Провадження № 2-з/537/37/2021
Справа № 537/352/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2021 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Фадєєвої С.О., за участю секретаря судових засідань Посмітної О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, де просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської ради народних депутатів від 28 червня 1993 року № 1134/2 та свідоцтво про право власності, видане 02.07.1993 Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської Ради народних депутатів щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів судові витрати.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 0209.2020 призначена почеркознавча експертиза та провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

21.05.2021 ОСОБА_1 повторно звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешту на квартиру АДРЕСА_2 та заборони державним реєстраторам та/або будь-яким іншим реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру права власності речових прав на нерухоме майно, а також заборонити проведення будь-яких реєстраційних дій (реєстрацію, зняття з реєстрації) щодо фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_1 . В цій же заяві просила суд допитати свідків з приводу загрози продажу спірної квартири.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 зазначила, що їй стало відомо, що спірну квартиру її новий власник ОСОБА_2 продає через ріелторів, об`ява про продаж квартири розміщена на Інтернет ресурсі на сайті www.olx.ua в розділі «Продажа квартир, комнат», оголошення ID 700615832. Зазначила, що вона, ОСОБА_1 , внаслідок агресивних дій власниці квартири наразі не проживає в цій квартирі, її з неї вигнала ОСОБА_2 , а тому є всі підстави вважати, що ОСОБА_2 безперешкодно може здійснити відчуження майна, що істотно ускладнить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву, дослідивши та проаналізувавши додані матеріали, суд встановив наступне.

В силу ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Згідно ч.3 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін (ч.4 ст. 153 цього Кодексу).

У заяві ОСОБА_3 викладені достатні пояснення заявника та долучені докази, які дають змогу суду розглянути заяву про забезпечення позову. Суд не вбачає потребу у призначенні розгляду заяви у судовому засіданні.

Відповідно до ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору. Частиною 3 цієї статті встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" N 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 6 згаданої постанови, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З заяви про забезпечення позову вбачається, що ОСОБА_1 просить накласти арешт на квартиру, посилаючись на те, що власник спірної квартири ОСОБА_2 може відчужити майно, що може в подальшому, у разі задоволення позову, унеможливити виконання рішення суду.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 за договором дарування від 04.10.2018.

Позовними вимогами ОСОБА_1 є визнання недійсним розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської ради народних депутатів від 28 червня 1993 року № 1134/2 та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, відповідно до якого квартира АДРЕСА_2 була передана у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та членам її сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_5 . Право власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно не оспорюється, доказів того, що договір дарування від 04.10.2018, за яким набуто право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, визнаний у встановленому порядку недійсним, або що право власності набуто неправомірно суду не надано.

Згідно ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, зважаючи на предмет позову заявником ОСОБА_1 не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а саме про визнання недійсним розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської ради народних депутатів від 28 червня 1993 року № 1134/2 та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, а невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити поновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів позивача.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.149, 150 ЦПК України, суд ,-

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Суддя: С.О.Фадєєва

Повний текст ухвали складений 25.05.2021