Справа № 484/2581/20
Провадження № 2/484/88/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2021р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання - Шаповалова В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики

ВСТАНОВИВ:

ТОВ " ВЕЛЛФІН " звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, вказуючи, що 09.06.2017 року сторони, в електронній формі, уклали договір позики № 203869 на підставі якого позивач шляхом перерахування цього дня на банківський (картковий) рахунок надав відповідачу позику в сумі 400,00 грн строком на чотирнадцять днів. Згідно з п. 1.5. договору проценти за користування позикою підлягали нарахуванню в розмірі 1,9% від суми позики, але не менше 30,00 грн за перший день користування позикою; 1,9% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3.

Позивач зі своєї сторони виконав свої зобов`язання за договором. Відповідач, в порушення умов договору, отримані грошові кошти в передбачений строк не повернув. Таким чином, станом на 28.07.2020р. сума заборгованості складає 17727 грн. 00 коп. Добровільно відповідач розрахуватись не бажає.

Представник позивача надав заяву, в якій позов підтримав повністю, просив його задовольнити в повному обсязі та розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідь на відзив не надав.

Представник відповідача, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву в якому проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що більш менш обґрунтованими є лише вимоги позивача про стягнення 528 грн. 80 коп., з яких 400грн. сума позики, а 128 грн. 80 коп. проценти за користування позикою за період з 09.06.2017р. по 23.06.2017р., оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а права та інтереси позивача в зазначених правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, представник позивача надав заяву про застосування строків позовної давності, вказуючи, що договір укладено 09.06.2017 року строком на чотирнадцять днів до 23.06.2017 року, а з позовом до суду ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося лише 07.08.2020 року, тобто після закінчення встановленого закону законом строку для звернення до суду, що є підставою для відмови у позові. Просив справу слухати без його участі.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 09.06.2017 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ «ВЕЛЛФІН» договір позики № 203869, на підставі якого позивач шляхом перерахування на банківський (картковий) рахунок надав відповідачу позику в сумі 400,00 грн строком на чотирнадцять днів. Згідно з п. 1.5. договору проценти за користування позикою підлягали нарахуванню в розмірі 1,9% від суми позики, але не менше 30,00 грн за перший день користування позикою; 1,9% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3.

Договір укладено в електронній формі з дотриманням процедури реєстрації позичальника в особистому кабінеті на сайті позикодавця в мережі Internet за адресою https://creditup.com.ua. (а.с. 19-24)

Переказ наданих у позику коштів у сумі 400,00 грн на платіжну картку позичальника ОСОБА_1 був здійснений 09.06.2017 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» («Way for Pay»), відповідно до укладеного з ТОВ «ВЕЛЛФІН» договору про організацію грошових переказів від 18.05.2016 року № ВП-180516-3 (а.с. 25-27, 61-63).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК Українивстановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенізакономяк істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно доположень статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Згідно з ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закону) на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтва про реєстрацію є фінансовою установою, яка здійснює діяльність «інші види кредитування».(а.с.6-8)

Згідно з пункти 4.1, 4.2 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін» заявник, що має намір отримати позику проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті Товариства. Для оформлення позики він здійснює оформлення заявки на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

Тобто, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сторонами в повній мірі були дотримані зазначені умови укладання договору позики, щодо його електронної форми та здійснені всі необхідні для цього дії.

Крім того, факти укладення позичальником ОСОБА_1 09.06.2017 року договору позики № 203869 із позикодавцем ТОВ «ВЕЛЛФІН» і отримання цього ж дня в позику 400,00 грн., на строк чотирнадцять днів, підтверджуються наявними в справі доказами та відповідають правовій позиції сторін і ними не заперечуються.

Згідно довідки, щодо заборгованості за договором № 203869 від 09.06.2017 року, станом на 28.07.2020 загальна сума заборгованості за цим договором позики становила 17727,60 грн, з яких заборгованість: за основною сумою позики 400,00 грн, за відсотками 8732,00 грн, за простроченими відсотками 8595,60 грн. Позика за цим договором була надана до 23.06.2017 р. Загальна кількість днів простроченої позики становить 1131 календарних днів (а.с. 24).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача, ОСОБА_2 , вказав, що більш менш обґрунтованими є лише вимоги позивача про стягнення 528 грн. 80 коп., з яких 400грн. сума позики, а 128 грн. 80 коп. проценти за користування позикою за період з 09.06.2017р. по 23.06.2017р., оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а права та інтереси позивача в зазначених правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Дане твердження представника позивача заслуговує на увагу виходячи з наступного.

Згідно п. 7.1 Договору позики невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам.

Правила визначають умови надання грошових коштів у позику, надають вичерпну інформацію щодо прав і обов`язків сторін, порядку нарахування процентів за користування позикою, інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов договору.

Правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України укласти договір позики на умовах, що встановлені товариством, і застосовуються в разі подання фізичною особою заявником заявки на отримання позики, та здійснення інших дій (акцепт).

Сплата процентів є істотною умовою договору позики, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору; пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття; реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо іншене вказаноу рекламі або інших пропозиціях (ст. 641ч.ч.1,2 ЦК України). Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу (ст. 644 ч. 2 ЦК України).

Дотримання належної форми і порядку укладання договору є обов`язком саме кредитора, в даному випадку ТОВ «ВЕЛЛФІН», сторони, яка зробила публічну оферту невизначеному колу осіб, щодо договору, розробила його умови. У разі прийняття (акцепту) другою стороною такої публічної оферти (прийняття запропонованих умов договору), особа, яка зробила оферту, є пов`язаною саме такими запропонованими умовами.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Водночас, враховуючи зазначені норми закону, умови Договору позики №203869 про проценти не відповідають принципам добросовісності, розумності та правової визначеності, дії кредитора в цій частині не можна визнати такими, що забезпечили належний порядок укладання договору та можливість чіткого, ясного волевиявлення позичальника (споживача фінансових послуг) щодо цих істотних умов договору, оскільки, істотні умови про ціну договору, проценти за договором позики, процентну ставку (ставки) та пов`язані умови щодо нарахування процентів, в тому числі, штрафних процентів, про період нарахування відповідних процентів тощо повинні бути узгоджені сторонами та сформульовані в чіткий, недвозначний спосіб, який би виключав варіативність цих умов, суперечності в них, можливість їх довільного тлумачення та застосування.

Разом з тим, Договором позики відповідні істотні умови одночасно визначені по-різному:

згідно з п. 1.5. договору проценти за користування позикою підлягали нарахуванню в розмірі 1,9% від суми позики, але не менше 30,00 грн за перший день користування позикою; 1,9% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3.;

тоді як пункти 7.15., 11.7. Правил передбачають, що у разі прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості більш ніж на три банківських дні позичальнику окрім штрафу нараховуються проценти за користування позикою у розмірі 4,5% в день від суми позики до дня повного погашення заборгованості включно, але у будь-якому випадку не більше 100 календарних днів.

Така різниця створює суттєві суперечності та правову невизначеність щодо істотних умов договору безвідносно до того, в якій саме частині договору текстуально вони відображені. При цьому, в тексті, сформованому 09.06.2017 року, йдеться про меншу ставку за процентами, що підлягають нарахуванню внаслідок порушення зобов`язання божником, але про нарахування таких процентів за увесь час користування позикою без обмеження цього строку, а в Правилах надання грошових коштів ідеться про вищу ставку за такими штрафними процентами, проте, з чітко обмеженим строком їх нарахування.

Договір не містить умов щодо розв`язання суперечностей між Правилами надання грошових коштів та новосформованою частиною договору, якщо такі виникають, та не вказує на узгоджену сторонами позицію щодо того, які саме правила і в якому порядку підлягають застосуванню в разі виникнення таких суперечностей.

Таким чином, на час розгляду справи судом не видається можливим установленим порядком безспірно з`ясувати умови щодо процентів та часу застосування процентів в разі порушення зобов`язання позичальником, на яких були надані кредитором кошти відповідачу, які впливають, зокрема, на порядок конкретної відповідальності боржника за порушення грошових зобов`язань, тоді як ці елементи належать до істотних умов договору позики. Наданими позивачем документами не встановлюються належним чином факти і обставини щодо умов кредитування в цій частині, які повинні бути встановлені лише письмовим доказом власне текстом договору з чітко і ясно визначеними умовами кредитування, що тільки й може бути належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом стосовно дійсних умов договору.

Пред`явивши позов про стягнення заборгованості за договором позики з конкретними її елементами, позивач не надав розрахунку цієї заборгованості. Довідка від 28.07.2020 року щодо заборгованості за Договором позики містить вказівку лише на кінцеві цифри боргу на день її складання та не є розрахунком заборгованості, а інших документальних даних та/або розрахунків заборгованості позивач суду не надавав.

Зазначена довідка про заборгованість не містить даних про конкретний період нарахування процентів, в тому числі, прострочених, за договором, про ставки, за якими нараховувалися ці проценти за відповідні періоди, тобто, не містить даних про відповідну базу, пропорції та динаміку нарахування. Тож відсутні дані про те, яким порядком і в який спосіб були сформовані зазначені кінцеві цифри заборгованості за процентами.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після настання строку повернення кредитних коштів у повному обсязі право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Тобто, ТОВ «ВЕЛЛФІН» має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за Договором позики у межах погодженого сторонами строку, тобто до 23 червня 2017 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що доведеною слід визнати заборгованість лише за процентами, що були однозначно і в конкретній сумі узгоджені сторонами договору позики і не були в належний процесуальний спосіб спростовані відповідачем, а саме в сумі 128,80 грн, що підлягали сплаті позичальником у межах договірного строку користування позикою. Доведеною є також сума одержаної відповідачем позики в розмірі 400,00 грн.

Разом з тим представник позивача надав заяву про застосування строків позовної давності, вказуючи, що договір укладено 09.06.2017 року строком на чотирнадцять днів до 23.06.2017 року, а з позовом до суду ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося лише 07.08.2020 року, тобто після закінчення встановленого закону законом строку для звернення до суду, що є підставою для відмови у позові. Просив справу слухати без його участі.

Дане твердження представника позивача є слушним виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що сума позики має бути повернута ОСОБА_1 23 червня 2017 року. А тому, позовна давність за цим позовом почала відраховуватись з наступного дня за днем закінчення строку дії договору, тобто з 24 червня 2017 року, та тривала по 24 червня 2020 року, однак, ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулось до суду з даим позовом про захист свого порушеного права лише 07 серпня 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 257 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що у позові необхідно відмовити у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 14 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН", . місцезнаходження за адресою: вул. Героїв Севастополя, 48 в м. Київ.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

СУДДЯ: Т.Я. Літвіненко