ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» січня 2021 року

м. Харків

справа № 640/256/18-ц

провадження № 22ц/818/716/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , представниця позивачки - ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представник відповідача - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представники відповідачки - ОСОБА_5 , ОСОБА_17,

треті особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Л.Є., Акціонерне товариство «Райфайзен Банк «Аваль»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2020 року в складі судді Губської Я.В.

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Лариса Євгеніївна, Акціонерне товариство «Райфайзен Банк «Аваль» про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визначення спільного сумісного майна, поділ спільного сумісного майна, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що з 03 травня 2005 року по 25 березня 2015 року включно вона та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного. Вони мають трьох дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначила, що відповідно до договору дарування від 05 лютого 2008 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належала нежитлова будівля літ «В-2» по АДРЕСА_1 загальною площею 205,7 кв м.

Вказала, що за її грошові кошти реконструйовано зазначене майно в нежитлову будівлю літ «В-3» загальною площею 553,7 кв м. Зокрема, у 2007 році інвестовано нею 39 000,00 доларів США, про що ОСОБА_3 08 листопада 2007 року надано розписку про отримання ним цих коштів. У 2008 році ОСОБА_3 отримав кредит в Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль», в забезпечення якого передав банку в іпотеку дану нежитлову будівлю. На погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3 взяв у неї в борг 26 липня 2012 року 50 000,00 доларів США, що підтверджується розпискою від 26 липня 2012 року.

Враховуючи те, що з 2005 року вона та ОСОБА_3 проживали разом однією сім`єю, про що свідчить наявність трьох дітей, нежитлова будівля, яка була продана ОСОБА_3 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 знаходилась у спільній сумісній власності ОСОБА_3 , та неї.

Вважала, що ОСОБА_3 розпорядився їх спільним сумісним майном без її згоди, що виключає дійсність договору. Укладенням договору купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , ОСОБА_4 порушено її права, а саме позбавлено її права на частку в спільній сумісній власності.

Просила встановити факт постійного проживання однією сім`єю її та ОСОБА_3 з 03 травня 2005 року по 25 березня 2015 року; визначити, що спільним сумісним майном її та ОСОБА_3 є нежитлова будівля літ «В-3» загальною площею 553,7 кв м за адресою: АДРЕСА_2 ; витребувати на її користь з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Ѕ частину нежитлової будівлі літ «В-3» по АДРЕСА_1 (згідно рішення Харківської міської ради № 12/15 від 20 листопада 2015 року перейменовано на АДРЕСА_2 ); поділити спільне сумісне майно її та ОСОБА_3 по Ѕ частці; визнати за нею право власності на частину нежитлової будівлі літ «В-3» загальною площею 553,7 кв м за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ «В-3» по АДРЕСА_1 від 15 лютого 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є.; стягнути з відповідачів судовий збір.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено, встановлено факт спільного проживання однієї сім`єю без укладання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 03 травня 2005 року по 25 березня 2015 року; визнано спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_3 нежитлову будівлю літ «В-3» загальною площею 553,7 кв м за адресою: АДРЕСА_2 ; визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ «В-3» загальною площею 553,7 кв м за адресою: АДРЕСА_2 від 15 лютого 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , ОСОБА_4 ; поділено спільне сумісне майно ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину нежитлової будівлі літ «В-3» загальною площею 553,7 кв м за адресою: АДРЕСА_2 ; витребувано на користь ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 , ОСОБА_4 Ѕ частину нежитлової будівлі літ «В-3» загальною площею 553,7 кв м за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору 1493,20 грн з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 , ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, в яких просили рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки повністю; скасувати накладені ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2018 року заходи забезпечення позовних вимог шляхом накладення заборони на відчуження на спірну нежитлову будівлю; застосувати строк позовної давності до даних правовідносин; судові витрати покласти на позивачку.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини у справі, не встановлено ознак, притаманних сім`ї, не надано оцінку поясненням позивачки та представника ОСОБА_3 , які, зокрема, пояснили наступне. Так, позивачка в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що у них спільного бюджету не було. Вона не мала доходів, розмір та джерело доходів ОСОБА_3 їй не відомі. Про стан кредитних обов`язків ОСОБА_3 вона також не була обізнана. Їй не відомо, за рахунок яких коштів він виконує свої кредитні зобов`язання. Представник ОСОБА_3 в суді першої інстанції пояснив, що йому не відомо з чого складався спільний бюджет сім`ї, за рахунок яких коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виконували кредитні зобов`язання. Вказали, що жодних доказів на підтвердження спільного проживання, спільного відпочинку, спільного побуту, придбання спільного майна або несення витрат в інтересах сім`ї не надано. Зазначили, що рішенням Господарського суду Харківської області від 29 грудня 2008 року у справі № 39/198-08, спірну нежитлову будівлю визнано особистою приватною власністю ОСОБА_3 та цим судовим рішенням встановлено, що реконструкція будівлі відбулась за рахунок власних коштів ОСОБА_3 . Копія розписки від 08 листопада 2007 року не містить інформації цільового призначення коштів, а фінансові можливості ОСОБА_1 спростовують можливість передавати в борг ОСОБА_3 кошти. Вважали, що з моменту отримання коштів, зазначених у розписці, ці кошти є власністю ОСОБА_3 , тому ці кошти не є спільними коштами, оскільки ОСОБА_3 зобов`язаний їх повернути позивачці. Вказали, що матеріали справи не містять доказів, які свідчать про істотне збільшення особистого майна, не встановлено, що вкладення ОСОБА_1 відповідають саме Ѕ частці спірної нежитлової будівлі, не заявлено клопотання про проведення відповідної експертизи. Зазначили, що ОСОБА_3 під час продажу належного йому майна не знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , факт їх проживання однією сім`єю без шлюбу не встановлений, тому у ОСОБА_3 не було підстав отримувати письмову згоду ОСОБА_1 на розпорядження власним майном. ОСОБА_1 не є та ніколи не була ані власником, ані співвласником спірного майна, тому не має права його витребувати. Вказали, що ОСОБА_1 є приватним нотаріусом, яка станом на 2014 рік мала власні не виконані боргові зобов`язання та не мала достатніх доходів для їх погашення, тому не могла не цікавитись вкладеними коштами.

17 листопада 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вважала судове рішення - законним, а апеляційні скарги - необгрунтованими. Зазначила, що її пояснення в суді першої інстанції щодо того, що у неї з ОСОБА_3 не було спільного бюджету, не мають під собою жодного підгрунтя. Не заперечувала проти існування між нею та ОСОБА_3 фінансових відносин. Вважала факт спільного відпочинку з ОСОБА_3 та сином відповідачів підтвердженням факту сімейних відносин між нею та ОСОБА_3 . Зазначила, що факт її реєстрації за іншою адресою, а саме по АДРЕСА_3 не свідчить про відсутність факту сімейних відносин. Вказала, що факт проживання однією сім`єю також підтверджено судовим рішенням суду першої інстанції від 21 квітня 2017 року, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 17 липня 2019 року. Зазначила, що спірна нежитлова будівля, яка була реконструйована та має іншу літеру «В-3», збудована за їхні спільні кошти. Вказала, що оскільки грошових коштів було недостатньо, ОСОБА_3 отримав у банку кредит, який частково погасила вона, надавши йому 26 липня 2012 року позику в сумі 50 000,00 доларів США. Оскільки спірна нежитлова будівля є об`єктом спільної сумісної власності, вона відчужена відповідачам незаконно, так як у неї не було волевиявлення на її відчуження. Щодо пропуску строку позовної давності вона зазначила, що про порушення своїх прав вона дізналася у 2017 році під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 , в якому вона була третьою особою, тому позовна давність повинна рахуватись саме з цього часу, а не з моменту укладення договору купівлі - продажу.

