Постанова

Іменем України

25 травня 2021 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/7997/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Баришівського районного суду Київської області

від 23 березня 2021 року про відмову у відкритті провадження

в складі судді Коваленко К.В.

у справі №355/333/21 Баришівського районного суду Київської області

за заявою ОСОБА_1

про встановлення факту, що має юридичне значення,

заінтересовані особи: Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Міністерство у справах ветеранів України, Кадровий центр сухопутних військ Збройних сил України, Штаб антитерористичного центру Головного розвідувального управління при Службі безпеки України, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області,

В С Т А Н О В И В:

16 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт участі його сина ОСОБА_2 у бойових діях під час проведення антитерористичної операції в період з 27.07.2014 по 22.08.2014 в Донецькій та Луганській областях та встановити факт загибелі ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 під час бойових дій в Луганській області у ході захисту суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції.

Зазначив, що метою встановлення даних фактів є в подальшому оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 23 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, заявник звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, дійшов помилкового висновку про те, що встановлення факту участі його сина ОСОБА_2 у бойових діях під час проведення антитерористичної операції та його загибелі ІНФОРМАЦІЯ_2 є складовою процесу надання особі статусу учасника бойових дій. Проте, в заяві ним не заявлялося вимог надання ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій.

Також, як на підставу скасування ухвали суду в апеляційній скарзі зазначив обставини, на які посилався у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, та зазначив норми процесуального закону, яким врегульовано розгляд справ в порядку окремого провадження.

За наведених обставин просив скасувати ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 23.03.2021 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в ній, та просив задовольнити.

Заінтересовані особи, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників заінтересованих осіб.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив того, що встановлення факту участі сина заявника у бойових діях та встановлення факту його загибелі під час бойових дій діючим законодавством передбачено в позасудовому порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, регулюється положеннями статей 315-319 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України, окрім фактів, визначених частиною першою цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог статті 318 ЦПК України вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

З матеріалів справи вбачається, що у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 просив встановити факт участі його сина ОСОБА_2 у бойових діях під час проведення антитерористичної операції в період з 27.07.2014 по 22.08.2014 в Донецькій та Луганській областях та встановити факт загибелі ІНФОРМАЦІЯ_2 його сина ОСОБА_2 під час бойових дій в Луганській області у ході захисту суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції

Заяву обґрунтовував тим, що встановлення даного факту йому необхідно для отримання статусу члена сім'ї загиблого та в подальшому для оформлення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №233/2929/17 у справі, щодо встановлення юридичного факту, висловила правову позицію, згідно якої встановлення факту участі особи в антитерористичній операції є складовою процесу надання їй статусу учасника бойових дій, для якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи (комісії, міжвідомчі комісії). Насамперед передбачено звернення особи, яка претендує на надання статусу учасника бойових дій, до комісії, а в разі відмови в наданні такого статусу особа має право звертатися до суду для оскарження рішення комісії, в тому числі щодо встановлення факту участі в АТО чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій. Розгляд такої заяви судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію.

Також Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що зазначення у пункті 14 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 травня 2015 року № 200, про те, що рішення суду, в якому встановлений факт участі в бойових діях чи інших подіях, що дають право на визнання особи учасником бойових дій, визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій, не означає, що такий факт може бути встановлений за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вказаний факт суд може встановити у випадку оскарження громадянином рішення спеціально уповноваженого органу, що має відповідну компетенцію.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_2 , роз`яснено про звернення до відповідної комісії з необхідними документами щодо встановлення факту загибелі ОСОБА_2 під час захисту суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції (а.с. 34).

Матеріали справи не містять доказів, що заявник ОСОБА_1 у визначеному законом порядку звертався до спеціально уповноважених органів (комісій) з вимогою щодо визнання його сина учасником бойових дій.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що не звертався до відповідних комісій з необхідними документами для визнання сина учасником бойових дій під час проведення антитерористичної операції.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та заявлені вимоги повинні вирішуватися у позасудовому порядку, відповідно до встановленої законодавством процедури.

При цьому, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, врахував вищевказану постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №233/2929/17.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції висновків, висловлених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №233/2929/17.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі суд першої інстанції постановив з дотриманням вимог закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 23 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 26 травня 2021 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець