Провадження №: 19012021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Локотковій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Вимоги скарги мотивував тим, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року видано виконавчий лист № 755/21367/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 713 975,95 грн та 7 539,73 грн. Зазначений виконавчий документ перебував на примусовому виконанні Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). В ході виконання, державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 06 липня 2020 року АТ «Альфа-банк» було видано довідку ОСОБА_1 про відсутність фінансових претензій за кредитними договорами у зв`язку з відступленням права вимоги на підставі договору факторингу від 08 травня 2018 року. Також, згідно довідки від 08 травня 2018 року виданої ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», ОСОБА_1 не має зобов`язань за кредитними договорами у зв`язку із виконанням зобов`язань у повному обсязі. У зв`язку з чим, скаржник звернувся до виконавчої служби із заявою про зняття арешту з майна, однак державний виконавець надав відповідь в якій зазначив, що арешт може бути знятий у разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, необхідних для задоволення вимог усіх стягувачів (або належного документального підтвердження від стягувачів про сплату боржником визначених рішенням суду коштів), виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Однак скаржник вважає таку вимогу незаконною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даною скаргою.

Скаржник в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву в якій просив розглянути у його відстуність. На вимогах скарги наполягав в повному обсязі.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року відкрито провадження у справі.

05 лютого 2021 року судом скеровано запит до Першого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) про витребування копії матеріалів виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року по справі № 755/21367/14-ц заяву Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду задоволено. Видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Ярошовця В.М. від 02.06.2014 року по справі № 1346/13 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" заборгованість в розмірі 713 972,95 грн., витрат пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом у сумі 7 539,73 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" судовий збір в розмірі 121,80 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" судовий збір в розмірі 121,80 грн. (а.с. 8-8 звор)

На примусовому виконанні у Першому Приморському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 755/21367/14-ц від 20 листопада 2014 року. (а.с. 15)

В ході проведення виконавчий дій, постановою державного виконавця Білика Р.В. від 09 лютого 2015 року було накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 (а.с. 7-7 звор)

Відповідно до листа, виконавче провадження завершено згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в попередній редакції). (а.с. 15-15 звор.)

В своїй скарзі, скаржник зазначає, що у нього відсутні будь-які боргові зобов`язання перед ПАТ «Укрсоцбанк» та новим кредитором ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у зв`язку з чим арешт має бути знятий.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" за №606-ХІV від 21.04.1999 року (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови, надалі Закон №606-ХІV) та Законом України "Про виконавче провадження" за №1404-VIII від 02.06.2016 року (надалі Закон №1404-VIII).

Положеннями ст. 1 Закону № 606-XIV встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами ст. 25 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 ч. 3 цієї статті Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Нормами ст. 32 Закону №606-XIV встановлено що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

У відповідності до ч. 1 ст. 55 Закону № 606-XIV державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту

Положеннями абз. 4 ч. 2 ст. 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону 606-XIV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно наданої АТ «Альфа-банк» довідки № 56592-23.1 від 06 липня 2020 року, вбачається, що станом на 06 липня 2020 року у банка відсутні фінансові претензії до проручителя за кредитним договором № 2006/670/56 від 24 травня 2006 року та за кредитним договором № 2006/670/141 від 13 листопада 2006 року у зв`язку з відступленням права вимоги на підставі договору факторингу від 08 травня 2018 року.

Також, відповідно до довідки № 42/6 від 08 травня 2018 року, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» повідомила ОСОБА_1 про відстуність кредитних зобов`язань на дату видачі довідки у зв`язку із виконанням зобов`язань в повному обсязі.

Таким чином, підсумовуючи, можна вважати, що фактично рішення суду за яким було відкрито виконавче провадження про примусове стягнення з ОСОБА_1 виконано в повному обсязі.

Згідно ч. ч 1, 2 ст. 50 Закону 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Скаржник звертався до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з належного йому майна, однак позитивної відповіді отримано не було.

Більше того, судом тричі скеровувася запит до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про витребування матеріалів виконавчого провадження для повного з`ясування всіх обставин справи та перевірки, однак дані запити залишись без належного реагування. Таким чином, суд позбавлений встановити інші обставини, аніж ті, на які посилається скаржник в своїй скарзі.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що державним виконавцем не було дотримано вимог Закону № 606-XIV у зв`язку з чим скарга ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355,447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити.

Визнати бездіяльність старшого державного виконавця Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білика Ростислава Валерійовича щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 та відмову у знятті арешту - неправомірною.

Зобов`язати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , який накладений постановою у виконавчому провадженні № 46406028 від 09 лютого 2015 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва протягом 15 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 20 травня 2021 року.

Суддя Н. О. Яровенко