Справа № 203/2212/20
Провадження № 2-з/0203/5/2021
УХВАЛА

21 січня 2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в особі судді Колесніченко О.В., розглянувши у провадженні № 2-з/0203/5/2021 заяву позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_2 пред`явила через суд позов до ОСОБА_1 на предмет усунення перешкод їй в користуванні власністю домоволодінням АДРЕСА_1 , шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування з тих підстав, що вона є власником 22/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після батька ОСОБА_3 , проте відповідач її брат, будучи зареєстрованим у домоволодінні, з 1984 року не проживає там та ним не користується, тому втратив право користування цим житлом згідно ст. ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК УРСР.

01 вересня 2020 року відповідач ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 , де третьою особою визначено П`яту дніпровську державну нотаріальну контору, з вимогами про встановлення факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнання за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 на 1/3 частину від Ѕ частини будівель домоволодіння АДРЕСА_1 , право власності на які визнано за ОСОБА_3 на підставі рішення Народного суду Кіровського району м. Дніпропетровська від 30 січня 1973 року; визнання недійсним в цій частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16 жовтня 2012 року, посвідченого П`ятою дніпропетровською державної нотаріальної конторою, згідно якого ОСОБА_2 успадкувала після смерті батька ОСОБА_3 22 /100 частини вказаного домоволодіння.

Такі вимоги обґрунтував тим, що вказане домоволодіння є спільною сумісною власністю їх батьків ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після матері спадкування здійснювалось за законом і спадкоємцями першої черги були їх батько ОСОБА_3 та вони з сестрою в рівних частках, проте до нотаріальної контори ніхто не звертався, а свою частку спадщини він, ОСОБА_1 , прийняв фактично. Після батька спадкування здійснювалось за заповітом на користь ОСОБА_2 , проте не на все домоволодіння, а лише на частку батька, тоді як його частка помилкового включена до загального спадкового майна, що заповідалось батьком сестрі, у зв`язку з чим він є співвласником домоволодіння нарівні з ОСОБА_2 , а тому відповідач просив прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднані з первісним позовом та призначене підготовче засідання у справі.

20 січня 2021 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 подав через канцелярію суду заяву про забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження у будь-якій формі 22/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що зареєстровані за ОСОБА_2 , позивачем за первісним позовом, з підстав того, що йому стало відомо про наміри ОСОБА_2 продати зареєстроване за нею майно, що є предметом спору, що зробить неможливим виконання рішення суду та що призведе до скасування інших правочинів і понесення ним додаткових матеріальних витрат та зусиль.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20 січня 2020 року заява передана в провадження судді Колесніченко О.В.

Перевіряючи відповідність заяви про забезпечення позову вимогам ст. 151 ЦПК України, судом встановлено наступне.

Так пунктами 5, 6 частини 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Разом з тим, обґрунтовуючи предмет зустрічного позову та необхідність вжиття заходів забезпечення, позивач за зустрічним позовом не зазначає ціни позову.

Також в порушення п.6 ч.1 ст. 151 ЦПК України в заяві не вказані пропозиції щодо зустрічного забезпечення, правила якого визначені відповідно до ст. 154 ЦПК України, позивачем не запропоновано жодної гарантії відшкодування можливих для відповідача за зустрічним позовом збитків, завданих при умовах забезпечення цього позову зазначеним шляхом, що по своїй суті є зустрічним забезпеченням та є обов`язковим для зазначення у відповідній заяві про забезпечення позову.

Між тим, зазначенням пропозицій позивача щодо зустрічного забезпечення могли б фактично зберегти позивачем існуючий стан status-quo між сторонами до ухвалення кінцевого рішення суду.

Відповідно до ч.10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За наведених обставин належить дійти висновку про невідповідність заяви в повному обсязі вимогам ст. 151 ЦПК України, що є підставою для її повернення заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.151,153 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову, пред`явленого до ОСОБА_2 , третя особа - П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування, визнання частково недійсним свідоцтва про спадщину повернути заявникові.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 21 січня 2021 року.

Суддя О.В. Колесніченко