Ухвала

20 травня 2021 року

місто Київ

справа № 755/15457/14-ц

провадження № 61-6682ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., дослідив касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку», правонаступником якого у правовідносинах є Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН», до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінвіч Фіш», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку»

(далі - ПАТ «ВБР») у червні 2014 року звернулося до суду з позовом про солідарне стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвіч Фіш» (далі - ТОВ «Грінвіч Фіш») та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 829 885, 22 грн.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ТОВ «Грінвіч Фіш» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВБР» заборгованість за кредитним договором у розмірі 829 885, 22 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2015 року заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2014 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року закрито провадження в частині позовних вимог ПАТ «ВБР» до ТОВ «Грінвіч Фіш».

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2017 року ТОВ «Грінвіч Фіш» залучено до участі у справі як третя особа без самостійних вимог.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» (далі - ТОВ «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН») про заміну позивача у справі його правонаступником задоволено, допущено процесуальне правонаступництво позивача ПАТ «ВБР» на його правонаступника ТОВ «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН».

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року залишено без змін.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ТОВ «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» 19 квітня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» заборгованість за договором кредиту у розмірі 829 885, 22 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для її виконання з метою подання доказів на підтвердження сплати судового збору.

Від заявника у травні 2021 року засобами поштового зв`язку надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, подано докази на підтвердження сплати судового збору у визначеному Судом розмірі.

Визначення заявником підстав касаційного оскарження

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.

Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

Заявником як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначено, що:

- оскаржувані судові рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права;

- всупереч правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 916/259/16, не досліджено та не перевірено обґрунтованість висновку експерта від 19 лютого 2020 року, його узгодженість з іншими матеріалами справи; не враховано недовіру заявника, висловлену експертному висновку;

- судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено та не надано правової оцінки показам свідка ОСОБА_2 , який суду пояснив, що лист про повне дострокове погашення ОСОБА_1 заборгованості за договором поруки та лист про припинення обтяження, він не підписував та печатку банку на таких листах не ставив;

- судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено тієї обставини, що відповідачем не надано доказів на підтвердження внесення грошових коштів до каси банку в рахунок погашення заборгованості, натомість судами не враховано належні докази на підтвердження наявності заборгованості за відповідачем, а саме первинні документи, у зв`язку з чим не враховано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18).

Таким чином, серед підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявником зазначені ті підстави, які згадані у пункті 1 частини другої статті 389 та пункті 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, що свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.

IІІ. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ НА КАСАЦІЙНЕ ОСКАРЖЕННЯ

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції від 17 березня 2021 року, яку отримано заявником засобами електронного поштового зв`язку 22 березня 2021 року.

Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої наведеної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Суд виходить з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними, зокрема, у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали скаржникові своєчасному зверненню з такою скаргою.

Отже, аналіз касаційної скарги, доданих до неї матеріалів та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження дають підстави для висновків, що строк, протягом якого заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження зазначеного рішення, пропущено з поважних причин, тому Суд поновлює його.

IІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ

Оскільки, вимоги ухвали Суду виконані, касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.

Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року.

Відкрити касаційне провадження у справі.

Витребувати із Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу № 755/15457/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінвіч Фіш», про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко