КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року

м. Київ

справа № 2-6760/11

провадження № 22-ц/824/860/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Махлай Л.Д., Стрижеуса А.М.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус»

заінтересовані особи - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року у складі судді Чех Н.А.

за заявою директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» С`єдіної Лариси Вікторівни про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, видачу дублікатів виконавчихдокументів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2011 року представник ПАТ «КБ «Надра» - Ковалевський Р.В. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у сумі 35 077,33 дол. США та 2 797,67 грн судового збору.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором «Автопакет» від 23 листопада 2007 року у розмірі 35 077,33 дол. США та 1 398,84 грн судового збору.

У вересні 2020 року директор ТОВ «ФК «Інвест Хаус» - С`єдіна Л.В. звернулася до суду із заявою, в якій просила замінити стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус»; видати дублікати виконавчих листів про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

В обґрунтування заяви зазначала, що 05 березня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL2N79735, відповідно до якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором №138/П/20/2007-840 від 23 листопада 2007 року, перейшло до заявника.

Вказувала, що на виконання заочного рішення суду від 11 червня 2013 року банку видавалися виконавчі листи, проте, відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, у відкритті виконавчого провадження за вказаними виконавчими листами було відмовлено.

Стверджувала, що згідно акту приймання-передачі оригіналів документів, укладеного між первісним стягувачем та його правонаступником, оригіналів виконавчих листів передано ТОВ «ФК «Інвест Хаус» не було, також наразі відсутня можливість встановлення їх місцезнаходження, у зв`язку з чим просила суд видати дублікати виконавчих документів на виконання заочного рішення суду.

Уважала, що перебування ПАТ «КБ «Надра» у процедурі ліквідації в період втрати виконавчого листа та пропущення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважною причиною та підставою для поновлення такого строку.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року заяву задоволено.

Замінено ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Інвест Хаус»; видано дублікати виконавчих листів по рішенню Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року; поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 11 листопада 2020 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Інвест Хаус».

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування всіх обставин справи.

Вказує, що суд першої інстанції, усупереч ч. 2 ст. 95 ЦПК України прийняв як доказ копію договору про відступлення права вимоги та додатку до нього, які не завірені належним чином.

Звертає увагу суду на ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла з 1999 року по 2016 рік), відповідно до якої постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження. З огляду на вказане, стверджує, що ПАТ «КБ «Надра» мав можливість оскаржити постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження або повторно звернутися до органу ДВС.

Уважає, що заявником не зазначено жодної обставини, що перешкоджала первісному кредитору своєчасно пред`явити виконавчий документ до примусового виконання.

Окрім того, вказує, що ТОВ «ФК «Інвест Хаус» не надано жодного доказу втрати виконавчого документа, а не передача таких документів від банку до товариства не може свідчити про їх втрату.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягаєзадоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд першої інстанції виходив з того, що заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення права вимоги, так як до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання та розгляду судом заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

А також з того, що виконавчі листи були пред`явлені до виконання, проте у відкритті виконавчого провадження було відмовлено, що свідчить про втрату виконавчих документів та наявність підстав для видачі їх дублікатів і поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки рішення суду не виконано.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 червня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення по справі № 2-6760/11 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 138/П/20/2007-840 від 23 листопада 2007 року, яким стягнуто солідарно борг у розмірі 35 077,33 доларів США, еквівалент 279 766,27 грн, та судові витрати по 1 398,84 грн.

Рішення суду в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось.

03 вересня 2013 року на адресу стягувача судом направлено виконавчі листи, які отримані банком 09 вересня 2013 року (а.с. 104-105).

05 березня 2020 між ПАТ «КБ «Надра», в особі ліквідатора, та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» укладено Договір про відступлення прав вимоги № GL2N79735, згідно умов якого товариство отримало право вимоги за кредитним договором № 138/П/20/2007-840 від 23 листопада 2007 року.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Положенням частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договором цесії) є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження (постанова Верховного Суду від 23 липня 2019 року у справі №905/1976/16).

