Постанова

Іменем України

27 травня 2021 року

м. Київ

справа № 303/2642/20

провадження № 61-18521св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сухан Ольга Іванівна,

заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2020 року у складі судді Гутій О. В. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Готра Т. Ю., Мацунич М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сухан О. І.

Скарга мотивована тим, що 14 травня 2020 року заявниця отримала постанову старшого державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сухан О. І. про відкриття виконавчого провадження від 04 травня 2020 року № 61952503 за виконавчим листом № 0707/5691/2012, виданим 17 квітня 2013 року.

Зазначає, що підставою для видачі вищевказаного виконавчого листа стало рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 жовтня 2012 року у справі № 0707/5691/2012, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитними договорами: № CL-801/092/2006 від 03 серпня 2006 року - 151 375,28 грн; № СМ-SМЕ801/016/2007 від 11 травня 2007 року - 44 576,06 грн; № СМ-SМЕ801/017/2007 від 11 травня 2007 року - 446 596,75 грн, а всього - 642 548,09 грн. В рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором від 25 липня 2007 року № СNL-801/016/2007 в сумі 168 326,44 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки PCL-801/134/2007 від 25 липня 2007 року - буд. АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 . Реалізацію предмета іпотеки - будинку АДРЕСА_1 здійснити шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Дане рішення суду набрало законної сили 28 лютого 2013 року та 17 квітня 2013 року було видано виконавчий лист № 0707/5691/2012.

04 травня 2020 року на підставі виконавчого листа від 17 квітня 2013 року старшим державним виконавцем Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сухан О. І. було відкрито виконавче провадження.

Вважає, що дії державного виконавця щодо винесення цієї постанови є неправомірними, оскільки строк пред`явлення виконавчого документа до виконання минув, у зв`язку із чим постанова є такою, що підлягає скасуванню.

З урахуванням викладених обставин просила суд визнати дії старшого державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сухан О. І. щодо відкриття виконавчого провадження від 04 травня 2020 року № 61952503 за виконавчим листом № 0707/5691/2012, виданим 17 квітня 2013 року неправомірними та зобов`язати скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 04 травня 2020 року № 61952503 за виконавчим листом № 0707/5691/2012, виданим 17 квітня 2013 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець при прийнятті до виконання виконавчого листа і при винесенні оскаржуваної постанови діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвала Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2020 року залишена без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У грудні 2020 року ОСОБА_1 подала до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, ухваливши нове судове рішення у справі про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій ухвалені судові рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

24 лютого 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10 жовтня 2012 року у справі № 0707/5691/2012 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитними договорами: № CL-801/092/2006 від 03 серпня 2006 року - 151 375,28 грн; № СМ-SМЕ801/016/2007 від 11 травня 2007 року - 44 576,06 грн; № СМ-SМЕ801/017/2007 від 11 травня 2007 року - 446 596,75 грн, а всього на загальну суму 642 548,09 грн.

У рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором від 25 липня 2007 року № СNL-801/016/2007 в сумі 168 326,44 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки PCL-801/134/2007 від 25 липня 2007 року - будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Реалізацію предмета іпотеки - будинку АДРЕСА_1 здійснити шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Дане рішення суду набрало законної сили 28 лютого 2013 року.

17 квітня 2013 року видано виконавчий лист № 0707/5691/2012, на виконання якого державним виконавцем було відкрито виконавче провадження.

24 листопада 2017 року головним державним виконавцем Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Хабаровим В. В. винесено постанову про повернення виконавчого листа № 2/0707/2266/2012, виданого 17 квітня 2013 року стягувачу.

На підставі заяви стягувача ТОВ «ОТП Факторинг» від 11 березня 2020 року постановою старшого державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сухан О. І. від 04 травня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61952503 за виконавчим листом № 0707/5691/2012, виданим 17 квітня 2013 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до пункту 7 Розділу XIII «Перехідні та прикінцеві положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», тут і далі - у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Частиною четвертою-п`ятою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Тлумачення частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Установивши, що 24 листопада 2017 року постановою головного державного виконавця виконавчий документ було повернуто, тобто строк був перерваний, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець Сухан О. І. на підставі заяви стягувача про примусове виконання у межах своїх повноважень постановою від 04 травня 2020 року відкрила виконавче провадження відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Ураховуючи викладене, доводи касаційної скарги про те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання минув, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун