ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1902/20 Номер провадження 22-ц/814/1109/21Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т. М. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Кальник А.М.,

за участі: ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Билим Інни Олександрівни в інтересах ОСОБА_2

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року, прийнятого під головуванням судді Черняєвої Т.М. в м. Карлівка із складанням повного тексту рішення 17 лютого 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталія Володимирівна та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року адвокат Билим І.О. в інтересах ОСОБА_2 звернулася до районного суду з даним позовом. Зазначала, що 12.02.2020р.приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис №5586 про стягнення з неї на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 28498,63 грн. 27.03.2020 року на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. було відкрито виконавче провадження №61664505. Позивач суму боргу не визнає, вважає такі дії незаконними. Просила визнати вказаний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмова обґрунтована тим, що ОСОБА_2 не довела, що сума заборгованості на час вчинення нотаріусом виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надала доказів повного чи часткового погашення заборгованості, а також доказів пропущення строків для вчинення вказаної нотаріальної дії.

Рішення оскаржила адвокат Билим І.О. в інтересах ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність рішення, просить його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, зокрема, не було надано оригіналу договору, адже з ОСОБА_2 взагалі така угода не укладалась, а також відсутні документи, що підтверджують безспірність вимог кредитора.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис №5586 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 28498,63 грн. за кредитним договором № 630360240, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 . Стягнення проводиться за період з 06.06.2019 року по 22.11.2019 року.

Відповідно до постанови приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. від 27.03.2020 року відкрито виконавче провадження ВП №61664505 з виконання виконавчого напису №5586, виданого 12.02.2020 року про стягнення з боржника, яким є: ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 28498,63 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначала, що суму боргу не визнає, проте не зазначала доказів на підтвердження цього.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд своє рішення мотивував тим, що беззаперечним є той факт, що позивач, підписавши Анкету-заяву, Оферту та отримавши від банку Акцепт, уклала із банком Кредитний договір. Саме беручи до уваги оригінал Кредитного договору (його складові частини) було вчинено виконавчий напис. Крім того, позивачем не доведено, що сума заборгованості на час вчинення нотаріусом виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надала доказів повного чи часткового погашення заборгованості, не надала доказів пропущення строків для вчинення вказаної нотаріальної дії.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

У вказаній постанові також зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18).

Матеріали справи містять підтвердження надсилання АТ «Альфа-Банк» повідомлення ОСОБА_2 про порушення основного зобов`язання за кредитним договором № 630360240 від 05.02.2016 року внаслідок чого станом на 22.11.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 27848,63 грн., що складається з 10595,42 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту; 17132,51 грн. строкової заборгованості за сумою кредиту;120,7 грн. - строкової заборгованості за процентами (а.с. 38).

Вказане повідомлення направлено ОСОБА_2 поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням (а.с.40-42).

З виконавчого напису вбачається, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис №5586 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором, які співпадають із розмірами сум, зазначеними у направленому повідомленні боржнику.

У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Всупереч вимогам вказаних статей, позивачем не надано жодних доказів наявності спору щодо розміру та складових заборгованості перед банком.

Оспорюваний виконавчий напис вчинено відповідно до вимог закону та в межах повноважень нотаріуса, доказів на спростування такого висновку стороною позивача надано не було.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Билим Інни Олександрівни в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.05.2021 р.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: С. Б. Бутенко

О. І. Обідіна