ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/258/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» січня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Комунального підприємства «Водоканал» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за централізованого водопостачання і водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року КП «Водоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за централізованого водопостачання і водовідведення.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та користуються послугами КП «Водоканал», проте оплату за послуги вносять не в повному обсязі, за період з 01 березня 2014 року по 30 квітня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 2165,74 грн.

На підставі зазначеного просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість в розмірі 2165,74 грн. та судові витрати в розмірі 1762 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, КП «Водоканал» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на звернення до суду в межах строку позовної давності, відсутність у платіжних дорученнях призначення платежу, у зв`язку з чим переплата враховувалась на погашення існуючої заборгованості за минулий період, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову, вирішити питання про судові витрати.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 листопада 2020 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 грудня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , з 22 червня 1996 року по теперішній час, та є споживачами послуг водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем КП «Водоканал» (а.с. 20).

За вказаною адресою КП «Водоканал» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , кількість зареєстрованих осіб: чотири особи (а.с.7-9).

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано сторонами, що договір між сторонами про надання послуг з питного водопостачання та водовідведення укладений 22 вересня 2012 року, при цьому у період до 22 вересня 2012 року КП «Водоканал» надавав відповідачам як споживачам за вказаною адресою послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялись (а.с. 11-14).

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг з водопостачання та водовідведення, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні такі послуги, а друга - зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за період з липня 2005 року по квітень 2018 року включно відповідачам за надані позивачем послуги з водопостачання та водовідведення нараховано 7388,09 грн., відповідачами сплачено 5066,90 грн., при цьому перший платіж на суму 220,30 грн. в жовтні 2012 року на суму 220,30 грн., останній платіж на суму 220,30 грн. в квітні 2018 року, відповідачам надавалась субсидія в загальному розмірі 155,49 грн. (а.с.7-9).

Заперечуючи проти позову, відповідачі посилались на те, що ними за період з 01 березня 2014 року по 30 квітня 2019 року здійснювалась оплата за послуги КП «Водоканал» раз на квартал за кожні попередні три місяці, а тому нараховані позивачем суми сплачені в повному обсязі, на підтвердження надали світлокопії квитанцій, з яких вбачаються здійснення наступних платежів: 15 квітня 2014 року на суму 220,30 грн., 11 липня 2014 року на суму 220,30 грн., 13 жовтня 2014 року на суму 220,30 грн., 12 січня 2015 року на суму 220,30 грн., 17 квітня 2015 року на суму 220,30 грн., липень 2015 року на суму 220,30 грн., 08 жовтня 2015 року на суму 220,30 грн., 08 січня 2016 року на суму 220,30 грн., 07 квітня 2016 року на суму 220,30 грн., 07 липня 2016 року на суму 220,30 грн., 06 жовтня 2016 року на суму 220,30 грн., 06 січня 2017 року на суму 220,30 грн., 05 травня 2017 року на суму 220,30 грн., 03 липня 2017 року на суму 220,30 грн., 03 жовтня 2017 року на суму 220,30 грн., 16 січня 2018 року на суму 220,30 грн., 12 квітня 2018 року на суму 220,30 грн. (а.с.41-45).

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та її водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Згідно до статутних документів, основним видом діяльності комунального підприємства «Водоканал» є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям м. Запоріжжя й області питної води та водовідведення, тому заявник в силу закону є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За приписами ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Аналогічні положення містяться в ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 9 листопада 2017 року.

Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов`язаний оплатити надані житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Відповідно до ст. 68 ЖК УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

За нормами ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць; оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 546 від 28 жовтня 1999 року «Про порядок оплати послуг за водоспоживання і водовідведення» збір абонентної платні з населення за водокористування і водовідведення проводиться окремо від інших комунальних послуг.

КП «Водоканал» визначено виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на території м. Запоріжжя, яким фактично надані вказані послуги до помешкання відповідача, а тому воно правомірно розраховує на їх оплату споживачем.

Оскільки відповідачі користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

В суді першої інстанції відповідачами було заявлено про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки.

