К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року місто Київ

справа № 754/8547/19

апеляційне провадження № 22-ц/824/4881/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Коцюрби Л.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: державний реєстратор комунального підприємства "Світоч" Урупа Андрій Федорович; акціонерне товариство "Альфа-Банк",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Альфа-Банк", подану представником Мелянчуком Володимиром Анатолійовичем, на рішення Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Саламон О.Б. від 16 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до державного реєстратора КП "Світоч" Урупи А.Ф., АТ "Альфа-Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання дій незаконними, скасування рішення, у якому просила визнати дії державного реєстратора КП "Світоч" Урупи А.Ф. щодо проведення 22 січня 2019 року державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора КП "Світоч" Урупи А.Ф. № 45222695 від 25

січня 2019 року, згідно з яким 22 січня 2019 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 30012727 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк".

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 25 березня 2005 року належить квартира АДРЕСА_1 .

6 березня 2007 року між АКБ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк", та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 10-29/3080, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 143 500 доларів США зі сплатою 12,25 % річних та кінцевим терміном повернення до 5 березня 2022 року.

В забезпечення належного виконання умов кредитного договору ОСОБА_2 , 6 березня 2007 року між ОСОБА_3 та АКБ "Укрсоцбанк" укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_3 передала в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 4 листопада 2015 року частково задоволено позов ПАТ "Укрсоцбанк" про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в розмірі 198 739, 05 доларів США. Крім того, рішенням встановлено, що є підстави вважати поруку ОСОБА_3 припиненою.

Однак, 25 січня 2019 року державним реєстратором КП "Світоч" Урупи А.Ф. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на належну позивачу квартиру за ПАТ "Укрсоцбанк"на підставі договору іпотеки.

Позивач вважає такі дії неправомірними, оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки могла бути здійснена лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який між сторонами не укладався; вона не отримувала письмової вимоги про усунення порушень кредитного договору; рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав було прийнято після внесення запису про таку реєстрацію; під час набуття іпотекодержателем права власності на спірну квартиру, оцінка її вартості не проводилась; стягнення на її майно здійснено всупереч Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано рішення державного реєстратора комунального підприємства "Світоч" Урупи А.Ф., індексний номер 45222695 від 25 січня 2019 року, згідно з яким 22 січня 2019 року внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 30012727 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ "Укрсоцбанк" на підставі договору іпотеки від 6 березня 2007 року. Стягнуто з АТ "Альфа-Банк" на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в іпотечному договорі, прирівняється за своїми правовими наслідками до договору про

задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом, а тому ПАТ "Укрсоцбанк" мало правові підстави для звернення до державного реєстратора із заявою про звернення стягнення на іпотечне майно шляхом реєстрації права власності за собою. При цьому положення Закону України Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не поширюється на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України "Про іпотеку" на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Разом з тим, при зверненні до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на іпотечне майно ПАТ "Укрсоцбанк" не надав документи, що підтверджують факт завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушень, чим допустив порушення пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Та обставина, що письмова вимога про усунення порушень була направлена на адресу іпотекодавця, однак конверт повернувся за закінченням терміну зберігання не вважається належним повідомлення особи. Відсутність інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, відсутність оцінки про вартість майна, є порушенням процедури звернення стягнення в розумінні Закону України "Про іпотеку". У рішенні Апеляційного суду міста Києва від 5 листопада 2015 року, яким вирішувалося питання щодо стягнення заборгованості за основним зобов`язанням, судом було зазначено про наявність підстав вважати поруку ОСОБА_3 припиненою, а тому мало місце вирішення спору щодо кредитних зобов`язань ОСОБА_2 саме в судовому порядку шляхом стягнення наявної заборгованості, дія кредитного договору була припинена і питання про звернення стягнення на предмет іпотеки не було предметом розгляду, що виключає можливість в порядку статті 36 Закону України "Про іпотеку" задовольнити вимоги іпотекодержателя шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Також судом першої інстанції було зазначено, що у спірних правовідносинах державний реєстратор не є належним відповідачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі представник АТ "Альфа-Банк" - Мелянчук В.А., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник зазначає, що висновок суду про недотримання іпотекодержателем положень Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Закону України "Про іпотеку" в чистині направлення повідомлення про усунення порушень є помилковим, оскілки на адресу позивача направлялося відповідне повідомлення, яке вона свідомо не отримувала, натомість в договорі іпотеки сторони дійшли згоди щодо порядку направлення повідомлень, зокрема шляхом направлення рекомендованих листів і датою отримання таких повідомлень є дата особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. Суд помилково встановив, що на момент набуття права власності на спірну квартиру була відсутня оцінка вартості предмета іпотеки, оскільки представником надавалася інформація щодо виготовленого звіту про оцінку предмета іпотеки. Також суд не врахував, що стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання, оскільки саме кредитор має право обирати спосіб стягнення заборгованості.

Крім того, рішення Апеляційного суду міста Києва від 5 листопада 2015 року на яке посилається суд не виконане, заборгованість не погашена.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиви на апеляційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 25 березня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Ковальчуком С.П. за № 1131, належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

6 березня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", а в подальшому - акціонерне товариство "Укрсоцбанк", та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 10-29/3080, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 143 500 доларів США зі сплатою 12,25 % річних з кінцевим терміном повернення до 5 березня 2022 року.

В забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 6 березня 2007 року між ОСОБА_3 та АКІБ "Укрсоцбанк" укладено договір іпотеки № 02-10/722, за умовами якого ОСОБА_3 передала банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

За домовленістю сторін предмет іпотеки оцінено в розмірі 1 050 400 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США становить 208 000 доларів США (пункт 1.2 договору іпотеки).

Умовами пункту 4.1 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, ПАТ "Укрсоцбанк" звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 8 травня 2015 року позов ПАТ "Укрсоцбанк"задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість в розмірі 251 617, 99 доларів США.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 4 листопада 2015 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 8 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ "Укрсоцбанк"задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 198 739,05 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 4 117 873 грн. 12 коп. та судовий збір в розмірі 3 654 грн. В іншій частині позову відмовлено.

9 листопада 2018 року ПАТ "Укрсоцбанк" направило на адресу ОСОБА_3 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням.

У зв`язку з не усуненням порушень грошового зобов`язання, 25 січня 2019 року державним реєстратором комунального підприємства "Світоч" Урупою А.Ф. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на належну позивачу квартиру за АТ "Укрсоцбанк" на підставі договору іпотеки.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, яка занесена в протокол судового засідання від 3 лютого 2020 року, АТ "Укрсоцбанк" замінено його правонаступником - АТ "Альфа-Банк".

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, із договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

За приписами частини 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону "Про іпотеку" передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону України "Про іпотеку" її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим

договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 наведеного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та статті 37 Закону "Про іпотеку" порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

У пункті 7.2 договору іпотеки сторони погодили, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або датою поштового відділення зв`язку одержувача.

9 листопада 2018 року ПАТ "Укрсоцбанк" надіслано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимогу про усунення порушення основного зобов`язання, в якому банк зазначив про те, що якщо боржник - ОСОБА_2 у тридцятиденний строк з моменту одержання даної вимоги не сплатить банку загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 287 734, 94 доларів США, банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки шляхом позасудового врегулювання (том 1 а.с. 79-86).

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що у матеріалах справи відсутні відомості про отримання ОСОБА_3 письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Крім того, правильно встановлено, що оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу права власності (станом на 22 січня 2019 року) не проводилась.

Посилання у апеляційній скарзі на наявність звіту про оцінку вартості предмета іпотеки станом на 1 листопада 2018 року відхиляється колегією суддів, оскільки відповідні докази в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку і доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо встановлення рішенням Апеляційного суду міста Києва від 5 листопада 2015 року припинення поруки ОСОБА_3 внаслідок пропуску шестимісячного строку звернення з вимогою до поручителя. Помилковим також є посилання суду на вирішення спору щодо кредитних зобов`язань ОСОБА_2 в судовому порядку шляхом стягнення наявної заборгованості і неможливості за вказаних обставин звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі статті 36 Закону України "Про іпотеку".

За загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина 1 статті 3 Закону України "Про іпотеку"). Вона має похідний характер від основного

зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3 Закону України "Про іпотеку"). Іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання (абз. 2 частини 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку").

Водночас Законом України "Про іпотеку" не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимоги кредитора за основним зобов`язанням.

Наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Також колегія суддів вважає необхідним зазначити, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини 1, 3 статті 13 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе власником спірного нерухомого приміщення, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності на це майно іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію.

Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, у постанові Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що звертаючись до суду з указаним позовом, позивач обрала неналежний спосіб захисту порушеного права, а тому дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог в частині скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки за ПАТ "Укрсоцбанк".

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про часткове задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального права та порушення

норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи викладене, з ОСОБА_3 на користь АТ "Альфа-Банк"підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 152 грн.60 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Альфа-Банк", подану представником Мелянчуком Володимиром Анатолійовичем, задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до державного реєстратора комунального підприємства "Світоч" Урупи Андрія Федоровича, акціонерного товариства "Альфа-Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання дій незаконними, скасування рішення, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства "Альфа-Банк" судовий збір в розмірі 1 152 грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 травня 2021 року.

Головуючий

Судді: