Ухвала

Іменем України

21 травня 2021 року

м. Київ

справа № 2-1-7493/2008

провадження № 61-5413ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебет плюс» на ухвалу Миколаївського апеляційного суду

від 23 березня 2021 року у справі за позовом акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2008 року акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») звернувся до суду з указаним вище позовом.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва

від 26 листопада 2008 року позов АКІБ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 24 жовтня 2006 року в розмірі

119 585,62 грн та судові витрати в розмірі 1 226,00 грн.

01 березня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебет плюс» (далі - ТОВ «Укрдебет плюс») оскаржило в апеляційному порядку заочне рішення суду першої інстанції, подавши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23 березня 2021 року

у задоволенні клопотання ТОВ «Укрдебет плюс» про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Укрдебет плюс» на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2008 року відмовлено.

У квітні 2021 року ТОВ «Укрдебет плюс» звернулося до Верховного Суду

із касаційною скаргою на ухвалу Миколаївського апеляційного суду

від 23 березня 2021 року (надійшла до суду 02 квітня 2021 року), в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до цього ж суду.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що апеляційним судом порушено норми процесуального права, чим позбавлено ТОВ «Укрдебет плюс» права на доступ до суду, оскільки про існування заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2008 року

ТОВ «Укрдебет плюс» дізналося лише при розгляді цивільної справи

№ 489/6138/14-ц за позовом ТОВ «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у Миколаївському апеляційному суді, а з повним текстом оскаржуваного судового рішення представник ТОВ «Укрдебет плюс» ознайомився 25 лютого 2021 року, що є поважною причиною для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року касаційну скаргу ТОВ «Укрдебет плюс» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме запропоновано заявнику сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати суду докази, що підтверджують його сплату.

У квітні 2021 року ТОВ «Укрдебет плюс» на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 14 квітня 2021 року подало до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 8 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,

у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України в редакції 2004 року, заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,

у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За правилом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18), оскільки апеляційна скарга учасниками справи була подана 03 квітня

2018 року на рішення суду першої інстанції, ухвалене 24 квітня 2013 року, то апеляційний суд правильно керувався нормами ЦПК України у редакції, що діяла з 15 грудня 2017 року. Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2013 року (справа

№ 490/2114/13-ц) замінено стягувача у справі № 2-1-7493/08 з публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) УкрСиббанк» на його правонаступника - ПАТ «Дельта Банк», у зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги.

15 листопада 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебет плюс» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 2083/К, відповідно до умов якого ТОВ «Укрдебет плюс» набуло право вимоги, у тому числі за кредитним договором № 0 від 24 жовтня 2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

01 березня 2021 року ТОВ «Укрдебет плюс» подало апеляційну скаргу

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва

від 26 листопада 2008 року, в якій заявило клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Укрдебет плюс» на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2008 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що апеляційну скаргу подано після спливу одного року

з дня складення повного тексту судового рішення, а вказані причини пропуску строку апеляційного оскарження не можуть бути визнані поважними та стати підставою для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, оскільки річний строк, визначений частиною другою статті 358 ЦПК України, є присічним та поновленню не підлягає.

При цьому, суд зазначив, що заявник, уклавши 15 листопада 2019 року

з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги № 2083/К за кредитним договором № 0 від 24 жовтня 2006 року, був обізнаний про наявність даного спору, проте не цікавився провадженням

у справі більше року.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня

2004 року).

При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Ураховуючи те, що апеляційну скаргу подано більше ніж через дванадцять років після ухвалення судом першої інстанції рішення та відсутні підстави вважати, що заявник був позбавлений можливості скористатися

своїм процесуальним правом щодо подачі апеляційної скарги

у передбачений законом строк, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погоджується й Верховний Суд, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Верховний Суд виходить із того, що ТОВ «Укрдебет плюс», яке

є правонаступником (сингулярним) позивача у даній справі - АКІБ «УкрСиббанк», не повинно посилатися на те, що має право на апеляційне оскарження з дати укладення договору, яким відступлено право вимоги за кредитним договором, так як усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частина друга статті 55 ЦПК України).

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства

з обмеженою відповідальністю «Укрдебет плюс» на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 23 березня 2021 року у справі за позовом акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць