ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/3003/19 Номер провадження 22-ц/814/121/21Головуючий у 1-й інстанції Омельченко І. І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,

секретар Зеленська О.І.,

з участю відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2020 року, постановлене суддею Омельченко І.І.,

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

24.12.2019 ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, посилаючись на припинення сімейно-шлюбних відносин, відновлювати які він не бажає, заперечує проти надання строку для примирення, зважаючи на тривалість припинення відносин з відповідачем.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб, зареєстрований 13 червня 1992 року в Орджонікідзевському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №318 між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 ухвалено іменувати прізвищем- ОСОБА_4 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що шлюб сторін існує формально, поновлення шлюбних відносин є неможливим, а подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, який не бажає примирення.

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Посилаючись на статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини у справі «Валліанатос та інші проти Греції» вважає, що суд формально, з порушенням ст.112 СК України, поставився до розгляду питання про розірвання шлюбу, не з`ясував фактичні взаємини між подружжям та не вжив достатніх заходів для їх примирення.

Вважає рішення позивача розірвати шлюб імпульсивним, пов`язаним із загостренням його алкогольної залежності, через що між ними виникали непорозуміння та сварки, які не є підставою для розірвання шлюбу та руйнування їх сімейних відносин, що тривають більше 28 років. Об`єктивними причинами неможливості примирення під час розгляду справи судом, на думку відповідача, стала пандемія коронавірусу.

Доводить, що вона має намір зберегти сім`ю, а тому вважає прийняте судом рішення про розірвання шлюбу без надання строку на примирення передчасним, тим більше, що воно постановлено за відсутності позивача, про обов`язкову явку якого вона заявляла.

Заперечує вирішений районним судом розподіл судових витрат, оскільки у прохальній частині позовної заяви позивач просив покласти судові витрати на нього.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні відповідачка підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у розірванні шлюбу. Пояснила, що позивач зловживає алкогольними напоями, а тому вважає, що його позовні вимоги є необдуманими, імпульсивними внаслідок свого стану, тоді як вона має до позивача почуття любові та бажає зберегти сім`ю і шлюб.

Позивач у судове засідання не з`явився, направивши суду телефонограму про розгляд справи за його відсутності, наполягаючи на розірванні шлюбу.

Згідно ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачки, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено та не оспорюється сторонами, що 13 червня 1992 року між сторонами у справі укладено шлюб, який зареєстрований в Орджонікідзевському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №318./а.с.5/

Неповнолітніх дітей сторони не мають.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, тоді як сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з грудня 2019 року та відновлювати їх позивач не має наміру, тому збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками районного суду. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди із рішенням суду та переоцінки доказів.

Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно частини другої статті 36, 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України).

Згідно ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції відповідач пояснила, що проблеми у сімейних відносинах з позивачем існували упродовж останніх декількох років, посилаючись на алкогольну залежність позивача. Вона проживає у батьківському домогосподарстві у Кобеляцькому районі та не має змоги поїхати до чоловіка у м.Харків, тоді як він виїжджає на сезонні роботи за межі свого місця проживання. Із чоловіком не спілкується, оскільки після його лікування від алкогольної залежності він у своїй поведінці імпульсивний, між ними відсутнє взаєморозуміння.

Викладене фактично підтверджує, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та жодна із сторін не вчиняла дій щодо їх відновлення, в тому числі й упродовж тривалого часу від звернення позивача у грудні 2019 року з позовом про розірвання шлюбу, поки справа знаходилася у провадженні суду.

Тому апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що районний суд формально, з порушенням ст.112 СК України прийняв рішення про розірвання шлюбу, не з`ясувавши фактичні взаємини між подружжям та не вжив достатніх заходів для їх примирення.

Ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду висновку, що шлюб ОСОБА_4 носить формальний характер та підлягає розірванню. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а суд не вбачає можливості примирення сторін, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Інші доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують. Зокрема, твердження про алкогольну залежність позивача, як імпульсивну підставу звернення в суд із позовом, є припущеннями відповідача та не підтверджені належними доказами, які з огляду на повну дієздатність позивача, апеляційним судом до уваги не приймаються, так само як і наявність у сторін повнолітніх дітей та тривалість подружнього життя.

Доводи відповідача про передчасність задоволення позову через відхилення клопотання про надання сторонам строку для примирення апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки позивач не змінив своє ставлення до заявлених ним вимог позову упродовж розгляду справи та на стадії апеляційного перегляду судового рішення категорично заперечив проти примирення, тоді як відповідачка також не вчиняла будь-яких дій для примирення, вдавшись лише до формальних заяв про таке бажання.

Крім того, суд не зобов`язаний призначати строк для примирення подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (стаття 111 СК України).

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, тому за відсутності обставин, які б свідчили про можливість збереження шлюбу сторін, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині є безпідставними.

Таким чином суд першої інстанції, врахувавши взаємні відносини сторін та норми закону, дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

За таких обставин апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.01.2021.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська