25.05.2021 Справа № 756/9196/20
Провадження №2/756/3653/20
Унікальний № 756/9196/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Луценко О.М.,

за участю секретаря Галелюк Т.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до заявлених вимог просила стягнути з ПАТ СК « ПЗУ Україна» страхове відшкодування в розмірі 15880,90 грн., пеню в розмірі 945,84грн., та 3% річних в розмірі 178,00грн. з ОСОБА_3 - різницю між матеріальним збитком та розміром страхового відшкодування в сумі 16966,90 грн. та суму сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 840,80 грн. Та витрати на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 05.12.2019 року приблизно о 07 год. 25 хв. у м. Києві на вул.. Богатирській сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мітсубіші» держаний номерний знак НОМЕР_1 під її керуванням та автомобілем «Хюндай» держаний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Винною у настанні дорожньо-транспортної пригоди була визнана ОСОБА_2 відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ СК « ПЗУ Україна» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР. 185067605.

Зазначала, що вона звернулась до страхової компанії з повідомленням про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, та представниками ПАТ СК « ПЗУ Україна» було оглянуто транспортний засіб « Мітсубіші» д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до звіту № 222684 про оцінку вартості( розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортних засобів вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Мітсубіші д.н.з. НОМЕР_1 , складає 37232,85грн., з урахуванням фізичного зносу, який враховано у відповідності до методики проведення авто- товарознавчої експертизи складає 17880,90гривень.

Листом від 03.02.2020р. ПрАТ « СК ПЗУ Україна» було повідомлено позивача про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування за наслідками зазначеної ДТП в сумі 3285,08грн.

Оскільки страховою компанією не була сплачена сума страхового відшкодування, просила стягнути з ПрАТ « СК ПЗУ Україна» матеріальну шкоду, визначену відповідно до звіту №222684 з урахуванням фізичного зносу в розмірі 17880,90 грн.

Крім того, на підставі положень ст. 1194 ЦК України просила стягнути з ОСОБА_2 різницю між фактичним матеріальним збитком та розміром страхового відшкодування в сумі 16966,90 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд постановити рішення, яким позово задовольнити.

Представник відповідача ПрАТ « СК ПЗУ Україна» в судовому засіданні проти наданого позову заперечив, посилаючись на те, що всі умови договору страховою компанією виконані та здійснено виплату відшкодування.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти наданого позову заперечив, посилаючись на те, що в даній дорожній пригоді визнано винними три водія, а позивач звертається з позовом лише до одного з них, окрім того просить суд стягнути повне відшкодування лише з одного правопорушника у якого є договір добровільного страхування, відповідно до умов якого позивач отримала відшкодування.

Заслухавши пояснення сторін та представників сторін, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку про встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди.

Згідно ст. 1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як вбачається з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля «Мітсубіші» держаний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 09.01.2020 та встановлено в судовому засіданні, що 05.12.2019 року о 07.25 годині ОСОБА_4 у м. Києві на вул. Богатирська, керуючи транспортним засобом Фольцваген, державний номер НОМЕР_4 , в порушення п. 2.3б, 12.1, 13.1Правил дорожнього руху, не дотримався безпечної швидкості руху та безпечного бокового інтервалу та здійснив наїзд на відбійник,в результаті цього відбулось зіткнення з автомобілем Хюндай, державний номер НОМЕР_2 , в наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження; 05.12.2019 року о 07.25 годині ОСОБА_5 у м. Києві на вул. Богатирська, керуючи транспортним засобом Опель, державний номер НОМЕР_5 , в порушення п. 2.3б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, не дотримався безпечної дистанції, не стежив за зміною дорожньої обстановки, в результаті цього здійснив зіткнення з автомобілем Фольцваген, державний номер НОМЕР_4 ,який зупинився попереду, який здійснив зіткнення з автомобілем Хюндай, державний номер НОМЕР_2 ,в наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження; 05.12.2019 року о 07.25 годині ОСОБА_2 у м. Києві на вул. Богатирська, керуючи транспортним засобом Хюндай, державний номер НОМЕР_2 , в порушення п. 2.3б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, не дотрималась безпечної швидкості руху та дистанції, не відреагувала на за зміну дорожньої обстановки, в результаті цього здійснила зіткнення з автомобілем Пежо, державний номер НОМЕР_6 , який зупинився попереду, який здійснив зіткнення з автомобілем Мітсубіші, державний номер НОМЕР_1 ,в наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Винними у настанні дорожньо-транспортної пригоди була визнані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 09.01.2020.

В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Наявність вини в діях відповідача ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена.

Однак позивачем не заявлені вимоги до інших водії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , фактично поклавши обов`язок відшкодування шкоди лише на відповідача ОСОБА_2 .

В судових засідання представником позивача не заявлялися клопотання про зміну предмету позову або про залучення співвідповідачів.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ СК « ПЗУ Україна» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР. 185067605.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом.

Згідно ст. 22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону).

Судом встановлено, що 09.12.2019 року водієм страхову компанію було повідомлено про ДТП та подано заяву про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до звіту № 222684 про оцінку вартості( розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортних засобів вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Мітсубіші д.н.з. НОМЕР_1 , складає 37232,85грн., з урахуванням фізичного зносу, який враховано у відповідності до методики проведення авто- товарознавчої експертизи складає 17880,90гривень.

Листом від 03.02.2020р. ПрАТ « СК ПЗУ Україна» було повідомлено позивача про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування за наслідками зазначеної ДТП в сумі 3285,08грн.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення зі ПрАТ « СК ПЗУ Україна» суми страхового відшкодування у розмірі 15880,90 грн. не підлягають задоволенню, оскільки умови договору були виконані та здійснено відшкодування.

Крім того, звертаючись до суду, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 різницю між фактичним матеріальним збитком та розміром страхового відшкодування в сумі 16966,90грн.

Страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

В силу положень ст. 1194 ЦК України саме, на особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, та яка винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, покладається обов`язок по відшкодуванню різниці між розміром матеріальних збитків, які визначається, як витрати, яких особа повинна зробити для відновлення пошкодженої речі, та сплаченою сумою страхового відшкодування.

Враховуючи наведене суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, оскільки учасниками даної пригоди було ще два водії, які визнані судом винними та притягнуті до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, на думку суду, позовні вимоги не підлягають задоволенню в частині стягнення заподіяної матеріальної шкоди.

На підставі наведеного, ст.ст. 16 ,22, 511, 636, 999, 1166, 1187, 1193, 1194 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 19, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого дорожньо-транспортної пригоди -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: О.М. Луценко