Справа № 457/213/20 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/811/1580/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Приколоти Т.І., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Трускавецького міського суду Львівської області в складі судді Грицьківа В.Т. від 10 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 10 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Вказане рішення оскаржило АТ КБ «Приватбанк».

В апеляційній скарзі просять скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача. Вважають, що рішення є незаконне, винесене з порушенням норм процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення необгрунтованого і незаконного рішення. Зазначають, що суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення. Вказують, що при вирішенні даної справи судом першої інстанції неправильно визначений характер правовідносин між сторонами, неправильно застосовано закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи та не надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Звертають увагу, що виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання Відповідачем кредитних коштів Банку. Зазначають, що позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та користування кредитним лімітом Банку, що підтверджується Випискою про рух коштів, а також прослідковується у розрахунку заборгованості. Відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав, не здійснив своєчасне погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, а також письмових пояснень позивача у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 76-81, ч.2 ст. 83, ч.8 ст. 178 , ч.2 ст. 247, ч.5 ст. 279 ЦПК України, ст.ст. 207, 626, 638, ч.1 ст. 628, ч.1 ст. 634, ч.1 ст. 1054, ч.1 ст. 1055 ЦК України, постанову Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16,ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» 16 липня 1999 року №996-XIV, п. 62 Постанови Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що згідно копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 15.07.2011 року, в якій зазначено прізвище, ім`я та по-батькові відповідача, його дата народження, РНОКПП, паспортні дані, адреса проживання та номери телефонів. Відповідно до Анкети-заяві підписант згідний з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг. Також, клієнт ознайомився і згідний з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. При цьому, Анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору. Крім того, у відповідному місці Анкети-заяви відсутня позначка про те, яку саме карту клієнт бажав оформити, а також що підписант Анкети-заяви отримав Пам`ятку клієнта, що містить, у тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, а також що він ознайомився з її умовами під підпис. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 15.07.2011 року містить розділ про те, що особа ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанка, виявляє бажання оформити на своє ім`я послугу з нижче перелічених: «Платіжна картка Кредитка «Універсальна», «Карта класу Gold», «Зарплатна картка», «Пенсійна картка», «Ощадкнижка (депозит)», «Дебетова особиста картка», «Ідентифікація з паспортом», проте анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не містить відмітки, яку послугу бажав оформити на своє ім`я підписант після ознайомлення у Умовами та Правилами, а відповідно не містить інформації, що особа погодилася укласти кредитний договір. Також вказана анкета-заява не містить запису, який бажаний кредитний ліміт по платіжній карті «Універсальна»/класа Gold підписант просив встановити. Суд зазначив, що позивачем не вказано, яку картку «Універсальна» чи «Gold», було надано відповідачу та номер такої картки. Будь-яких доказів про отримання відповідачем кредитної картки суду позивачем надано не було. Також позивачем не надано доказів про рух коштів по такій картці. Також суд встановив, що позовна заява не містить відомостей про те, за якою саме карткою «Універсальна» чи «Gold» було надано кредит позивачем відповідачу, так і надані суду докази на це не вказують. Суд встановив, що до позовної заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Суд зазначив, що позивач не підтвердив доказами те, що на момент підписання Анкети-заяви 15.07.2011 року відповідач був ознайомлений саме з тими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та саме тими Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, витяги з яких долучено до позовної заяви, а також те, що Розрахунки заборгованості за договором б/н від 15.07.2011 року, які долучені до позовної заяви, дійсно стосуються кредиту, яким користувався відповідач, так як ні в Анкеті-заяві, ні в Розрахунках, ні в інших документах, які долучені до позовної заяви, немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника. Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав би на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд зазначив про необхідність доказування ознайомлення відповідача з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку. Суд вважав, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом волевиявлення підписанта на укладення кредитного договору із позивачем, а також не є належним і допустимим доказом про вчинення банківських операцій на підтвердження розміру заборгованості відповідача перед позивачем. Позивачем до позовної заяви не додано докази, які б підтверджували, що на момент підписання Анкети-заяви між відповідачем та позивачем було узгоджено розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплату відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору. Не надано доказів того, яку саме карту клієнт бажав намір оформити, що підписант Анкети-заяви отримав Пам`ятку клієнта, що містить, у тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, а також те, що він ознайомився з її умовами під підпис. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, коли відповідач підписав Анкету-заяву. Однак, суд вважав, що такі доводи позивача судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки надана позивачем копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку не містить інформації, що відповідач, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанка, виявив бажання отримати кредит. Таким чином, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яку підписав відповідач 15.07.2011 року, не є належним доказом укладення позивачем та відповідачем кредитного договору. Також суд зазначив, що надані позивачем витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та Правил надання банківських послуг не містять будь-яких відміток про намір відповідача укласти з позивачем кредитний договір, а тому не є належними доказами укладення такого договору. Виходячи з правового аналізу правових норм, Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника, у даному випадку відповідача. Крім того, суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву та під час її підписання був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Судом встановив, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. А тому, відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України вказана анкета-заява не є належним, допустимим та достатнім доказом, який підтверджував би факт надання відповідачу кредиту в розмірі 50 000,00 грн. Суд зазначив, що у вказаній Анкеті-заяві підписант лише виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку та погодив, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка. Водночас, суд встановив, що в заяві підписантом взагалі не зазначено який тип платіжної картки він бажає отримати. Крім того, в анкеті-заяві відсутнє позначення у відповідній графі про отримання та ознайомлення під підпис Пам`ятки Клієнта, яка містить, в тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування. Наданий АТ КБ «ПриватБанк» до суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також не відповідає вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки не містить ані підпису відповідача, ані доказів того, що саме картка «Універсальна» була видана відповідачу на підставі Анкети-заяви. Отже, надані позивачем розрахунки заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, які не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» 16 липня 1999 року № 996-XIV, не є первинними документами, не можуть підтверджувати наявність заборгованості відповідача перед позивачем та відповідно не є допустимими доказами в розумінні ст. 79 ЦПК України. Інших доказів на обґрунтування позовних вимог позивачем надано до суду не було. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що між сторонами по справі на підставі Анкети-заяви не виникло кредитних відносин, оскільки підписаною Анкетою-заявою не узгоджено в належній письмовій формі істотні умови цього виду договірних відносин: розміру кредиту, процентів за користування кредитом, питання застосування до позичальника, у разі невиконання ним своїх зобов`язань, неустойки (пені, штрафу), а також вид, номер кредитної картки, з якої відбувалось зняття коштів, а також і час її отримання відповідачем. Також позивачем не надано доказів, що відповідачем підписувалися Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи банку, а також, що саме ці Умови мав на увазі підписант, підписуючи Анкету-заяву, не надано доказів отримання відповідачем кредиту, тому у позові слід відмовити за недоведеністю, оскільки докази, які були надані позивачем не доводять факту, що 15.07.2011 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, що містить відповідні умови кредитування, з яким погодився відповідач, та відповідно, брав на себе зобов`язання зі сплати відсотків та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, і на підставі умов якого банком зроблено розрахунок заборгованості у розмірі 126 593,79 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, обставини які суд вважав встановленими не доведені.