Звертаючись до суду з позовом, КП «Водоканал» посилався на те, що спірна заборгованість виникла з березня 2014 року.

Проте, з розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви, вбачається, що заборгованість в сумі 2165,74 грн. нарахована позивачем за період з липня 2005 року по квітень 2018 року включно (а.с.7-9).

При цьому, як вбачається з наданого позивачем розрахунку ( а.с.7-9), за період з липня 2005 року по вересень 2012 року включно відповідачами не здійснювались будь-які на погашення щомісячних платежів.

Матеріалами справи підтверджено, що договір між сторонами про надання послуг з питного водопостачання та водовідведення укладений 22 вересня 2012 року (а.с.11-14).

Згідно з п.п.9, 11 договору про надання послуг з питного водопостачання та водовідведення від 22 вересня 2012 року розрахунковим періодом є календарний місяць. Термін внесення платежів не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються готівкою або в безготівковій формі.

Перший платіж відповідачами було здійснено в жовтні 2012 року на суму 220,30 грн., в той же час як щомісячний платіж за матеріалами справи за надані послуги дорівнював 54,17 грн.

Окрім того, за наданим позивачем розрахунком, в січні 2013 року, квітні 2013 року, липні 2013 року, жовтні 2013 року, січні 2014 року, квітні 2014 року, липні 2014 року, жовтні 2014 року, січні 2015 року, квітні 2015 року, липні 2015 року, жовтні 2015 року, січні 2016 року, квітні 2016 року, липні 2016 року, жовтні 2016 року, січні 2017 року, травні 2017 року, липні 2017 року, жовтні 2017 року, січні 2018 року, квітні 2018 року, тобто протягом всього визначеного КП «Водоканал» періоду, відповідачами здійснювались платежі у розмірі, який перевищував визначений щомісячний платіж - 220,30 грн. кожний платіж.

Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Відповідно до пункту 16, укладеного між строронами договору споживач зобоб`язаний сплачувати послуги в установлені договором строки.

Розмір щомісячної плати за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання на момент укладання цього договору становить 13,99 гривень (за 31 день на одну особу) (пункт 6 договору).

Отже, здійснення відповідачами платежу в більшому розмірі, аніж було нараховано відповідно до п.5 договору, без зазначення призначення платежу, свідчить про визнання відповідачами боргу за попередній період в межах строку позовної давності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для включення в розрахунок заборгованості за період з липня 2005 року по вересень 2009 року у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до розрахунку КП «Водоканал» за період з жовтня 2009 року по квітень 2018 року позивачем було нараховано 6290,74 грн.

За зазначений період відповідачами було сплачено 5066,90 грн. та отримано субсидію в розмірі 155,49 грн.

Отже, з відповідачів підлягає стягненню заборгованість в розмірі 1068,35 грн. (6290,74 грн. 5066,90 грн. 155,49 грн.).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткову доведеність позовних вимог та наявність підстав для скасування рішення суду згідно з вимогами п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України та часткового задоволення позову Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за централізованого водопостачання і водовідведення, стягнення з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку заборгованості по оплаті за централізованого водопостачання і водовідведення в солідарному порядку в розмірі 1068,35 грн.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України КП «Водоканал» має право на компенсацію відповідачами суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 869,18 грн. та суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1303,78? грн.

Отже, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Водоканал» підлягає стягнення сума судового збору в розмірі 2 172,96? грн. по 724,32 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Водоканал» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2020 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за централізованого водопостачання і водовідведення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Водоканал» заборгованість по оплаті за централізованого водопостачання і водовідведення в солідарному порядку в розмірі 1068 (тисяча шістдесят вісім) гривень 35 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Водоканал» судовий збір в розмірі 724 (сімсот двадцять чотири) гривні 32 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Водоканал» судовий збір в розмірі 724 (сімсот двадцять чотири) гривні 32 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Водоканал» судовий збір в розмірі 724 (сімсот двадцять чотири) гривні 32 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 15 січня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова