КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року місто Київ.

Справа 756/12539/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6577/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.

суддів Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року ( у складі судді Клочко І.В., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 31.08.2009 року. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні

Як зазначає позивач, Рівненським міським судом 13.06.2009 року було видано виконавчий лист у справі № 2-6922 про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 300,00 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.06.2009 року і до повнолітня дитини. Оскільки відповідач не виконував зобов`язання, покладені на нього рішенням суду і не утримував дитину належним чином, 20.02.2010 року вказаний виконавчий лист було пред`явлено до виконання і з цього часу та до моменту подання позову відповідач жодного разу не сплатив аліменти та всіляко ухилявся від їх сплати.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів за період з 04.06.2009 року по 31.08.2020 року, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. та витрати на правову допомогу (послуги адвоката) в розмірі 4800,00 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач безпосереднього до Київського апеляційного суду 18 березня 2021 року подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати заочне рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, має місце невідповідність викладених у рішенні висновків, - обставинам справи та не повно з`ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказує, що твердження суду першої інстанції про те, що від позивача не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не відповідає дійсності, оскільки на дату постановлення рішення позивач володіла інформацією лише про те, що дана цивільна справа з Оболонського районного суду м. Києва була передана до Деснянського районного суду м. Києва. Суд першої інстанції не надав оцінку тому, що позивачем, на момент прийняття спірного рішення, не було отримано ухвалу судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.11.2020 року про відкриття провадження, що позбавило її, як учасника процесу, права подати процесуальні документи передбачені ЦПК України.

Також вказує на те, що на момент подання позовної заяви державним виконавцем не проводилися належні виконавчі дії, виконавче провадження перебувало без виконання відтак державний виконавець не міг надати вмотивований розрахунок заборгованості по аліментах. Зазначає, що надсилала листа державному виконавцю щодо надання інформації про розмір заборгованості, однак станом на день подання позову не отримала відповіді у зв`язку із ненаданням виконавцем розрахунку по заборгованості.

Ухвалою від 01 квітня 2021 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач поштову кореспонденцію, яка направлялась Київським апеляційним судом за адресою, вказаною позивачем та за місцем його реєстрації не отримує .

Станом на 12.12.2021 року відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд вважав встановленими такі обставини.

Так, судом встановлено, що Рівненським міським судом було видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 30.06.2009 року у справі № 2-6922 про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді грошової суми у розмірі 300,00 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.06.2009 року і до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили 16.07.2009 року.

Позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) від несплачених аліментів, вказуючи на те, що відповідач аліменти не сплачує, ухиляється від утримання власного сина.

Звертаючись до суду з даним позовом, на підтвердження своїх вимог позивач надала копію свідоцтва про розірвання шлюбу, копію виконавчого листа та копію заяви до органів ДВС про надання інформації. Інших доказів до справи не надано.

На підставі наявних в справі письмових доказах суд встановив, що позивачем не надано доказів перебування виконавчого листа на виконанні та наявності у відповідача заборгованості по аліментам. Надана копія заяви до ДВС не дає підстав для задоволення позову, оскільки відсутні будь-які належні дані того, що вказана заява дійсно направлялась до органів ДВС та була отримана, проте відповідь не було надано. Крім того, дана заява датована 07.07.2020 року, в той час, як з даним позовом позивач звернулась 08.10.2020 року. Тобто, за цей період позивачем не було вжито жодних заходів для отримання такої інформації самостійно.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду про недоведеність позовних вимог та розміру заборгованості відповідача повністю відповідає матеріалам справи.

У відповідності до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів.

При цьому, передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому Сімейним кодексом.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Тобто, з аналізу наведених норм вбачається, що за відсутності довідки про розмір заборгованості, суд позбавлений можливості самостійно вирахувати розмір неустойки, який підлягає стягненню у відповідності з законом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу, відповідно до якої позивач зобов`язаний подати докази одночасно з позовною заявою. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу надавалась правова допомога адвокатом, оскільки останньою заявлені вимоги про стягнення 4800 грн. витрат на правову допомогу.

Разом з тим адвокатом ні в позовній заяві ні як окремий процесуальний документ до суду не подано клопотання про витребування доказів, щодо отримання яких він мав труднощі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом позивача не повідомлено про відкриття провадження у даній справі, колегія не приймає, оскільки відповідно до зворотного повідомлення, яким було спрямовано ухвалу про передачу даного позову за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року, позивач копію отримала 02 листопада 2020 року ( а.с. 18)

Як вбачається із супровідного листа від 03 грудня 2020 року Деснянським районним судом м. Києва позивачу надіслано копію ували про відкриття провадження (а.с. 25) , хоча в матеріалах справи відсутні відомості про його отримання позивачем, апеляційний суд виходить з того, щокопія ухвали від 30.11.2020 року була відправлена до Єдиного державного реєстру судових рішень та оприлюднена на сайті 03.12.2020 року, з якою позивач та її адвокат мали можливість ознайомитись.

В апеляційній скарзі позивач визнає, що про передачу справи до Деснянського суду їй було відомо з 02 листопада 2020 року. Тобто, як сама позивач так і її адвокат мали можливість поцікавитись позовом, з яким звертались до суду. Проте до лютого 2021 року, жодних звернень до суду з приводу руху позовної заяви не було.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Апеляційний суд, в силу вимог ст. 367 не може прийняти нові докази, долучені до апеляційної скарги, оскільки позивачем не заявлено ні в апеляційній скарзі ні в окремому клопотанні про залучення судом та прийняття нових доказів, які не були надані до суду першої інстанції.

Оскільки позивач знаючи про те, що справу передано до Деснянського районного суду м. Києва, протягом двох місяців перебування позову у суді жодного разу не цікавилась рухом її позову, маючи адвоката, а також враховуючи обов`язок позивача подати докази одночасно з позовом та подати клопотання про витребування доказів,(якщо є труднощі в їх отриманні), а також клопотання до апеляційного суду про прийняття нових доказів, колегія суддів, вважає доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують висновок суду про не доведеність позивачем обставин, які мають правове значення для вирішення спору.

При цьому , апеляційний суд враховує, що за ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не має права за власною ініціативою збирати докази.

Суд також вважає за можливе роз`яснити позивачу, що вона має право подати позов про стягнення неустойки з інших підстав, або за інший період, починаючи з 01 вересня 2020 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, та приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги суд дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані докази, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду .

Оскільки, апеляційна скарга ОСОБА_1 залишається без задоволення, то і відсутні підстави для перерозподілу понесених судових витрат.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 травня 2021 року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик