Справа № 345/2153/21
Провадження № 6/345/54/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2021 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючої судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Фрнаківськ) Івасів Я.Я. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, -

встановив:

Головний державний виконавець Калуського міськрайонного відділу ДВС Івасів Я.Я. звернулася до суду з даним поданням, мотивуючи його тим, що на її виконанні знаходиться зведене виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області № 2-719 від 04.10.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Київська Русь» 294032,81 гривень та 1820 гривень судових витрат, а також виконавчий лист Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області № 345/5203/19 від 11.02.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 202 105,51 гривень, а також 3031,58 гривень судового збору.

Виконавцем 11.03.2013 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих даних. Однак жодних дій на виконання вказаних рішень ним не вчинено, декларацію не подано.

Державним виконавцем направлено на адресу боржника виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо невиконання рішення суду, однак боржник на виклики не з`явився та про причини неявки не повідомив, хоча був ознайомлений з постановами про відкриття виконавчого провадження.

ОСОБА_1 добровільно погасити заборгованість у даному виконавчому провадженні не бажає, хоча отримує дохід, так як є керівником ТОВ «Карпати-Буд», та періодично здійснює поїздки за кордон, державний виконавець просить суд тимчасово обмежити його у праві виїзду за межі України.

Головний державний виконавець Калуського МРВ ДВС Івасів Я.Я. разом із поданням подала суду заяву про розгляд подання в її відстності, підтримала його та просила задоволити.

Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Як вбачається з п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення їх від виконання зобов`язань, покладених на них судовими рішеннями до виконання зобов`язань за судовими рішеннями.

Згідно ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Слід зазначити, що у поданні державним виконавцем не вказано доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України або робить це з метою ухилення від виконання судового рішення. Наявність лише самого зобов`язання не надає відділу ДВС право на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Також слід зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Крім того, слід зауважити, що звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Тому, суд вважає, що заявлене подання є передчасним. Також суд звертає увагу на те, що твердження заявника про не виконання постанов про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника не підтверджуються долученими до подання матеріалами, оскільки відсутні відомості про отримання ним будь-яких доходів, в тому числі заробітної плати.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що на теперішній час заявником не здійсненні заходи, які б доказували ухиляння ОСОБА_1 від виконання зобов`язання, суд вважає за необхідне в задоволенні подання про обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу відмовити.

Враховуючи, що положеннями ст. 353 ЦПК України передбачено виключно можливість оскарження ухвали тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, ухвала суду про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, оскарженню не підлягає.

На підставі ст. 33 Конституції України, ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України та керуючись ст. ст. 260, 441 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні подання головного державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Фрнаківськ) Івасів Я.Я. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: