Постанова
Іменем України

19 травня 2021 року
м. Київ

справа № 213/1222/18
провадження № 61-3406св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Фаловської І. М.,
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Міністерство оборони України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу адвоката Родрігес Наталії Аркадіївни в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року у складі головуючого судді Попова В. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 січня 2019 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про стягнення одноразової грошової допомоги військовому службовцю, який отримав поранення.
Позовна заява мотивована тим, що він під час проходження служби 07 травня 2015 року отримав травму вуха та захворювання з діагнозом: «Посттравматична нейросенсорна туговухість», травма та захворювання визнано такими, що пов`язані із захистом Батьківщини.
Відповідно до висновку медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) від 23 грудня 2015 року йому встановлено 15 % втрати професійної працездатності, пов`язаної із захистом Батьківщини.
У 2016 році він звертався до Міністерства оборони України із вимогою про виплату одноразової грошової допомоги, проте у зазначеній виплаті йому відмовлено.
На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з Міністерства Оборони України на його користь одноразову грошову допомогу у сумі 123 340,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року у позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов ОСОБА_1 є передчасним, оскільки відповідач не відмовив йому у праві на отримання одноразової грошової допомоги, а лише запропонував надати додаткові документи на підтвердження здійснення такої виплати.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 січня 2019 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що місцевий суд об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Короткий зміст касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року до Верховного Суду, адвокат Родрігес Н. А. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2019 року поновлено строк касаційного оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У березні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій під час розгляду справи усупереч вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військово службовців та членів їх сімей», не взято до уваги той факт, що право на відшкодування одноразової грошової допомоги не може бути обмежено або звужено у зв`язку із неможливістю відповідача видати документ на підтвердження обставин отримання травм. Вважає, що відсутність зазначеного документа, який повинен видати відповідач, не може бути підставою для відмови у позові.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що ОСОБА_1 з 26 квітня до 15 травня 2015 року проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по строковій службі) від 15 травня 2015 року № 78 ОСОБА_1 , призвано Інгулецьким об`єднаним районним військовим комісаріатом міста Кривого Рогу 17 травня 2014 року, кухаря їдальні взводу матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , звільнено у запас (а. с. 9).
Згідно з довідкою командира військової частини, польова пошта НОМЕР_1 , ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Луганській та Донецькій областях (а. с. 12).
Довідкою від 30 липня 2015 року № 1536 підтверджено, що ОСОБА_1 07 травня 2015 року брав участь в навчальній стрільбі, при цьому стріляв з гранатомета РПГ -7, після цього скаржився на закладання у вусі та звернувся до медичного пункту, був доставлений на обстеження у шпиталь Національної Гвардії України в м. Артемівськ (а. с. 11).
Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 07 серпня 2015 року № 232 вбачається, що травма та захворювання ОСОБА_1 «Посттравматична нейросенсорна тугуватість справа, різко виражений стійкий посттравматичний стресовий розлад» пов`язані із захистом Батьківщини (а. с. 8).
Висновком МСЕК від 23 грудня 2015 року позивачу первинно встановлено 15 % втрати професійної працездатності, причиною втрати професійної працездатності зазначено травма пов`язана із захистом Батьківщини (а. с. 7).
Із змісту листа військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 21 лютого 2016 року № 580 вбачається, що надати типову довідку про обставини отримання травми ОСОБА_1 немає можливості, оскільки такі дані не зафіксовані ні наказом командира частини, ні в журналі бойових дій частини (а. с. 13).
Відповідно до листа Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28 липня 2016 року вбачається, що документи подані військовим комісаром Інгулецького РК для прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 повернуті Департаментом фінансів Міністерства оборони України на доопрацювання (а. с. 10).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною третьою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із частиною другою статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.
За змістом пункту 2 частини першої статті 19 КАС України, у редакції, що діяла на час звернення з цим позовом, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
З огляду на частину першу статті 4 КАС України, у редакції, що діяла на час звернення з цим позовом, адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування;
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Міністерства оборони України про стягнення одноразової грошової допомоги військовому службовцю, який отримав поранення.
Посилався на вимоги статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом № 2011-ХІІ.
Соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-XII).
Відповідно до частини другої статті 16 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Зазначена стаття, із посиланням на яку ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача виплатити йому одноразову грошову допомогу, визначає, зокрема, підстави соціального захисту військовослужбовців, інвалідність яких настала під час проходження військової служби, яка є публічною за своєю суттю.
У частині першій статті 2 Закону України «Про Збройні Сили України» (далі Закон № 2232-XII, (у редакції, чинній на час звернення позивача з позовом) зазначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до статті 3 Закону № 2232-XII Міністерство Оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Таким чином, вказаний спір є публічно-правовим, оскільки позивачем отримана травма під час проходження публічної служби, а відповідачем у справі є орган державної влади у особі Міністерства Оборони України.
З огляду на пункт 3 частини шостої статті 12 КАС України справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг віднесено до справ незначної складності, розгляд яких здійснюється в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про можливість вирішення цього спору у порядку цивільного судочинства.
Зазначений висновок узгоджується із висновком щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 686/24029/14-ц (провадження № 14-351цс18), а також висновком Верховного Суду висловленим у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 320/2844/16-ц (провадження № 61-44126св18).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з частиною першою статті 414 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Частиною другою статті 414 ЦПК України передбачено, що порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
За таких обставин рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені з порушення норм процесуального права, що відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України є підставою для їх скасування із закриттям провадження у справі.
Керуючись статтями 402, 409, 414, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу адвоката Родрігес Наталії Аркадіївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 січня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення одноразової грошової допомоги військовому службовцю, який отримав поранення, закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
Роз`яснити ОСОБА_1 про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий І. М. Фаловська
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук