ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2021 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Іщенко І.М., за участю секретаря судового засідання Клисак Н.Г., розглянувши за відсутністю сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В

В січні 2021 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про порушення прав споживача при наданні банківських послуг та встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що 29.05.2006 року між нею та ТОВ КБ «ПриватБанк» було підписано Анкету-Заяву про надання банківських послуг, а саме: послуг щодо видачі на її ім`я платіжної картки «Універсальна» № НОМЕР_1 та встановлення кредитного ліміту на картку в розмірі 2 000 грн, базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору про надання банківських і послуг банком не встановлювалась, строк дії кредитного ліміту співпадав з строком дії картки, номер самого рахунку не зазначено. Також, 31.08.2012 року їй було видано картку № НОМЕР_2 .

Починаючи з 2015 року банк неодноразово надсилав їй листи та повідомлення про існуючу кредитну заборгованість, та про зобов`язання за укладеним кредитним договором № SAMDN506 від 30.05.2006 року. Позивачка вважає, що будь-які кредитні договори між нею та відповідачем не укладались, оскільки відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту для споживачів, відсутня дата видачі кредиту (дата встановлення ліміту овердрафту), відсутня ціна договору (тип процентної ставки) та дата укладення договору.

Просить суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь суму у розмірі 1700,53 грн в якості повернення сплачених комісій, відсотків та інших платежів, що зазначені у договорі та суму у розмірі 14170,26 грн в якості повернення майна, набутого банком за її рахунок без достатньої правової підстави за неукладеним договором, та визначити питання щодо розподілу судових витрат.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 надала заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просила розглядати справу у її відсутності (а.с. 108).

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Направлено заперечення на позов, вважає вимоги позивачки надуманими і безпідставними. Стверджує, що підписавши анкету-заяву в 2006 та 2013 роках позивач уклала кредитний договір на умовах, визначених в Умовах та правилах надання банківських послуг. До 2015 року включно позивачка активно користувалася кредитними коштами та вчиняла дії з погашення кредиту. Вважає, що всі документи, які підтверджують наявність укладеного кредитного договору між банком та позивачкою, останній вже надані, про що зазначив у відзиві до позовної заяви (а.с. 93-97).

Крім того, представником відповідача у відзиві зазначено, що позивачка звернулася до банку з проханням про видачу кредитної картки «Універсальна», зі свого боку банком потреби позивача було задоволено та надано кредитні кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку - № НОМЕР_1 з строком дії до 05/13 року, та Кредитну картку № НОМЕР_2 з строком дії до 08/16. При укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. За умовами укладеного договору позивачка взяла на себе зобов`язання своєчасно сплачувати проценти за користування кредитними коштами, повертати кредитні кошти у визначенні договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно договору та Умов та правил надання банківських послуг. Позивачка виразила свою згоду, що заява позичальника разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис позичальника.

Дослідивши матеріали справи та оглянувши докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про захист прав споживачів та встановлення факту, що має юридичне значення задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.05.2006 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву у відділенні ТОВ КБ «ПриватБанк» про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якої їй була видана картка «Універсальна» № НОМЕР_1 , з встановленим кредитним лімітом 2000 грн (а.с. 20-21). 31.08.2012 року ОСОБА_1 отримала картку № НОМЕР_2 , що визнається сторонами і підтверджується матеріалами справи (а.с. 57).

Підписавши заяву ОСОБА_1 підтвердила свою згоду, що така заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, складає між нею та банком Кредитний договір. Також, підтверджує той факт, що вона була ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку (а.с. 21).

Починаючи з 2006 року ОСОБА_1 користується кредитними коштами, що підтверджується виписками по рахунку про рух кредитних грошових коштів в період з 01.01.2006 по 31.12.2017, які долучені позивачкою до матеріалів справи (а.с. 22-56).

Визначаючи норми матеріального права, що регулюють правовідносини між сторонами та на які посилається позивач як на правову підставу позовних вимоги, суд погоджується з позицією позивача, що правовідносини між сторонами підпадають під дію положень Закону України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Так, з позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що фактичною підставою її позову є визнання факту укладення з відповідачем договорів банківських послуг відкриття банківського рахунку, подавши до банку анкету-заяву в травні 2006 року та заперечення самого факту укладення кредитних договорів.

Згідно зі статутом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 06.09.2019 року, яке, відповідно до п. 2 статуту АТ КБ «ПриватБанк», в редакції від 06.09.2019 року, є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ КБ «ПриватБанк» (а.с. 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

За вимогами статей 527, 530 Цивільного Кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Вирішуючи дану справу та зіставивши факти встановлені в судовому засіданні з фактами гіпотези норми матеріального права суд приходить до висновку про безпідставність твердження позивача про існування факту порушення її права на отримання другого примірника кредитних договорів та інших договорів, направлених на укладення таких кредитних договорів, як права передбаченого ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виходячи з того, що сама позивачка підтвердила факт користування кредитними коштами відповідача, починаючи з 2006 року, долучивши при цьому до матеріалів справи, виписки по рахунку про рух кредитних грошових коштів та погашення, які вона здійснювала (а.с. 22-56), але заперечує факт укладення таких договорів, шляхом підписання окремих документів. Суд приймає до уваги, що відповідачка визнає існування укладених з позивачем кредитних договорів у вигляді поданих останньою до банку заяв та подальшого виконання умов кредиту, при цьому, копії таких заяв позивачеві вже надано.

Відповідно до ст. 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Посилання позивачки на те, що вона не укладала із відповідачем кредитного договору на відсутність з боку відповідача укладення кредитного договору та заяви на відкриття кредитного рахунку на неї, судом до уваги не приймається, так як між сторонами виникли зобов`язання відповідно до ст. 509 ЦК України, в яких одна сторона (боржник ОСОБА_1 ) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора АТКБ Приватбанк) певні дії , а саме сплатити грошові кошти які позивач отримала від позивача із 29.05.2006 року і користувалась ними до 31.12.2017, що не заперечувалось позивачкою яка залучала докази цього (а.с. 22-56).

Відповідно до ст. 509 ч.3 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 підписала анкету-заяву 29.05.2006 року про отримання платіжної картки «Універсальна» № НОМЕР_1 в ТОВ КБ «Приватбанк», з встановленим кредитним лімітом 2000 грн, при цьому була ознайомлена з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною картою і тарифами банку, поставивши при цьому дату та власний підпис, користувалася кредитними коштами, починаючи з 2006 року, суд вважає що права споживача ОСОБА_1 у даних кредитних відносинах не були порушені, підстави для стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь суму у розмірі 1700,53 грн в якості повернення сплачених комісій, відсотків та інших платежів, що зазначені у договорі та суму у розмірі 14170,26 грн в якості повернення майна, набутого банком за її рахунок без достатньої правової підстави за неукладеним договором - відсутні, тому в позовних вимогах ОСОБА_1 слід відмовити.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 15, 16, 27, 30,509, 1049 Цивільного кодексу України та статтями 2, 4 , 5 12, 13, 81, 89, 264, 280-283 ЦПК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суд,

У Х В А Л И В

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів та встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. М. Іщенко