травня 2021 року

м. Київ

справа № 212/6885/16-ц

провадження № 61-28050св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Петрова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області, Криворізька міська рада,

розглянув заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області, Криворізька міська рада, про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації, вилучення державного акта,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області, Криворізька міська рада, про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації, вилучення державного акта.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДП №067381, виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Криворізької міської ради № 1083 від 20 серпня 2003 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 18368 від 29 січня 2004 року. Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :04:161:0001. В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 102,40 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2017 року залишено без задоволення заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2017 року.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2017 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог. В іншій частині рішення залишено без змін.

Додатковою постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2017 року змінено в частині розподілу судових витрат, зменшено ці витрати з 1 102,40 грн до 551,21 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

У травні 2018 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2018 рокузалишено без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2017 року в нескасованій частині та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року залишено без змін.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на додаткову постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року задоволено частково.

Додаткову постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року змінено.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2017 року змінено в частині розподілу судових витрат, зменшено ці витрати з 1 102,40 грн до 551,21 грн, які підлягають відшкодуванню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

26 березня 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у якій вказувала на те, що 13 січня 2021 року ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області прийняло заявуОСОБА_1 і виконавчий лист для виконання, але через деякий час заяву направили за належністю до Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва.

11 лютого 2021 року Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - ГУ ДКСУ у м. Києві) теж направив заяву за належністю до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області) мотивуючи тим, що кошти в сумі 551,21 грн згідно квитанції від 15 грудня 2016 року № 09851775 перераховані на рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я УДКСУ у Жовтневому районі м. Кривий Ріг, банк отримувача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області.

ГУ ДКСУ у Дніпропетровської області повернуло ОСОБА_1 виконавчий лист без виконання з метою звернення до суду, оскільки встановили, що надісланий виконавчий документ не передбачає такого заходу виконання рішення суду як стягнення коштів, у Державної казначейської служби України та її територіальних органів відсутні повноваження щодо здійснення безспірного списання коштів відповідно до порядку.

Тобто Верховний Суд вирішив питання про право, та не визначив способу виконання постанови від 25 травня 2020 року в частині судових витрат, які підлягають відшкодуванню за рахунок держави, що привело до не виконання постанови. На даний час судовий збір ОСОБА_1 не відшкодовано.

У зв`язку з викладеним просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551,21 грн.

Вивчивши подану заяву та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першою статті 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів (стаття 209 ЦПК України).

Таким чином, цивільним процесуальним законодавством передбачено можливість ухвалення додаткового судового рішення саме після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав, ніж ті, що передбачені статтею 270 ЦПК України, суд відмовляє у задоволенні заяви.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року вирішено питання про судові витрати, відсутні підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у цій справі.

Таким чином, аналіз змісту заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення свідчить про помилкове тлумачення заявником норм права, а доводи заяви є безпідставними, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про те, що в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Ураховуючи викладене, заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області, Криворізька міська рада, про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації, вилучення державного акта.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Петров

Судді А. І. Грушицький

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

О. С. Ткачук