ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2437/21 Справа № 202/7028/20 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2020 року

по справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна, ОСОБА_3 про розірвання договору та зобов`язання повернути майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна, ОСОБА_3 про розірвання договору та зобов`язання повернути майно.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову-задоволено частково.

В інтересах ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) заборонено ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) та будь-яким іншим особам відчужувати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 до ухвалення рішення по справі та набрання ним законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2020 року у справі №202/7028/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити заявнику в задоволенні заяви повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2020 року по справі №202/7028/20 без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу районного суду -залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 листопада 2020 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна, ОСОБА_3 про розірвання договору та зобов`язання повернути майно.

Разом з позовною заявою 19 листопада 2020 року до суду першої інстанції від ОСОБА_2 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову по вказаній справі, шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

В обґрунтування своєї заяви зазначає, що предметом спору по справі є квартира за адресою: АДРЕСА_2 Однак на даний час власником спірної квартири є відповідач, а тому у разі невжиття заходів забезпечення позову, остання має можливість до розгляду справи судом здійснити відчуження спірної квартири, що може в подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у справі.

Відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст.150 ЦПК України метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження об`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовними вимогами.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами дійсно виник спір щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на котру зареєстровано за відповідачем.

А тому, з урахуванням зазначеного, оскільки відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_2 , котра є предметом спору по справі, може ускладнити або унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, а також співмірність заходів забезпечення позову, які просить застосувати позивач, заявленим ним позовним вимогам, а тому можливо заборонити відповідачу та будь-яким особам відчужувати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 до ухвалення рішення по справі та набрання ним законної сили.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивачем надано належні докази в підтвердження наявності достатніх підстав для забезпечення позову, а тому подане позивачем клопотання є обґрунтованим та доведеним відповідними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява позивача містить лише припущення про ймовірне відчуження відповідачем спірного майна та жодних доказів на підтвердження вказаному суду не надано, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд першої інстанції вжив заходи забезпечення позову, які повністю відповідають вказаним приписам законодавства.

Отже, є обґрунтовані підстави припускати про невиконання відповідачем договірного зобов`язання перед позивачем, тобто порушення відповідачем принципу добросовісності, оскільки відповідач і надалі може діяти недобросовісно та зловживати шляхом невиконання чи утруднення виконання вже можливого рішення суду про задоволення позову у цих же матеріальних правовідносинах.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2020 року залишити без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова