Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що на підставі договору-дарування вона є власником 1 / 4 частки квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі зареєстрована ОСОБА_2 - мати позивача, відповідач у справі, яка більше року не проживає у зазначеному житловому приміщенні, не сплачує за комунальні послуги, не приймає участі в утриманні житла, не з`являється за місцем своєї реєстрації. Факт реєстрації відповідача створює ряд незручностей для позивача та інших співвласників житла, а тому позивач просить суд визнати відповідача, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням вказаної квартири.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що позивач являється власником 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування частини квартири від 28.12.2016 року ( 1 / 4 частини), витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.12.2016 року. (а.с.8,9).

Згідно договору дарування від 28.12.2016 року 1 / 4 частка квартири належить ОСОБА_3 - брату позивача.

Згідно Свідоцтва про право валсності /38140 від 10.11.2005 року/ співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (по 1/4 частині, кожна).

Отже, сестри позивача ОСОБА_4 і ОСОБА_6 є співвласниками вказаної квартири на підставі Свідоцтва про право власності в наслідок приватизації квартири, а позивач та її брат ОСОБА_3 набули у власність по 1/4 частині даної квартири на підставі Договорів дарування частки квартири. Всі чотири співвласники квартири приходяться дітьми відповідача.

Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади м.Біла Церква № 15.2-03/12336 від 22.09.2020 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа: ОСОБА_2 , відповідач по справі (а.с.10).

На підставі заяви позивача, юристом КП БМР ЖЕК №7 Недужко Ю.В. було складено акт №80 від 28.09.2020 року в присутності позивача та сусідів, які проживають в будинку під АДРЕСА_2 , за підписом юриста КП БМР ЖЕК №7 Недужко Ю.В., з даного Акту вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі АДРЕСА_1 фактично не проживає з січня 2019 року і по теперішній час. (а.с.4).

Позивач суду пояснила, що спірна квартира була приватизована на сім`ю із 4-ох осіб. В подальшому її мати подарувала позивачу свою частку у праві власності даної квартири АДРЕСА_1 , а іншу 1 / 4 частини квартири покійний батько ОСОБА_7 подарував , брату позивача - ОСОБА_3 . Відповідач по справі ОСОБА_2 не користується вказаною квартирою і не дає можливість користуватися й розпоряджатися іншим даним житлом. Відповідач більше 2 років живе у свого співмешканця, комунальні послуги не сплачує, восени 2020 року відповідач вивезла меблі з квартири, газову плиту, а тому неможливо, навіть, здати житло в оренду. Позивач та інші діти умовляли матір продати квартиру, розрахуватися з боргами і придбати відповідачу кімнату, але відповідач все заперечує, змінює свою думку.

Наразі в квартирі квартирі АДРЕСА_1 ніхто не проживає, квартира пуста, позивач не має змоги здати квартиру в оренду. В добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстраційного обліку, не приймає жодної участі в утриманні спірного житла та оплаті комунальних послуг і її реєстрація в помешканні спричиняє незручності позивачу, додаткові витрати.

Відповідач суду пояснила, що дійсно зареєстрована, але не проживає півтора року в квартирі АДРЕСА_1 , оскільки діти хотіли отруїти її, а тому була вимушена піти проживати до співмешканця. Останній раз була у спірній кватирі місяць тому, забрала речі, меблі, газову плиту. Не заперечує щодо визнання її втратившою право користуватися спірною квартирою, розуміє, що не є власником, але потребує реєстрації свого місця проживання будь-де.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8 , який проживає по-сусідству з позивачем з 2003 року, суду показав, що на даний час в квартирі АДРЕСА_1 ніхто не проживає. Свідку відомо, що пів року тому відповідач ОСОБА_2 вивезла з квартири свої речі, меблі. Свідок ОСОБА_9 , суду показала, що знає сім`ю позивача з 1990 року. Свідку відомо, що у позивача та інших дітей з матір`ю існує конфлікт, оскільки ОСОБА_2 не сплачувала за комунальні послуги за квартиру, не впускала дочок прибрати квартиру. Зі слів позивача, свідку відомо, що наразі в квартирі АДРЕСА_1 відповідач не проживає близько 2- років, забрала свої речі, вивезла меблі.

При вирішенні даної справи суд виходить з наступного.

За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_1 більше року, участі в утриманні цього нерухомого майна не приймає, добровільно виселилася та змінила місце свого проживання.

Проаналізувавши надані докази по справі, суд дійшов висновку, що відповідач, втратила право на користування вказаним жилим приміщенням, а тому вимоги позивача щодо визнання відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, підлягають до задоволення. Доказів того, що відповідачу чинилися перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням, суду не надано, а тому суд вважає за можливе визнати відповідача такою, що втратила право на користування зазначеним житлом.

Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.317, 319, 391,405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 10,12,19,130,258,263,264, 354 ЦПК України суд-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 18.01.2021 року.

СуддяО. Я. Ярмола