П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„12" січня 2021 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 263/3813/20

Номер провадження 22-ц/804/289/21

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.

за участю секретаря: Грішко С. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мироненко Ольга Валеріївна, на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2020 року головуючого судді Хараджа Н.В. зі складанням повного тексту судового рішення 18 червня 2020 року по цивільній справі про стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.Позов мотивовано тим, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем з 21 травня 2019 року, шлюбні відносини фактично припинені. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 березня 2020 року до повноліття дитини. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Допущене негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мироненко О.В., як особа, яка не брала участі у справі, просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що оскаржуване рішення містить загальні формулювання, з яких неможливо встановити, які докази надано позивачем на підтвердження своєї правової позиції. Про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в тексті рішення зазначено, однак правова оцінка вказаній обставині надана без оцінки доказів. Зазначаючи в тексті рішення відомості про скрутне матеріальне становище позивача ОСОБА_1 , судом не наведено доказів на підтвердження своїх висновків. В матеріалах справи 263/3813/20 в якості доказів наявна копія судового наказу по цивільній справі № 265/1345/19, яким було задоволено заяву ОСОБА_3 про стягнення аліментів у розмірі ? частини з ОСОБА_2 на утримання сина ІНФОРМАЦІЯ_2 ,проте ОСОБА_3 до участі у справі не залучено .

Також, зазначено, що ОСОБА_3 не заперечує право ОСОБА_1 на отримання аліментів, однак зазначає, що визначаючи розмір аліментів, суд має виходити з сукупності підстав, як то встановлення місця роботи та інших джерел доходів відповідача та позивача, з метою встановлення погіршення або поліпшення їх положення. Однак, не було встановлено, чи дійсно ОСОБА_2 не надає кошти на утримання ОСОБА_4 , в рішенні суду вказана потреба в утриманні ,яка не підтверджена належними та допустимими доказами. З таких підстав вказане, на її думку, може свідчити про формальний характер рішення, яке може бути ухвалено не для захисту інтересів ОСОБА_4 , а для погіршення положення стягувача аліментів ОСОБА_3 та неповнолітньої дитини ОСОБА_5 .

Відзив на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Калініченко А.В. мотивований тим,що при винесенні заочного рішення від 18 червня 2020 року, суд першої інстанції вірно застосував закон, який підлягав застосуванню, й правильно вирішив справу, оскільки при визначенні розміру аліментів на утримання доньки позивача врахував наявність у відповідача неповнолітньої дитини від попереднього шлюбу. Вважає,що права та законні інтереси апелянта та її неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жодним чином не порушені судом першої інстанції при прийнятті рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), оскільки за аналогією закону аліменти стягуються у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.Звертає увагу суду, що позивач при поданні позовної заяви до суду першої інстанції з повагою віднеслася до сплати аліментів відповідачем на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), й просила суд стягнути на утримання своєї дитини реальний розмір частки від заробітку (доходу) відповідача з урахуванням наявності в нього загалом двох дітей.До участі у розгляді справи про стягнення аліментів не було долучено апелянта , однак постановлене заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18 червня 2020 року , жодним чином не порушило права та законні інтереси апелянта ОСОБА_3 та її дитини, справу судом першої інстанції вирішено вірно з правильним застосуванням матеріального права.

Вважає, що присутність апелянта при розгляді цивільної справи жодним би чином не вплинула на зміст винесеного заочного рішення , окрім спроб апелянтом затягнути розгляд справи та за максимумом відстрочити виконання судового рішення у цій справі. Вважає неймовірним відмову суду першої інстанції у задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 . Окрім факту незалучення апелянта до участі у розгляді справи, чого вимагає п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3, в апелянта немає жодних вагомих аргументів для оскарження рішення суду. Вважає, що апелянт зловживає своїми процесуальними правами, оскільки усі обставини, на необхідності з`ясування яких наголошує апелянт , вважає за потрібне встановлювати в іншому судовому процесі, при розгляді цивільної справи № 265/6412/20 про зменшення розміру аліментів, а не у цивільній справі про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу). Крім того, представник апелянта в апеляційній скарзі прямо вказує, що апелянт не заперечує проти права позивача на отримання аліментів на утримання дитини, тому з огляду на правильне застосування матеріального права та вірне вирішення справи судом першої інстанції,просив залишити судове рішення без змін,а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники судового розгляду не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 адвокат Сінькова Ю.К. підтримала доводи апеляційної скарги . ОСОБА_3 та її представник адвокат Мироненко О.В. у судове засідання не з*явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання,про що свідчить розписка представника (а.с.85).Адвокатом Мироненко О.В. надано заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с.109).

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Калініченко А.В. ,відповідач ОСОБА_2 не з*явилися,належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання телефонограм, зареєстрованих в журналі телефонограм № 3.9-13 за №№1590,1591,1597 та судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення(а.с.89-92,95). Представником ОСОБА_1 адвокатом Калініченко А.В. електронною поштою надано заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю,у зв*язку з проходженням амбулаторного лікування (а.с.103).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав .

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 травня 2019 року , є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка мешкає разом з матір*ю, знаходячись на її утриманні (а.с.11-12) .

Крім того, судом встановлено,що відповідач ОСОБА_2 має іншу дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з досліджених матеріалів справи, на підставі судового наказу,виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області від 07 травня 2019 року по справі № 265/1345/19 за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу,стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,аліменти у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу),але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,щомісячно,починаючи з 28 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10) .

Вирішуючи питання про розмір аліментів,суд врахував вимоги ст.ст.182, 183 СК України,та вважав за необхідне та доцільне стягнути аліменти у зазначеному в позовній заяві розмірі 1/6 частини ,але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А тому аліменти в розмірі 1/6 частки від доходу відповідача є необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому судом враховано,що відповідач має на утриманні іншу дитину сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судом також зазначено,що відомостей щодо стану здоров*я,матеріального становища,та інших обставин,що мають значення для призначення розміру аліментів суду не надано. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає,що ставить позивача у скрутне матеріальне становище.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується .

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності із ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст.183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України від 17 травня 2017 року N2037- VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При цьому, відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років на момент вирішення спору становить 1779 грн.

Відповідно мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину становить 889,50 грн. (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку).

Відповідно до ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Частиною 5 статті 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

В постанові Великої Палата Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №682/3112/18 вказується, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Таким чином, стягнення з відповідача 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не суперечить вимогам закону та є мінімальним гарантованим розміром аліментів, встановленим на законодавчому рівні.

Не залучення одержувача аліментів ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ,не вплинуло на правильність висновків суду щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача 1/6 частки розмірі аліментів,та не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови у задоволенні позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. Ніяких нових обставин, які б давали підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги не містять.

Аргументи відзиву на апеляційну скаргу прийняті до уваги ,як обґрунтовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи , які мають правове значення для вирішення спору.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мироненко Ольга Валеріївна, - залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 16 січня 2021 року.

Судді: