Справа №198/45/21
Провадження № 2/0198/90/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 травня 2021 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Маренич С.О., за участю секретаря судового засідання Літвіченко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду смт. Юр`ївка, в порядку заочного розгляду справи, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 41 998, 16 грв., в обґрунтування своїх вимог вказуючи на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 28.11.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 36 000 грв., у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом останнього у заяві. Отже, підписавши заяву, у відповідності до ст. 634 ЦК України, сторони уклали договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.
12.12.2008 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно якої відповідач підтвердив, що ознайомлений з фінансовими умовами надання йому кредитних коштів.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 3.2, 3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.
В редакції Умов та правил надання банківських послуг, що почали діяти з 01.03.2019 року згідно до п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86, 4 % - для картки «Універсальна», 84, 0 % - для картки «Універсальна голд».
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Натомість відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.
Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, а саме не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення боргових зобов`язань за кредитним договором, чим допустив порушення умов договору, а відтак станом на 14.12.2020 року має заборгованість в сумі 41 998, 16 грв., яка складається з : 33 644, 70 грв. - заборгованість за тілом кредиту ( в. т. ч. 33 644, 70 грв. - заборгованість за простроченим тілом кредиту); 8 353, 46 грв. - заборгованість за простроченими відсотками.
Посилаючись на ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача по справі на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 998, 16 грв., яка складається з 33 644, 70 грв. - заборгованість за тілом кредиту ( в. т. ч. 33 644, 70 грв. - заборгованість за простроченим тілом кредиту); 8 353, 46 грв. - заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати по справі.
В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (ас.128), при цьому в п. 3 прохальної частини позовної заяви, за підписом представника позивача Кіріченко В.М., зазначено про те, що позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача в судове засідання (ас.3,34), про що також йдеться і у клопотанні позивача про розгляд справи за його відсутності (ас.54).
Відповідач по справі ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце слухання справи сповіщена належним чином, як шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України (ас.130-131), так і як шляхом передачі останній телефонограми (ас.132), при цьому, будь - яких заяв про розгляд справи в її відсутності, відзиву на позов не надала.
В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії:
- 05.02.2021 року позовна заява АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишена без руху (ас.58-59);
- 28.04.2021 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (ас. 125-127);
- 25.05.2021 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи (ас.136).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, про що зазначив в п. 3 прохальної частини позовної заяви та клопотанні про розгляд справи за відсутності позивача (ас. 3, 54), те, що відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання та будь - який відзив, заперечення проти позову не подав, суд знаходить можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими гл. ІІ «Заочний розгляд справи» ЦПК України, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення з наступних підстав:
- так, судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 28.11.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк», що в свою чергу з 14.06.2018 року змінило назву на АТ КБ «Приватбанк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 36 000 грв., шляхом підписання відповідної заяви про надання кредитних коштів (ас.19,64).
У вказаній заяві зазначено, що відповідач ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Також згоден з тим, що заява, разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку складає договір про надання банківських послуг.
З заяви про надання кредиту (ас.19 на звороті), довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти наданою позивачем б/н та дати , вбачається, що за укладеним кредитним договором відповідачу ОСОБА_1 28.11.2008 року було відкрито та видано кредитну картку № НОМЕР_1 , з терміном дії до 11/16 (ас.18), при цьому кредитний ліміт на вказану платіжну картку було встановлено:
- з 12.12.2008 року в сумі 500, 00 грв.; з 21.07.2010 року в сумі 4 000, 00 грв.; з 17.12.2012 року в сумі 1 820, 00 грв .; з 28.12.2012 року в сумі 1 740, 00 грв.; з 08.02.2013 року в сумі 1 580, 00 грн.; з 22.03.2013 року в сумі 1 400, 00 грн.; з 26.06.2013 року в сумі 1 220, 00 грн.; з 26.07.2013 року в сумі 1 150, 00 грн.; з 09.08.2013 року в сумі 1 150, 00 грн.; з 04.09.2013 року в сумі 1 080, 00 грн.; з 23.09.2013 року в сумі 1 010,00 грн.; з 22.10.2013 року в сумі 930,00 грн.; з 08.01.2014 року в сумі 850,00 грн.; з 28.02.2014 року в сумі 780,00 грн.; з 28.03.2014 року в сумі 740,00 грн.; з 14.07.2017 року в сумі 21 000,00 грн.; з 19.10.2017 року в сумі 23 000, 00 грн.; з 15.03.2019 року в сумі 33 000,00 грн.; з 24.04.2019 року в сумі 36 000,00 грн.; з 28.11.2019 року в сумі 34 820,00 грн.; з 19.12.2019 року в сумі 0,00 грн. за рішенням Банку, відповідно до п. п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг і в подальшому кредитний ліміт не змінювався, про що свідчить довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача (ас.17). За даними наданими позивачем (ас.18), відповідачу за укладеним кредитним договором видавалося ряд кредитних карток, а останній раз 14.08.2017 року за № НОМЕР_2 , зі строком дії до 08/21. Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджений доданою до матеріалів справи випискою по особовому рахунку відповідача за період з 12.12.2008 року по 17.11.2020 року (ас.95-107).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 14.12.2020 року за відповідачем рахується заборгованість, яка становить 41 998, 16 грв. та складається з 33 644, 70 грв. - заборгованість за тілом кредиту ( в. т. ч. 33 644, 70 грв. - заборгованість за простроченим тілом кредиту); 8 353, 46 грв. - заборгованість за простроченими відсотками (ас.83-94), яка відповідачем до теперішнього часу не погашена.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, суд виходить з наступного:
- так, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ « Про захист прав споживачів « (далі - Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні по справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
У рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 суд зазначив, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.
Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі з договорів. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частин першої, другої статі 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У відповідності зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.
Згідно ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ КБ »Приватбанк».
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак, другий контрагент лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статі 625 цього Кодексу.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, заява про надання кредитних коштів за якою відповідачу 28.11.2008 року відкрито картковий рахунок № НОМЕР_3 не містить умов щодо розмірів процентних ставок, сум комісії, строку повернення кредиту (користування ним), при цьому такі дані частково зазначені відносно виданої відповідачу 12.12.2008 року кредитної картки «Референс», яка не є предметом даного спору (ас.19 на звороті).
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просить крім тіла кредиту стягнути також й заборгованість за відсотками, в обґрунтування чого посилається на Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку, Тарифи банку, в яких визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, неустойка, їх розміри та порядок нарахування, а також інші умови (ас. 66-75).
Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг у Приватбанку, з якими був ознайомлений позичальник.
Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з доданими банком до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку ознайомився та погодився відповідач, підписуючи заяву про надання кредитних коштів , що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.
Посилання позивача на те, що відповідачем підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» в якій містяться умови кредитування за договором б/н від 28.11.2008 року, суд до уваги не приймає та оцінює критично, оскільки вказана довідка підписана 12.12.2008 року ( в той час як кредитний договір укладено 28.11.2008 року), містить підпис невідомої особи, оскільки не зазначено прізвище, ім`я та по-батькові такої, яка виконала на ній підпис 12.12.2008 року (ас.20). Відтак, суд вважає, що вказана довідка не має ніякого відношення до договору б/н, укладеного між сторонами 28.11.2008 року та не може свідчити про ознайомлення відповідача з умовами кредитування в Приватбанку станом на час укладення договору б/н від 28.11.2008 року. Окрім того, вказана довідка не зазначена в заяві про надання кредитних коштів як складова кредитного договору, оскільки такий становлять - заява про надання кредитних коштів, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку та пам`ятка клієнта.
За відсутності підтвердження щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, Тарифів банку, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії та пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися банком.
Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку не містять підпису відповідача (ас.66-75), а тому їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 28.11.2008 шляхом підписання заяви про надання кредитних коштів. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір процентної ставки, порядок її зміни та можливість нарахування банком комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Роздруківка із сайту позивача певних витягів з Умов та посилання на нього належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також відсутність будь-яких інших погоджених у встановленому порядку домовленостей про їх нарахування та розмір чи ознайомлення з ними відповідача ОСОБА_1 , надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Таким чином, вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів (заборгованості за відсотками) за користування кредитом є необґрунтованими.
В заяві позичальника про відкриття карткового рахунку 28.11.2008 року не визначено строк повернення кредиту, а тому відповідно до положення частини другої статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту порушених прав шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 не сплатила заборгованість за тілом кредиту у розмірі 33 644, 70 грн., суд вважає позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд виходить з приписів ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами, заяву про застосування строків позовної давності не подавав.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою визначеною Законом № 3674-VІ).
При пред`явлені позову позивачем сплачений судовий збір в розмірі 2 270, 00 грв. (ас. 1,57).
Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума на відшкодування понесених судових витрат в розмірі 1 816,00 грв., з наступного розрахунку: 33 644, 70 : 41 998, 16 х 100 = 80 % (тобто позовні вимоги задоволені на 80 % від заявлених); 2 270, 00 х 80 % = 1 816,00 грв.
Керуючись ст. ст. 141, 247, 263, 265, 268, 280 - 283, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Учасник справи якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п. п. 15.5 п. п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- відповідач : ОСОБА_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .
Рішення складено та підписано 25 травня 2021 року.

Суддя С. О. Маренич