Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/1500/20
Провадження 2/433/76/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2021 року,Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Гавалешка П.С.,

за участю секретаря судового засідання - Рєзнікової Л.В.,

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , інтереси якого представляє ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Службу у справах дітей Троїцької селищної ради Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Троїцького районного суду Луганської області з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що йому на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Троїцького районного суду Луганської області № 433/1891/15-ц виданої 23.12.2015 року, на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що відповідача у вказаному будинку не проживають понад один рік, комунальні послуги не сплачують, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають, та взагалі будинком не цікавляться. Факт реєстрації відповідачів у вказаному будинку порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, через що позивач позбавлений можливості оформити продаж будинку.

На підставі викладеного, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Представник позивача, ОСОБА_1 в судовому засіданні наполягав на задоволенні заяви в повному обсязі, також просив визнати ОСОБА_5 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки останній є сином відповідачів, та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просив справу розглянути на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі, вимоги не визнає.

Представник третьої особи до судового засідання не з`явилася, надала до суду пояснення, в яких проти задоволення позову не заперечувала.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Троїцького районного суду Луганської області у справі № 433/1891/15-ц від 23.12.2015 року про визнання мирової угоди, визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 111788563 від 26.01.2018 року, власником житлового будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 (а.с.9).

З Акту від 10.10.2020 року, складеного комісією у складі депутатів Троїцької селищної ради, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 фактично ніхто не проживає останні 12 місяців, територія подвір`я перебуває у занедбаному стані, в будинку відсутнє опалення, водопостачання, електропостачання, частково відсутнє у віконних рамах скло, тече дах (а.с.13).

Згідно довідки № 69 від 04.02.2021 року, виданої відділом ЦНАП Троїцької селищної ради, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.75).

Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів

№ 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до вимог ст. 383, 386 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання і може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його права власності іншою особою.

Аналізуючи наведені вище норми цивільного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин.

У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При цьому, суд приймає до уваги, що згідно вимог ч. ч. 1-3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Таким чином, саме на батьків дитини, чинним законодавством покладено обов`язок щодо відповідальності за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником будинку, в якому залишаються зареєстрованими відповідачі по справі, чим позбавляють власника даного будинку права вільно користуватися та розпоряджатися належною йому власністю. Після встановлення зазначених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 12-13, 76-81, 258-259, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 , інтереси якого представляє ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Службу у справах дітей Троїцької селищної ради Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , судовий збір у сумі 840,80 (вісімсот сорок) гривень 80 коп, по 420,40 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається за правилами п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України через Троїцький районний суд Луганської області до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25.05.2021 року.

Суддя П.С.Гавалешко

25.05.21