Апеляційне провадження № 22-ц/824/6160/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Київ

Унікальний номер 756/7084/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухваленого 11 лютого 2021 року в приміщенні суду під головуванням судді Андрейчука Т.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі" про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПрАТ «Київобленерго», яке в подальшому змінило назву на ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

01 лютого 2008 року між нею та відповідачем було укладено договір № 527012 про користування електричною енергією, згідно з яким визначено право споживача на отримання електричної енергії та обов`язок енергопостачальника забезпечувати надійне постачання електричної енергії.

З 21 серпня 2017 року відповідачем було незаконно відключено від електропостачання будинок АДРЕСА_1 , що порушує права та законні інтереси позивача.

З огляду на зазначене просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у подвійному розмірі дійсної ринкової вартості електричної енергії, недовідпущеної споживачеві з 21 серпня 2017 року до часу відновлення постачання електричної енергії в будинку АДРЕСА_1 у таких розмірах: 844,00 грн за 21-23 серпня 2017 року, 2532,00 грн за вересень 2017 року, 2868,00 грн за жовтень 2017 року, 2868,00 грн за листопад 2017 року, 2868,00 грн за грудень 2017 року, 3204,00 грн за січень 2018 року, 2532,00 грн за лютий 2018 року, 2532,00 грн за березень 2018 року, 2532,00 грн за квітень 2018 року, 2532,00 грн за травень 2018 року, 2532,00 грн за червень 2018 року, 2532,00 грн за липень 2018 року, 1688,00 грн за 01-20 серпня 2018 року, 844,00 грн за 21-31 серпня 2018 року, 2532,00 грн за вересень 2018 року, 2868,00 грн за жовтень 2018 року, 2868,00 грн за листопад 2018 року, 2868,00 грн за грудень 2018 року, 3204,00 грн за січень 2019 року, 2532,00 грн за лютий 2019 року, 2532,00 грн за березень 2019 року, 2532,00 грн за квітень 2019 року, 2532,00 грн за травень 2019 року, 2532,00 грн за червень 2019 року та далі за весь час відсутності електропостачання.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 11 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції при ухваленні рішення належним чином не дослідив матеріали справи та докази, надані нею на підтвердження позовних вимог.

Не зазначено судом мотивів незастосування пункту 27 абз. 5 Правил користування електричною енергією, нормами якого обґрунтована позовна заява; п.7 ч.1 ст.7 ЗУ «про захист прав споживачів» та практики Верховного суду України, на які вона посилалася в своїй позовній заяві.

Суд також залишив поза увагою наявність судового рішення по справі № 756/2564/16-ц, відповідно до якого ПрАТ «Київобленерго» зробило перерахунок заборгованості в 2019 році.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на його законність та обґрунтованість.

Зазначав, що при укладенні з позивачем 01 лютого 2008 року договору про користування електричною енергією № 527012 було встановлено електролічильник типу СА4Е-5030 № 20582289 з початковими показниками 000008, що підтверджується нарядом від 29 грудня 2007 року № 2318. Як зазначив відповідач, за період з 31 січня 2014 року до 21 серпня 2017 року інформація про фактичні показники приладу обліку вносилась 40 разів (на підставі знятих працівниками відповідача показників, на підставі наданих споживачем показників, а також у сплачених рахунках.

29 травня 2017 року та 19 червня 2017 року на адресу позивача були надіслані рекомендовані листи з попередженням про відключення електропостачання та вимогою погасити заборгованість, але ОСОБА_1 оплату боргу не здійснила. Таким чином, відповідачем згідно з п. 27 Правил у зв`язку з несплатою за спожиту електричну енергію було обмежено електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 . Також відповідач зазначив, що останній платіж за використану електричну енергію позивач здійснила 13 лютого 2017 року.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам закону рішення суду відповідає, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що припинення електропостачання будинку АДРЕСА_1 відбулось не з вини енергопостачальника, підстави для покладення на відповідача відповідальності, яка передбачена п. 44 Правил, відсутня.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції в повній мірі, вважає його законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За приписами ст. 26 Закону України "Про електроенергетику "(чинний на момент виникнення спірних правовідносин) споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Згідно з п. 3 Правил споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки. Договір про користування електричною енергією вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного терміну жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін.