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Тому заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження» (Постанова Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 2-3897/10).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява в частині заміни сторони виконавчого провадження є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Таким чином, зважаючи на положення статті 512 ЦК, 442 ЦПК та 15 Закону України «Про виконавче провадження», а також висновки Верховного Суду, доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для заміни сторони виконавчого провадження є безпідставними.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції всупереч ч. 2 ст. 95 ЦПК України прийняв як доказ копію договору про відступлення права вимоги та додатку до нього, які не завірені належним чином, не заслуговують на увагу суду, оскільки дані обставини не свідчать про те, що такий договір не існує, не укладений або не є дійсним. На противагу копії вказаного договору, що міститься в матеріалах справи, апелянт не надав жодних доказів, а самий лише факт не засвідчення копії договору стягувачем не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду в цій частині.

Щодо видачі дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Положення ч. 1 ст. 433 ЦПК України узгоджуються з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суди мають перевіряти, чи не переривався строк давності пред`явлення його до виконання.

Згідно статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Так, причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчій документ до виконання у встановлені строки.

При цьому поважні причини - це ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2013 року ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду із заявою про видачу виконавчих листів та просило, зокрема, надіслати виконавчі документи на адресу: 04053, м. Київ, вул. Артема, 15.

Згідно супровідного листа суду від 03 вересня 2013 року, чотири виконавчі листи було направлено на вказану у заяві адресу банку, які отримано останнім 09 вересня 2013 року (а.с. 102, 104-105).

Окрім того, 22 січня 2014 року представник ПАТ «КБ «Надра» - Калюк О.В. повторно звернулась до суду із заявою про видачу виконавчих листів.

Матеріалами справи встановлено, що заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року по справі № 2-6760/11 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором набрало законної сили 22 червня 2013 року.

На момент набрання рішенням законної сили діяли положення Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (далі - Закон №606-XIV).

Статтею 22 Закону №606-XIV було передбачено, що виконавчі документи може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону №606-XIV строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Отже, за приписами Закону №606-XIV, який діяв на момент набрання рішенням законної сили, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання за рішенням суду від 11 червня 2013 року, яке набрало законної сили 22 червня 2013 року, сплив 23 червня 2014 року.

З наведеного слідує, що строк пред`явлення виконавчого документу на виконання заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року сплив ще до набуття 05 березня 2020 року ТОВ «ФК «Інвест Хаус» у ПАТ «КБ «НАДРА» прав вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у даній справі.

Таким чином, під час продажу ПАТ «КБ «НАДРА» права вимоги ТОВ «ФК «Інвест Хаус» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , банк вже втратив право пред`явлення виконавчого листа до виконання. А за умовами договору про відступлення прав вимоги до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що строк пред`явлення виконавчих листів до виконання за рішенням суду від 11 червня 2013 року було пропущено ще первісним кредитором.

До того ж, пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України визначено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого документа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11 дійдено правового висновку, згідно якого якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Зважаючи на те, що ТОВ «ФК «Інвест Хаус» не набуло права пред`явлення виконавчого листа до виконання, у цій справі, оскільки первинний кредитор втратив таке право ще до укладення договору про відступлення прав вимоги, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для відмови у видачі дублікатів виконавчих листів.

Разом з тим, суд першої інстанції, наведених обставин та положень закону не врахував, неповно з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, щодо наявності правових підстав для поновлення ТОВ «ФК «Інвест Хаус» строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачі дубліката виконавчого документа.

Отже, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду та дають підстави для висновку, що судом першої інстанції при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є, зокрема, неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що вирішуючи заяву в частині вимог про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустився порушення норм процесуального права, що в силу ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали в цій частині з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання.

В іншій частині ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року в частині задоволення заяви про видачу дублікатів виконавчих документів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання - скасувати.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвест Хаус» про видачу дублікатів виконавчих документів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та в частині вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «19» січня 2021року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді Л.Д. Махлай

А.М. Стрижеус