Справа № 209/2071/20
Провадження № 2/209/119/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 травня 2021 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Замкової Я.В.

за участі секретаря - Погрібної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, майнової та моральної компенсації, завданих через залиття квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток в розмірі 6595 грн., моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., вартість проведення експертизи у розмірі 1500 грн., вартість ксерокопій документів наданих до позовної заяви у розмірі 380 грн. та судові витрати по сплаті судового збору.

На обґрунтування позову зазначає, що їй на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 . 29 жовтня 2018 року була залита належна позивачу ОСОБА_1 квартира з вини відповідача ОСОБА_2 , яка мешкає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться поверхом вище над квартирою позивача, про що було складено Акт обстеження Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду». Відповідач відшкодувати матеріальну шкоду добровільно відмовилась. Внаслідок затоплення квартири позивачу було завдано матеріальну шкоду, яка згідно звіту про незалежну оцінку матеріального збитку ТОВ «Віконт-Сервіс ЛТД» від 20.08.2019 року складає 6595 гривень та моральну шкоду на суму 100000 гривень, яка була їй спричинена внаслідок перенесеного потрясіння, душевних страждань, зміни звичайного способу життя, відмови відповідачем відшкодувати позивачу спричинену шкоду, докладання додаткових зусиль для організації свого життя, звернення до житлових організацій та суду для захисту своїх прав.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив на позовну заяву.

Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.

Вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступник підстав.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом приватизації Фонду комунальної власності м. Дніпродзержинська Дніпродзержинської міської ради 02.08.2004 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Дніпродзержинського бюро технічної інвентаризації від 01.10.2004 року (а.с. 18,19).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.08.2017 року ОСОБА_1 отримала у спадщину від померлого ОСОБА_3 1/6 частку квартири під АДРЕСА_1 (а.с. 13).

На підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової в розмір 1/6 частки належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Згідно Акту обстеження квартири під АДРЕСА_1 від 29 жовтня 2018 року, складеного комісією у складі техніків КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , при обстеженні було виявлено сліди залиття, а саме: в кухні, в якої стіна суміжна з коморою до половини поклеєна шпалерами видно сліди затікання на шпалерах; в коморі, в якій стеля та стіни пофарбовані водоемульсійною фарбою видно сліди затікання, на стелі відшаровується штукатурка; в туалетній кімнаті на стелі, яка пофарбована водоемульсійною фарбою, видно сліди затікання, штукатурка обсипається, на стінах та підлозі, які обкладені кахлем, потьоки на кахлі. Причину залиття квартири встановити немає можливості, так як квартиронаймач квартири АДРЕСА_4 на час обстеження квартири АДРЕСА_1 двері не відчинив (а.с. 58).

На підставі звіту ТОВ «Віконт-Сервіс ЛТД» № Н-040919/01 про незалежну оцінку матеріального збитку від 20 серпня 2019 року, вартість матеріального збитку за адресою: АДРЕСА_1 , складає 6595 гривень (а.с. 20- 53).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Крім того, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Оцінюючи надані докази, суд зазначає, що загальна підстава відповідальності за завдану майнову шкоду передбачена нормами ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для настання деліктної відповідальності за ст. 1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

У постанові від 18 березня 2020 року по справі № 760/8139/14-ц (провадження № 61-43768св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що: «цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди».

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

На підтвердження наявності вини відповідача ОСОБА_2 у залитті квартири і відповідно завдання цим матеріальної шкоди, позивач посилається на наявність Акту обстеження від 29.10.2018 року. У даному акті не зазначено, що залиття відбулось мешканцями квартири АДРЕСА_4 , в якій мешкає відповідач, оскільки причину встановити не було можливості, не зазначено дати і час залиття квартири АДРЕСА_1 . Крім того, доказів того, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 або мешкає в ній позивачем суду не надані. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою не може свідчити про його безпосереднє проживання в даній квартирі.

Тому суд вважає, що вказаний Акт не є належним та допустимим доказом завдання позивачу шкоди внаслідок затоплення квартири. Надаючи оцінку таким доказам у відповідності до положень ст.89ЦПК України суд дійшов висновку, що у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами та встановленими судом обставинами справи, відповідний Акти не є достатнім та достовірним доказом вини відповідача у залитті квартири позивача.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року № 76 у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Згідно статті 322 ЦК України тягар утримання майна лежить на власнику майна.

Досліджений судом Акт обстеження від 29.10.2018 року не відповідає вимогам, викладеним у вказаних Правилах, оскільки в ньому не зазначені: прізвище, ім`я, по батькові власника квартири та форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість). Відсутній висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Крім того, у вказаному акті не зафіксовано відомості щодо винної сторони, як і будь-які дані про осіб з боку винної сторони, присутніх при складанні акта. В Акті не зазначено навіть дату затоплення квартири. Акт складено за відсутності самого відповідача, що позбавило його можливості подання доказів на його спростування.

Суд також вважає, що позивачем не надано доказів, що залиття квартири відбулось з вини саме відповідача, і як наслідок, на нього має бути покладена відповідальність за спричинену шкоду, оскільки Акт обстеження не відповідає вимогам «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом №76 від 17.05.2005 року, у зв`язку з чим не може бути належним та достатнім доказом в обґрунтування заявлених вимог. Також позивач не надала доказів стосовно того, хто є власником квартири, яка розташована поверхом вище її квартири, хто там мешкає, та що залиття сталося з вини мешканців саме цієї квартири.

Суд зазначає, що ані у вказаному Акті, ані з доказів по справі не з`ясовано де саме сталося залиття квартири позивача та з якої причини, а також не визначено винну особу. Разом з тим, враховуючи положення ч.7ст.81 ЦПК України, суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Оцінивши надані позивачем на підтвердження своїх вимог докази, виходячи з критеріїв розумності та справедливості, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Оскільки позивачкою не доведений факт завдання матеріальних збитків саме відповідачем внаслідок залиття квартири, тому суд вважає, що і підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди також відсутні.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.10,11,60,209,212-215,218,259,264-265,268, 280-289 ЦПК України,- суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , про відшкодування збитків, майнової та моральної компенсації, завданих через залиття квартири - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24 травня 2021 року.

Суддя Я.В. Замкова