26.02.2020 АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 126593,79 грн. за кредитним договором №б/н від 15.07.2011 року та судові витрати у розмірі 2102, 00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до нього із заявою № б/н від 15.07.2011 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 50000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідач своєчасно платежі не вносив, внаслідок чого станом на 10.01.2020 року у нього утворилася заборгованість в розмірі 126 593,79 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та не спростовано, відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПривтаБанк» та ОСОБА_1 договору № б/н від 15.11.2011 року у формі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, позивач надав, а відповідач отримала кошти у розмірі 50000 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 10.01.2020 року становить 126593,79 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту 77017,32 грн., заборгованості за відсотками 18106,06 грн., пені 24965,94 грн., та 500 грн. штраф (фіксована частина), 6004,47грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 15 липня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15 липня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім цього, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (15 липня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26.02.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи вказане, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 липня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Крім цього, укладений між сторонами кредитний договір від 15 липня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суду першої інстанції слід було б стягнути з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 77017,32 грн. що відповідає розміру коштів, що були отримані та не погашені відповідачем,.

Вказане відповідає, також, правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №342/180/2019р.

Зважаючи на вказане рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового про задоволення позову частково та стягнення згаданої суми заборгованості за кредитним договором. В задоволенні решти позову слід відмовити.

Відповідно до задоволених вимог позову та скарги слід вирішити питання про стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 10 квітня 2020 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 77017,32 грн. заборгованості за кредитним договором.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 1278,81 грн. сплаченого ними судового збору за подання позовної заяви та 1918,22 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 січня 2021 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Т.І. Приколота

М.М. Шандра