01 лютого 2008 року ОСОБА_1 (споживач) та ПрАТ "Київобленерго" (виконавець) укладено договір про користування електричною енергією № 527012, за умовами якого ПрАТ "Київобленерго" взяло на себе зобов`язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних їй обсягах відповідно до граничної потужності 8 кВт з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов`язалася оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Місце постачання електричної енергії: АДРЕСА_1 . Номер особового рахунку споживача НОМЕР_1 (а. с. 88-91).

Усупереч умовам договору про користування електричною енергією № 527012 позивач несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувала за спожиту електричну енергію. Останній платіж за спожиту електричну енергію ОСОБА_1 здійснила 13 лютого 2017 року. Станом на 19 червня 2017 року заборгованість становила 6023,65 грн.

Нормами п. п. 19, 21 Правил встановлено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісячно. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. Вартість електроенергії визначається як добуток обсягу споживання електроенергії на тариф, що діяв у періоді, за який здійснюється оплата.

Відповідно до п. 27 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила) (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Згідно з пп. 3 п. 35 Правил енергопостачальник має право відключити споживача у разі порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному п. 27 Правил, або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

29 травня 2017 року та 19 червня 2017 року споживачеві ОСОБА_1 були надіслані листи з попередженням про припинення електропостачання та вимогою сплатити заборгованість, але позивач оплату боргу не здійснила.

Таким чином, 21 серпня 2017 року відповідачем згідно з п. 27 Правил у зв`язку з несплатою за спожиту електричну енергію було відключено споживача ОСОБА_1 від електричної мережі.

П. 44 Правил передбачено, що у разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору у розмірі двократної вартості недовідпущеної побутовому споживачу електричної енергії.

Стверджуючи, що припинення електропостачання будинку АДРЕСА_1 відбулось з вини енергопостачальника, ОСОБА_1 просила суд покласти на відповідача відповідальність у розмірі двократної вартості недовідпущеної їй електричної енергії з 21 серпня 2017 року і до відновлення постачання електричної енергії до будинку АДРЕСА_1 .

Частинами 4,5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність фактів ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом в рішенні факти і правовідносини. Факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили не доводяться знову при розгляді інших цивільних справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року у цивільній справі № 756/12573/13 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ "Київобленерго" про захист прав споживача, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року та постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року, встановлено, що нарахування спожитої позивачем енергії проводилося відповідачем відповідно до вимог законодавства, а ОСОБА_1 у свою чергу не здійснювала вчасної оплати за спожиту електроенергію, допустила заборгованість з її оплати у сумі 6023,65 грн, а тому ПрАТ "Київобленерго" 21 серпня 2017 року обґрунтовано відключило об`єкт позивача від постачання електричної енергії.

А отже, наявність заборгованості ОСОБА_1 за спожиту електроенергію, яка станом на день відключення електричної енергії становила 6023,65 грн, та правомірність дій відповідача щодо відключення споживача ОСОБА_1 від електричної мережі встановлена судовим рішенням та не підлягає доказуванню при розгляді справи № 756/7084/19.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд залишив поза увагою наявність судового рішення в справі № 756/2564/16-ц, відповідно до якого ПрАТ «Київобленерго» зробило перерахунок заборгованості в 2019 році, є безпідставним, оскільки предметом позову ОСОБА_1 у вказаній цивільній справі було зобов`язання відповідача здійснити перерахунок нарахованої щомісячної плати за споживання нею електричної енергії у будинку АДРЕСА_1 згідно з наданими показниками лічильника за період з 09 грудня 2011 року. Перерахунок нарахованої щомісячної плати за споживання електричної енергії було здійснено ОСОБА_1 05 січня 2017 року, відтак, на час відключення 21 серпня 2017 року між позивачем та відповідачем не існувало спірних питань щодо заборгованості та передумов, які б перешкоджали здійсненню відключення будинку позивача від електропостачання.

Окрім цього, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо не зазначення в мотивувальній частині рішення суду мотивів незастосування норм права, судової практики та окремих пунктів Правил користування електричною енергією, оскільки, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Що ж до доводів апеляційної скарги про порушенням судом першої інстанції норм процесуального права під час розгляду справи, вони, також, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки не є обов`язковими підставами для скасування судового рішення та не призвели до неправильного вирішення справи по суті.

Інші доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд ОСОБА_1 , однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, недоведені належними та допустимими доказами та жодним чином не спростовують висновки суду, викладені в рішенні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 11 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: