Дата документу 19.01.2021 Справа № 336/2942/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/351/21 Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Є.У.№ 336/2942/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кіорпе А.О.,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (надалі АТ «ЗАлК») звернулося із скаргою на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кіорпе А.О.

В обґрунтування скарги зазначають, що 02.06.2020 р. на адресу АТ «ЗАлК» надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.04.2020 ВП № 61946055 про примусове виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2020 у справі № 336/1666/20, а саме про накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову 41 607,92 грн., які знаходяться на розрахункових рахунках АТ «ЗАлК» () та відокремленого підрозділу товариства Придніпровського виробничого управління ПАТ «ЗАлК» ().

Крім того, за результатом пошуку за даними АСВП скаржником встановлено, що старшим державним виконавцем Кіорпе А.О. було винесено постанову про арешт коштів боржника від тієї ж дати, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку НОМЕР_1 та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать АТ «ЗАлК».

Скаржник вважає, що дії державного виконавця при винесенні зазначених постанов є незаконними. Зокрема, зазначає, що станом на день написання скарги постанова про арешт коштів боржника на адресу АТ «ЗАлК» не надходила, докази її направлення у матеріалах виконавчого провадження відсутні, що є порушенням ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Сама ж постанова про відкриття виконавчого провадження, на думку скаржника, винесена з порушенням п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: виконавчий документ пред`явлений не за місцем виконання та не за підвідомчістю, адже місцезнаходження юридичної особи АТ «ЗАлК» не належить до підпорядкованості Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Однак в порушення ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкрив виконавче провадження та наклав арешт на грошові кошти.

Крім того, скаржник зазначає, що підставою для відкриття виконавчого провадження слугувала заява про примусове виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2020 у справі № 336/1666/20, однак у матеріалах виконавчого провадження відсутня така заява, що є порушенням п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного вважає, що дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кіорпе А.О. при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.04.2020 ВП № 61946055 про примусове виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2020 у справі № 336/1666/20 та при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 29.04.2020 ВП № 61946055 неправомірними, а самі постанови такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на дії старшого виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кіорпе А.О.

Не погоджуючись з ухвалою суду, АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою задовольнити скаргу АТ «ЗАлК» на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя.

На думку заявника, суд першої інстанції помилково застосував ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки в матеріалах виконавчого провадження та матеріалах даної справи відсутня заява стягувача про відкриття виконавчого провадження. Окрім того, скаржник зазначив, що оскаржувані дії державного виконавця призвели до порушення прав комбінату вільно та без перешкод користуватись майном, яке йому належить, а саме грошовими коштами на розрахункових рахунках АТ «ЗАлК».

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника комбінату, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволені скарги, суд першої інстанції виходив з того, що хоча державним виконавцем не дотримані приписи абзацу 3 вказаної норми щодо строків здійснення такого повідомлення, яке має здійснюватися не пізніше наступного робочого дня, втім вказане порушення не може тягнути за собою скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів, адже таким чином не можливо поновити порушене право скаржника на своєчасне ознайомлення із змістом вказаних постанов.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставина справи і вимогам закону з огляду на таке.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40).

У Рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до статті 452 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Статтею 157 ЦПК України передбачено, що ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Встановлено, що на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувала ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2020 у справі № 336/1666/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ «ЗАлК», якою вжиті заходи забезпечення позову, а саме: накладено арешт на грошові кошти в межах ціни позову 41 607,92 грн., які знаходяться на розрахункових рахунках АТ «ЗАлК» () та відокремленого підрозділу товариства Придніпровського виробничого управління ПАТ «ЗАлК» ().

На виконання вказаного судового рішенням старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кіопре А.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61946055 від 29.04.2020.

З метою реального виконання судового рішення, державним виконавцем було винесено постанову 29.04.2020 ВП № 61946055 про арешт грошових коштів боржника, які що містяться на рахунку НОМЕР_1 та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкрити після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать АТ «ЗАлК», у межах суми звернення стягнення 41 607,92 грн.

Місце виконання рішення визначене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

В ухвалі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2020 у справі № 336/1666/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ «ЗАлК», якою вжиті заходи забезпечення позову чітко зазначено, що вказана ухвала повинна бути направлена для виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

Отже ухвала суду про забезпечення позову підлягала примусовому органами державної виконавчої служби, а тому є безпідставним посилання апелянта на неправомірність дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на грошові кошти АТ «ЗАлк».

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду вимогам закону є безпідставними.

Оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для її скасування судова колегія не вбачає.

Порушене право боржника на розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його банківських рахунках, було відновлено шляхом скасування судової ухвали про забезпечення позову.

Державний виконавець діяв у межах своїх повноважень на виконання судового рішення, а отже відсутні підстави для висновку про неправомірність його дій.

Скасування судом апеляційної інстанції ухвали про забезпечення позову не свідчить про неправомірність дій державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 20 січня 2021 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська