КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №753/131/20

21 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 01.10.2016 року у розмірі 13 194,64 грн. станом на 20.04.2020 року, та судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 01.10.2016 року. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Формулярами та стандартними формами є саме Умови та правила надання банківських послуг та тарифи, які викладені на банківському сайті. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши заяву, між сторонами, у відповідності до ст.. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, номери строк дії отриманих карток зазначено у довідці про отримані картки.

Вказував на те, що позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту, тоді як відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим останній має станом на 20.04.2020 року заборгованість у розмірі 13 194,64 грн., яка складається з наступного: 8 459,68 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3 580,45 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 50,00 грн. - нарахована пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 604,51 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на наведене позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 01.10.2016 року у розмірі 8 459,68 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками та штрафу, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3 580,45 грн. і штрафу в розмірі 1008,97 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення таких вимог, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду в оскаржуваній частині прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначав, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав до суду розрахунок заборгованості станом на 20.04.2020 року, копію анкети-заяви від 01.10.2016 року; виписку по картковому рахунку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, довідку про видані картки, довідку про розмір та дату встановлення кредитного ліміту, копію наказу від 07.10.2016 року. Натомість, відповідач за час розгляду справи в суді заперечень проти позову Банку не подавав, розмір обчисленої позивачем заборгованості, в тому числі нарахованих відсотків не оспорював, факт укладення договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами банку не заперечував, тому висновок суду про відсутність погодження сторонами умов кредитування ґрунтується на припущеннях.

Вказував на те, що до матеріалів позовної заяви надана редакція саме тих Умов та правил надання банківських послуг з Тарифами, що діяли станом на дату підписання заяви від 01.10.2016 року. При цьому відповідач не довів, що його було ознайомлено з іншими Умовами та правилами та Тарифами, а отже висновок суду першої інстанції про можливість надання будь-якої редакції Умов та правил не відповідає дійсним обставинам справи.

Посилався на те, що у даному випадку відповідач підписуючи анкету-заяву від 01.10.2016 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Стверджував, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту та штрафу, оскільки встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, підстав відмовляти у стягнення відсотків по кредиту та штрафу, враховуючи передбачений розмір нарахування відсотків та штрафу в Тарифах, суд не мав.

Також, зазначав, що позивач надав належний доказ на підтвердження розміру заборгованості за кредитом, а саме детальний розрахунок заборгованості із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, та із зазначенням сум, що надходили на сплату заборгованості, за кредитом.

Відзив на апеляційну скаргу позивача до Київського апеляційного суду не надійшло.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на те, що рішення оскаржено лише в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача процентів, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, нарахованої пені, та штрафів, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необгрунтованості позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву б/н від 01.10.2016 року. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Позивач зазначав, що відповідач, підписавши анкету-заяву підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження своїх вимог позивач до матеріалів позовної заяви надав розрахунок заборгованості за договором № б/н від 01.10.2016, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 30.09.2019, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 01.10.2016, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 20.04.2020, виписку за договором № б/н станом на 22.04.2020, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), довідку про те, які кредитні картки були видані ОСОБА_1 , копію анкети-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, копію наказу банку щодо затвердження Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів, копію паспорта відповідача.

Разом з тим, як вбачається з долученої до матеріалів справи копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів) вона містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, розмір заробітної плати.

Проте, у вказаній анкеті-заяві не зазначено яку саме картку відповідач бажає оформити, не зазначено даних про умови кредитування, в тому числі - кредитний ліміт, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, порядок нарахування штрафних санкцій.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» є узагальненим витягом за період 2013 - 2015 років.

В позовній заяві позивачем не зазначено та не надано відповідних доказів, за якими саме тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідач отримав кредитну картку.

Довідки про умови кредитування чи Тарифів обслуговування кредитних карт, які б містили підпис відповідача про ознайомлення з ними, матеріали справи не містять.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника, яка долучена позивачем до позовної заяви процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді штрафів за порушення зобов`язання.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані відповідачем, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні правові підстави для задоволення позову щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками та штрафів за період невиконання зобов`язань за договором.

Крім того, суд враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом підтвердження наявності та розміру заборгованості.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Доводи апелянта про те, що відповідач заперечень проти позову не подавав, розмір заборгованості та умови договору не оспорював, колегія суддів відхиляє, оскільки доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.

Доводи апеляційної скарги про те, що до матеріалів позовної заяви надана редакція саме тих Умов та правил надання банківських послуг з Тарифами, що діяли станом на дату підписання заяви від 01.10.2016 року, висновків суду першої інстанції не спростовують, та на підтвердження вказаних обставин позивач доказів не надав, тому такі доводи відхиляються судом апеляційної інстанції.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині вимог про стягнення заборгованості по відсоткам та штрафу є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам, дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, та не підтверджені належними доказами.

Рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування в цій колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд ,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам та штрафу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: