Постанова

Іменем України

13 січня 2021 року

м. Київ

справа № 569/4464/19

провадження № 61-15643св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державний вищий навчальний заклад «Рівненський коледж економіки та бізнесу»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: управління Держпраці у Рівненській області, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Рівненській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Хилевича С. В., Ковальчук Н. М., Шимківа С. С., від 22 вересня 2020 року.

Короткий зміст позову та його обґрунтування

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Рівненський коледж економіки та бізнесу» (далі - ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: управління Держпраці у Рівненській області та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Рівненській області, про визнання недійсним та скасування наказу про надання відпустки без збереження заробітної плати, визнання недійсним акта про нещасний випадок невиробничого характеру, визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, зобов`язання скласти акт про нещасний випадок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 11 травня 2018 року він працював у відповідача слюсарем. Зазначав, що 08 серпня 2018 року на робочому місці в робочий час з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав першу групу інвалідності, потребує довготривалої та вартісної реабілітації. У листопаді 2018 року він звернувся до відповідача із заявою про видачу акта про нещасний випадок на виробництві, проте отримав відповідь про неможливість провести об`єктивне розслідування нещасного випадку невиробничого характеру. Після його звернення до управління Держпраці у Рівненській області йому було надано акт № 22 про нещасний випадок невиробничого характеру від 10 грудня 2018 року та повідомлено про те, що він нібито перебував у відпустці без збереження заробітної плати з 06 серпня 2018 року по 09 серпня 2018 року. Позивач наголошував на тому, що заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 06 серпня 2018 року він не писав, а 08 серпня 2018 року перебував на робочому місці та виконував завдання керівництва.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд: визнати недійсним та скасувати наказ відповідача від 06 серпня 2018 року № 32-о про надання відпустки без збереження заробітної плати; визнати недійсним акт про нещасний випадок невиробничого характеру

від 10 грудня 2018 року, складений на підставі проведеного відповідачем розслідування і затверджений керівником ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу» 10 грудня 2018 року; визнати нещасний випадок, який стався з позивачем 08 серпня 2018 року внаслідок падіння з висоти на території відповідача по вулиці Київській, 53 у м. Рівне таким, що пов`язаний з виробництвом; зобов`язати ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу» скласти акт форми Н-1 про нещасний випадок, який стався

08 серпня 2018 року з ОСОБА_1 на території відповідача по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області, у складі судді Бердія М. А., від 12 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано наказ директора ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу» від 06 серпня 2018 року № 32-о про надання ОСОБА_1 відпустки без збереження заробітної плати.

Визнано недійсним акт № 22 про нещасний випадок невиробничого характеру з ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року, складений на підставі розслідування, проведеного ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу», затверджений директором 10 грудня 2018 року.

Визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1 08 серпня 2018 року внаслідок падіння з висоти

на території ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу» по вулиці Київській, 53 у місті Рівне.

Зобов`язано відповідача скласти акт форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який стався із позивачем 08 серпня 2018 року на території ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу» по вулиці Київській, 53 у місті Рівне.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 отримав виробничу травму під час виконання 08 серпня 2018 року безпосередніх трудових обов`язків за дорученням роботодавця, натомість відповідачем було видано наказ про надання ОСОБА_1 відпустки без збереження заробітної плати, час якої збігався із днем травмування, у зв`язку з чим комісією роботодавця було складено акт № 22 про нещасний випадок невиробничого характеру. Судом було враховано висновки судової почеркознавчої експертизи, які спростовують доводи відповідача про власноручне написання позивачем заяви щодо надання чотириденної відпустки без збереження заробітної плати, що засвідчило той факт, що травмування ОСОБА_1 відбулося саме під час виконання ним трудових обов`язків.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року апеляційну скаргу ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу» задоволено.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня

2020 року скасовано. У позові ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що в матеріалах справи містяться несумісні, непослідовні і повністю розбіжні між собою обставини події, за якої трапився нещасний випадок, що судом першої інстанції було залишено без уваги. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач у поясненнях плутався та надавав неузгоджені, різні за своїм змістом, а тому необґрунтовані пояснення. На думку суду апеляційної інстанції, комісія роботодавця підставно встановила, що подія, за якої трапився нещасний випадок, та інвалідність позивача, що настала згодом, не перебувають у причинному зв`язку між собою і не є взаємопов`язаними. Судом апеляційної інстанції було враховано висновок судової почеркознавчої експертизи від 20 серпня 2019 року №1.1-222/19, проте зазначено, що висновок експерта істотного значення для правильності вирішення справи не має і спростовується перевіреними та оціненими судом апеляційної інстанції об`єктивними та переконливими доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанціїі залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України) та порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок неналежного дослідження судом зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення пункту 1 частини першої

статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та не врахував, що це положення застосовується на стадії виплати страхових виплат при наявності акту про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом. Заявник наголошує на тому, що суд апеляційної інстанції не зазначив докази, які спростовують висновки судової почеркознавчої експертизи. Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з ним стався нещасний випадок на робочому місці.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу» просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 11 травня 2018 року ОСОБА_1 працював слюсарем

у ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу».

08 серпня 2018 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, в результаті якого останній отримав травму голови.

Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги від 08 серпня 2018 року

№ 18 громадянин ОСОБА_2 був доставлений в приймально-діагностичне відділення Центральної міської лікарні м. Рівне з діагнозом: забійна рана тім`яної ділянки голови, гостра алкогольна інтоксикація. Виклик швидкої був здійснений сторонньою особою о 15 год. 44 хв.

08 серпня 2020 року з АДРЕСА_2.

Згідно виписного епікризу комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради № 14982,

ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні з 10 серпня 2018 року по 21 вересня 2018 року. Травма отримана при невиявлених обставинах 08 серпня 2018 року, доставлений в приймальне діагностичне відділення Центральної міської лікарні 10 серпня 2018 року у важкому стані з переломовивихом С6-С7 хребців з забоєм спинного мозку, з порушенням функцій тазових органів.

У зв`язку з отриманою травмою у період з 10 серпня 2018 року по 03 грудня 2018 року ОСОБА_1 перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, що підтверджується копіями листків непрацездатності

серії АДО № 001799, серії АДН № 993842, серії АДО № 000842,

серії АДН № 993250, серії АДН № 993629, серії АДН № 993544. Причиною непрацездатності зазначено невиробничі травми.

29 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з письмовою заявою про отримання акту форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві, який трапився з ним 08 серпня 2018 року.

Із роз`яснень щодо розслідування невиробничого нещасного випадку, що стався із працівником коледжу ОСОБА_1 від 05 грудня 2018 року

№ 320/01-10/05, наданих відповідачем, слідує, що у ході розслідування були отриманні пояснення потерпілого із зазначенням умов та обставин настання події. Зі слів потерпілого ОСОБА_1 випадок травмування настав з необережності при вирішенні особистих завдань життєдіяльності. Подія сталася 08 серпня 2018 року близько 17 год. 20 хв. по вулиці Київській, 53. Після падіння потерпілому була надана медична допомога за зверненням у приймально-діагностичне відділення Центральної міської лікарні м. Рівне 08 серпня 2018 року, куди його було доставлено каретою швидкої медичної допомоги. Проте, у ході розслідування комісія встановила, що 08 серпня 2018 року ОСОБА_1 за медичною допомогою не звертався, а лише 10 серпня 2018 року близько 12:00 год. був доставлений швидкою з дому та госпіталізований у нейрохірургічне відділення Центральної міської лікарні. Листок непрацездатності наданий потерпілим від 10 серпня 2018 року. Враховуючи відсутність свідків події травмування, невідповідність показів потерпілого і з`ясованих вище обставин, комісія не вбачає можливості провести об`єктивне розслідування випадку травмування, з`ясування істинних причин, умов, обставин нещасного випадку, місця настання події травмування та стану потерпілого, що зумовив нещасний випадок.

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру» відповідачем було утворено комісію з розслідування нещасного випадку, що стався із позивачем

08 серпня 2018 року, за результатами роботи якої був складений акт

від 10 грудня 2018 року № 22. Акт за формою Н-1 відповідач не складав, оскільки комісія не встановила за яких обставин позивач отримав травму та дійшла висновку про те, що причиною травмування є особиста необережність позивача. Крім того, в акті зазначено, що ОСОБА_1 з 06 по 09 серпня 2018 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати.

18 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Держпраці у Рівненській області та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області з письмовою заявою про зобов`язання ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу» провести повторне розслідування нещасного випадку, який стався з ним 08 серпня 2018 року у відповідності до Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, та скласти акт форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві.

Листом Рівненського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Рівненській області від 18 січня 2019 року

№ 11-01-09-93 ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні розслідування нещасного випадку на виробництві згідно Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 30 листопада 2011 року № 1232, з посиланням на те, що нещасний випадок, який стався з позивачем, є випадком невиробничого характеру і розслідується відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270, оскільки травмування працівника сталось не під час виконання його трудових (посадових) обов`язків.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 травня

2019 року зобов`язано Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Рівненській області провести перевірки лікувально-профілактичних закладів: комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради, комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради, комунального закладу «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з приводу встановлення факту надання медичної допомоги ОСОБА_1 в період з 08 серпня 2018року по 10 серпня

2018 року.