18 листопада 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_6 надійшли пояснення на відзив на апеляційні скарги, в яких ОСОБА_6 та її представник фактично підтвердили вимоги та доводи апеляційної скарги. Зокрема, зазначили, що доказів проживання однією сім`єю у спірний період позивачка не надала. Факт не проживання однією сім`єю підтверджено письмовими доказами, серед яких , спірний договір купівлі - продажу спірної нежитлової будівлі, в якому, зокрема, зазначено, що ця нежитлова будівля є його особистою власністю, яку він придбав, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі та не проживаючи однією сім`єю ні з ким із жінок.

17 грудня 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшли заперечення ОСОБА_1 проти долучення пояснень на відзив, в яких вона вважала, що такої форми документа, як пояснення на відзив на апеляційні скарги ЦПК України не передбачено.

06 січня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшли пояснення ОСОБА_1 щодо міркувань представника відповідачів ОСОБА_5 , в яких вона зазначила, що в матеріалах справи є наявні документи, які підтверджують повноваження адвоката ОСОБА_3 - ОСОБА_10 .

Надані сторонами документи під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції залучено до матеріалів справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_4 необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 довела належними та допустимими доказами як факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 з 03 травня 2005 року по 25 березня 2015 року, так і її участь у реконструкції нежитлової будівлі літ «В-3», яку вважала об`єктом спільної сумісної власності.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 має трьох дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.30,31,32 том 1). Батьком у свідоцтвах про народження дітей записано ОСОБА_3 .

На підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу надані копії наступних документів. Договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_4 житловою площею 13,6 кв м, загальною площею 19,5 кв м від 08 листопада 2007 року, укладеного між сторонами, яку в подальшому передано ОСОБА_1 . Відкритому акціонерному товариству Комерційний Банк «Надра» в забезпечення виконання умов кредитного договору № 6/4/26/2007/840-К/820 від 08 листопада 2007 року.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визнання права власності, з якого вбачається, що за ОСОБА_3 визнано право власності на спірну нежитлову будівлю літ «В-2», яка складається з приміщень підвалу №№ 1, 2, першого поверху № І, 1, 5-8, другого поверху №№ 1-5 загальною площею 205,7 кв м, розташовану по АДРЕСА_2 . Також, в ній вказано, що ця будівля реконструйована з нежитлової будівлі загальною площею 36,7 кв м літ «В-1», яка належала ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 31 березня 2003 року, укладеного між ОСОБА_3 та його батьком ОСОБА_14 .

Рішення Господарського суду Харківської області від 29 грудня 2008 року у справі № 39/198-08, з якого вбачається, що за ОСОБА_3 , як фізичною особою - підприємцем, визнано право власності на нежитлову будівлю літ «В-3», загальною площею 553,7 кв м, яка розташована за будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , яка реконструйована з нежитлової будівлі літ «В-2» загальною площею 205,7 кв м та належала ОСОБА_3 на праві власності. Під час проведення реконструкції були здійснені: розширення підвалу шляхом добудування приміщень №№ 3,4,5,6,7 площею 53,5 кв м; розширення першого поверху шляхом добудування приміщень №№ 2,4,6,7 площею 57,1 кв м; добудова другого поверху шляхом розширення приміщення № 2 до 135,0 кв м; добудова над існуючими поверхами третього поверху, який складається з приміщень №№ 1,2,3,4,5 площею 160,3 кв м; облаштування драбин між підвальним, першим, другим та третім поверхами нежитлової будівлі; улаштування пожежної драбини з вхідною площадкою; виконане внутрішнє та зовнішнє оздоблення приміщень та будівлі в цілому; виконане внутрішнє інженерне обладнання систем водопостачання, каналізації, електропостачання, теплопостачання.

Також, копія Генеральної кредитної угода № 07-01-60-08, у відповідності до якої укладено кредитний договір № 010-2/07-01-0253-08 від 21 березня 2008 року з урахуванням додаткового договору № 1 від 10 серпня 2009 року згідно умов кредитного договору № 010-2/07-01-0253-08 від 21 березня 2008 року ОСОБА_3 надано Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», кредит у розмірі 300 000,00 доларів США з встановленою відсотковою ставкою 13,50 % процентів річних по 21 березня 2023 року. Копія договору іпотеки, згідно якого в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 010-2/07-01-0253-08 від 21 березня 2008 року ОСОБА_3 передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме, спірну нежитлову будівлю.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2011 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 січня 2012 року, у справі № 2018/2-790/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого в рахунок погашення заборгованості, на задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором 010-2/07/01-0253-08 від 21 березня 2008 року, укладеним у відповідності до Генеральної кредитної угоди № 07-01-60-08 від 21 березня 2008 року з урахуванням додаткового договору № 1 від 10 серпня 2009 року у розмірі 361 994,17 доларів США, що в перерахунку на національну валюту за курсом Національного банку України становить 2 887 156,92 грн звернено стягнення за іпотечним договором № 07-01-/60/1-08 від 21 березня 2008 року з урахуванням договору про внесення змін № 1 від 10 серпня 2009 року, які посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Курас С.О., зареєстровані відповідно за № № 1019, 2013 на нерухоме майно, а саме, нежитлову будівлю літ. «В-3» загальною площею 553,7 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить іпотекодавцю ОСОБА_3 на праві власності; визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» на підставі статті 41 Закону України «Про іпотеку»; надано право Публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити свої вимоги у розмірі - 361 994,17 доларів США, що в перерахунку на національну валюту за курсом Національного банку України становить 2 887 156,92 грн і складається з суми заборгованості за кредитом - 271 564,13 доларів США, що еквівалентно - 2 165 914,03 грн, суми пені, нарахованої за порушення строку погашення кредиту з 18 жовтня 2010 року по 17 жовтня 2011 року - 4 996,50 доларів США, що еквівалентно - 39 850,59 грн, простроченої суми заборгованості за відсотками - 76 436,60 доларів США, що еквівалентно - 609 635,39 грн, суми пені, нарахованої за порушення строку погашення відсотків з 18 жовтня 2010 року по 17 жовтня 2011 року - 8 996,94 доларів США, що еквівалентно - 71 756,91 грн; встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 2 270 300, 00 грн, тобто вартості предмета іпотеки, встановленої за згодою сторін в іпотечному договорі № 07-01-60/1-08 від 21 березня 2008 року; стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати у сумі 1820,00 грн та витрати, пов`язані з викликом відповідача до суду у розмірі 36,14 грн (143-145, 146-147 том 1).

Заява № 140-11-0-00/8/111 від 31 січня 2013 року, згідно якої Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» просив Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно вилучити запис про обтяження іпотекою спірної нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 553,7 кв м літ «В-3», зареєстрованою в реєстрі за № 6834807, а також вилучити запис про заборону відчуження нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 553,7 кв м літ «В-3», зареєстрованою в реєстрі за № 8955324, оскільки між сторонами досягнуто домовленість про добровільну реалізацію предмета іпотеки (а.с.138 том 1).

Спірний договір купівлі - продажу від 15 лютого 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_6 та ОСОБА_4 прийняли в рівних частинах по Ѕ частині кожний у власність спірну нежитлову будівлю літ «В-3» загальною площею 553,7 кв м, що розташована в АДРЕСА_2 . Продаж вчинено за 1 100 000,00 грн. Як вбачається з пункту 4 вказаного договору продавець свідчить, що на момент підписання цього договору щодо нежитлової будівлі не існує будь-яких прав третіх осіб, а також відсутні будь-які обставини, які обмежують чи забороняють продавцю здійснити її вільний продаж, зокрема, що нежитлова будівля не відчужена, не знаходиться у цивільно-правовій чи податковій заставі, не передана в оренду чи найом, не передана як внесок до статутного капіталу будь-якого фонду юридичної особи, не обтяжена будь-якими іншими зобов`язаннями або речовими правами третіх осіб щодо неї або прав на неї не існує судового чи іншого спору, під забороною (арештом) вона не перебуває. Пунктом 8 цього договору передбачено, що згідно заяви ОСОБА_3 нежитлова будівля не є спільною сумісною власністю (а.с.25, 42, 137 том 1).

Заява ОСОБА_3 від 12 лютого 2013 року до приватного нотаріуса, з якої вбачається, що ОСОБА_3 повідомив про те, що спірна нежитлова будівля літ «В-3» загальною площею 553,7 кв м, що розташована в АДРЕСА_2 є його особистою власністю. Він придбав її, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, та не перебуваючи однією сім`єю ні з ким із жінок (а.с.156 том 3).

Також, надано копію договору дарування від 23 вересня 2009 року щодо отримання нею в дар від ОСОБА_14 , ОСОБА_3 39/100 часток комунальної квартири АДРЕСА_4 (а.с.145 том 2) та договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_6 від 26 липня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 , яка діє як законний представник свого малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , відповідно до умов якого продавці передали у власність покупцю в рівних частках кожний належну їм на праві спільної часткової власності, а покупець прийняла у власність цю квартиру і сплатила за неї грошову суму в розмірі 401 500,00 грн, що еквівалентно 50 000,00 доларів США, які продавці повністю отримали ще до підписання цього договору: ОСОБА_1 для свого малолітнього сина ОСОБА_11 отримала в сумі 200 750,00 грн, що еквівалентно 25 000,00 доларів США; ОСОБА_15 отримав 200 750,00 грн, що еквівалентно 25 000,00 доларів США (а.с.137 том 1).

Надано копії розписок від 08 листопада 2007 року, згідно якої ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_1 в борг суму в розмірі 39 350,00 доларів США та зобов`язався повернути до 31 грудня 2015 року (а.с.29 том 1) та 26 липня 2012 року, згідно якої ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_1 суму в розмірі 400 000,00 грн, що є еквівалентом 50 000,00 доларів США, на погашення заборгованості перед банком «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 010-2/07-01-0253-08 від 21 березня 2008 року та зобов`язався повернути до 01 вересня 2015 року (а.с.28 том 1).

Копію листа від 25 листопада 2017 року, згідно якого ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_1 , що він не згодний передавати їй Ѕ частку нежитлової будівлі, хоча її реконструкція проводилася за її особисті кошти (а.с.33 том 1).

Відповідь Головного територіального управління юстиції у Харківській області, з якого вбачається, що на виконанні Управління перебувало виконавче провадження ВП № 54075620 з примусового виконання виконавчого листа № 646/11044/14-ц, виданого 20 квітня 2017 року Червонозаводським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» суми боргу в розмірі 681 415,45 грн.

23 жовтня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку відсутністю майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на виконання знаходиться виконавче провадження ВП № 55679807 з виконання виконавчого напису № 18493, виданого 01 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в розмірі 18 864,28 грн (а.с.70-71 том 2).

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, судова колегія вважає, що ОСОБА_1 не довела факт постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з 03 травня 2005 року по 25 березня 2015 року. Надані матеріали справи свідчать про наявність у сторін фінансових відносин (розписки про позику), невиконаних боргових зобов`язань перед кредитними установами у кожного окремо, придбання кожним окремо нерухомого майна та його окрему реалізацію. Виконання цих дій здійснювалося не в інтересах сім`ї, а в інтересах кожного із сторін окремо. Кожний з них реалізовував своє нерухоме майно, придбавав інше. Надані документи не свідчать про ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету. Наявність дітей, спільний відпочинок - це не єдина підстава, за якою встановлюється факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В суді першої інстанції позивачка не заперечувала, що місце її реєстрації інше ніж у ОСОБА_3 . Про це вона вказала і у відзиві на апеляційні скарги. Зазначила, що спільного бюджету у неї та ОСОБА_3 не було. Також, вказала, що не мала доходів. Розмір та джерело доходів відповідача їй не були відомі.

Таким чином, довготривалих відносин між сторонами, які є першочерговою ознакою для встановлення факту проживання однією сім`єю не надано. Ані поясненнями свідків, ані актами представників житлово-експлуатаційної організації, ані будь - якими іншими доказами не підтверджено цього юридичного факту.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини справи, не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на відсутність доказів, які б підтверджували довготривалість відносин між сторонами. Письмові документи свідчать про те, що ОСОБА_3 не знаходився в зареєстрованому шлюбі та не перебував однією сім`єю ні з ким із жінок, зокрема, і з позивачкою.

В суді апеляційної інстанції представниця позивачки також не довела факт постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з 03 травня 2005 року по 25 березня 2015 року. Посилалася на ті документи, які були надані в суді першої інстанції. Звертала увагу на копії фотокарток, на яких, крім дітей, яких п`ятеро, не зрозуміло, де, коли та ким були зроблені ці копії.

В свою чергу представник відповідачів наполягав на тому, що докази постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з 03 травня 2005 року по 25 березня 2015 року в матеріалах справи відсутні. При цьому посилався на письмові документи, з яких вбачається, що ОСОБА_3 ні з ким з жінок, зокрема, і з позивачкою, в сімейних відносинах не перебував, спільного бюджету не мав, спільного господарства не вів.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що неповне з`ясування судом обставин справи є підставою для скасування судового рішення.

У зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визначення спільного сумісного майна, поділ спільного сумісного майна, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, які є похідними від встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу - залишенню без задоволення.

Доводи позову ОСОБА_1 щодо того, що факт постійного проживання однією сім`єю без шлюбу встановлено судовим рішенням суду першої інстанції від 21 квітня 2017 року, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 17 липня 2019 року судова колегія відхиляє, оскільки цей юридичний факт в цьому судовому рішенні не вирішувався, тому воно не може бути преюдиціальним для цієї справи.

Посилання ОСОБА_1 на те, що пояснення на відзив на апеляційні скарги не є процесуальним документом, який передбачено ЦПК України, тому його не повинно брати до уваги судова колегія також відхиляє, оскільки кожний учасник справи має право надавати свої пояснення як усно, так і письмово і залучати до матеріалів справи незалежно від того, чи це пояснення на позов, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу. Це його право, яке передбачено статтею 43 ЦПК України.

Разом з тим вимоги апеляційних скарг щодо скасування накладених ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2018 року заходів забезпечення позовних вимог шляхом накладення заборони на відчуження на спірну нежитлову будівлю та застосування строку позовної давності до даних правовідносин не підлягають задоволенню, оскільки відповідачі в разі набрання судового рішення законної сили не позбавлені можливості звернутися з відповідною заявою до суду першої інстанції.

Щодо застосування строку позовної давності до даних правовідносин судова колегія зазначає, що початок перебігу строку позовної давності рахується від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 стало відомо про порушення, на її думку, її прав з 2017 року, коли розглядалася справа за позовом відповідача про розірвання спірного договору, в якій вона була залучена як третя особа. До суду першої інстанції з відповідним позовом вона звернулася у січні 2018 року, тобто в межах трирічного строку. Правова позиція Верховного Суду від 16 серпня 2018 року (справа № 711/802/17) та 06 червня 2018 року (справа № 520/14722/16-ц), на яку посилається представник відповідачів у своїх поясненнях не може бути взята до уваги, оскільки крім позовної вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу першочергової є вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, від задоволення або відмови у задоволенні якої залежить доля цієї вимоги.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки по суті апеляційні скарги задоволено, з позивачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір за подачу апеляційних скарг в розмірі 44 688,60 грн, оскільки відповідачі ухвалами суду апеляційної інстанції від 26 жовтня 2020 року та 27 жовтня 2020 року звільнені від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Лариса Євгеніївна, Акціонерне товариство «Райфайзен Банк «Аваль» про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визначення спільного сумісного майна, поділ спільного сумісного майна, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 44 688,60 грн судового збору за подачу апеляційних скарг.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 січня 2021 року.