На виконання вимог ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 03 травня 2019 року Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області проведено перевірку вищезазначених лікувально-профілактичних закладів та встановлено, що з огляду на перебіг захворювання та отримані травми ОСОБА_2 (згідно посвідчення), який був доставлений 08 серпня 2018 року в комунальне некомерційне підприємство «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради з закритою черепно-мозковою травмою, забійною раною тім`яної частини голови, гострою алкогольною інтоксикацією, та хворий ОСОБА_4 це одна і та ж особа.

З дослідженого судом висновку експерта № 1.1-222/19 від 20 серпня

2019 року, проведеного на підставі ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 12 серпня 2019 року Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України, слідує, що рукописні записи в примірнику автобіографії ОСОБА_1 та в заяві про надання відпустки без збереження заробітної плати від 06 серпня 2018 року виконанні різними особами.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0951699 ОСОБА_1 з 04 грудня 2018 року встановлена перша група інвалідності з причини загального захворювання.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 3, частиною четвертою

статті 43 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 55 Конституції Українивизначено, що права і свободи громадянина захищаються судом.

Частинами першою, третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно з частиною другою статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 171 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть.

Процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах, було визначено Порядком проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 № 1232

(далі - Порядок), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно із пунктом 7 Порядку, розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактору чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше.

Відповідно до пункту 14 Порядку комісія зобов`язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення, зокрема, обстежити місце настання нещасного випадку, одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо, опитати осіб - свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб, з`ясувати обставини і причини нещасного випадку, а також вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби потерпілого, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); скласти у п`яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження. У разі, коли нещасний випадок визнаний комісією таким, що не пов`язаний з виробництвом, складається акт за формою Н-5.

Пунктом 15 Порядку передбачено, що обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є, серед іншого, виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці для виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу; виконання дій в інтересах підприємства, на якому працює потерпілий, тобто дій, які не належать до його трудових (посадових) обов`язків, зокрема із запобігання виникненню аварій або рятування людей та майна підприємства, будь-які дії за дорученням роботодавця.

Пунктом 16 зазначеного Порядку передбачено перелік обставин, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виробництвом, зокрема відповідно до підпункту 4 пункту 16 Порядку обставинами, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виробництвом, є алкогольне, токсичне чи наркотичне сп`яніння, не зумовлене виробничим процесом, що стало основною причиною нещасного випадку за відсутності технічних та організаційних причин його настання, що підтверджено відповідним медичним висновком.

Зі змісту пунктів 14-16 Порядку слідує, що з`ясування обставин і причин нещасного випадку, обстеження місця настання нещасного випадку, одержання письмових пояснень потерпілого та свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб, складання акта розслідування нещасного випадку за формою Н-1, належить до компетенції комісії по розслідуванню нещасного випадку.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на зазначені вище положення законодавства достатньої уваги не звернув, не встановив та не з`ясував обставини і причини, за яких позивач 08 серпня 2018 року отримав травми, не дослідив первинну медичну документацію, зокрема, посилаючись на виписний епікриз № 14982 (а. с. 17) не звернув увагу на те, що матеріали справи містять копію ще одного виписного епікризу № 14982 (а. с. 19), в якому зазначено про те, що травма отримана ОСОБА_1 08 серпня 2018 року при нез`сованих обставинах, не надав зазначеному медичному документу належної правової оцінки.

Крім того, суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив висновок судової почеркознавчої експертизи від 20 серпня 2019 року № 1.1-222/19, не встановив, чи перебував ОСОБА_1 у відпустці без збереження заробітної плати з 06 серпня 2018 року по 09 серпня 2018 року, чи травмування мало місця у робочий час і чи отримав ОСОБА_1 травму під час виконання трудових обов`язків в робочий час. При цьому визначальним для вирішення позовних вимог є встановлення відповідності підпису ОСОБА_1 на заяві про надання відпустки без збереження заробітної плати.

Також слід визнати, що потребує належного мотивування висновок про те, що стан гострої алкогольної інтоксикації ОСОБА_1 міг засвідчувати, що нещасний випадок стався не на виробництві або ж стати основною причиною нещасного випадку за відсутності технічних й організаційних причин його настання. Зазначена обставина також не була предметом розгляду комісії з розслідування нещасного випадку.

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 є передчасними.

У відповідності до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази і при цьому застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Суд касаційної інстанції в силу своїх процесуальних повноважень позбавлений можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції, а тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані у цій постанові докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович