Справа № 2-3748/12
Провадження №6/369/112/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

при секретарі Юзюк С.В.,

за участю представника заявника Майкової Т.В.,

за участю представника заінтересованої особи Орєхова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство «Родовід Банк», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВердиктКапітал», Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про визнання виконавчого листа №369/3748/14 від 03 лютого 2015 року таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі №2-3748/12 за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2021 року в провадження Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява представника заявника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу №369/3748/14 від 03 лютого 2015 року таким, що не підлягає виконанню.

Заява ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 обґрунтована тим, що Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2014 року було задоволено позов публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» частково, а саме: стягнено з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Родовід Банк заборгованість за кредитним договором №_77.2/сз-424.07.2 в сумі 125 016,70 доларів, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 11 березня 2014 року становить 1 154 641,74 грн., пеню за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості та три відсотки річних від суми простроченої заборгованості в розмірі 1 147 575,82 грн. та судовий збір в розмірі 3219 грн.

03 лютого 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист № 369/3748/14 від 03 лютого 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» грошових коштів в розмірі 2 305 436,56 грн.

28 квітня 2015 року Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, на підставі вищевказаного виконавчого листа, було відкрито виконавче провадження № 47408160 про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» грошових коштів в розмірі 2 305 436,56 грн.

В подальшому, 04 липня 2019 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Родовід Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за договором кредиту №_77.2/СЗ-424.07.2 від 21 грудня 2007 року, укладеного між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 .

У листопаді 2019 року, ТОВ «Вердикт Капітал» звернулася до Києво-Святошинського районного суду. Київської області із заявою про заміну сторони виконавчого провадження № 47408160 з ПАТ «Родовід Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал». Свої вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» мотивували тим, що рішенням суду було стягнено з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором та на виконання вищевказаного рішення суду був виданий виконавчий лист № 369/3748/14 від 03 грудня 2015 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області у цивільній справі №2-3748/12, провадження: 6/369/34/20 від 16 червня 2020 року у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №_77.2/сз-424.07.2 було відмовлено.

Підставою для відмови у задоволенні вищевказаної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», була та обставина, що згідно з повідомленням № 15.1-11-6.6/2907 від 03 червня 2015 року встановлено, що зобов`язання за кредитним договором №_77.2/СЗ-424.07.2 від 21 грудня 2007 року, який укладено між ОСОБА_1 та ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», виконані у повному обсязі. У зв`язку з вищевикладеним договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лакустою С.І. 21 грудня 2007 року за реєстровим №1989, припинив дію.

Вказує, що жодних доказів на спростування даних тверджень ні ТОВ «Вердикт Капітал», ні ПАТ «Родовід Банк» суду не надали. Причини неможливості подати такі докази також не повідомили.

За таких обставин, заявниця вбачає, що ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання перед банком за кредитним договором №_77.2/СЗ- 424.07.2 від 21 грудня 2007 року. Тому, на її думку обов`язок боржника ( ОСОБА_1 ) відсутній повністю, у зв`язку з його припиненням, а саме - добровільним виконанням боржником.

На підставі наведеного заявниця просила суд, визнати виконавчий лист виданий Києво-Святошинським судом Київської області №369/3748/14 від 03 лютого 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» грошових коштів в розмірі 2 305 436,56 грн. таким, що не підлягає виконанню.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 заяву підтримала просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи - ТОВ «Вердикт капітал» Орєхов А.В. в судовому засіданні щодо задоволення заяви заперечував, просив відмовити.

Представник заінтересованої особи Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення розгляду справи повідомлявся належним чином.

Розглянувши матеріали заяви, заслухавши пояснення представник заявника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2014 року позов ПАТ «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 125 016,70 доларів США (сто двадцять п`ять тисяч шістнадцять доларів США сімдесят центів), що за офіційним курсом НБУ станом на 11 березня 2014 року становило 1 154 642,74 грн. (один мільйон сто п`ятдесят чотири тисячі шістсот сорок одна гривня сімдесят чотири копійки), пеню за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості та три відсотки річних від суми простроченої заборгованості в розмірі 1 147 575,82 грн. (один мільйон сто сорок сім тисяч п`ятсот сімдесят п`ять грн.. вісімдесят дві копійки) та судовий збір в розмірі 3219 грн. (три тисячі двісті дев`ятнадцять грн..). У решті позовних вимог відмовити . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.

07 травня 2014 року Апеляційний суд Київської області розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2014 року ухвалив апеляційну скаргу відхилити, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2014 року залишити без змін.

03 лютого 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист № 369/3748/14 від 03 лютого 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» грошових коштів в розмірі 2 305 436,56 грн.

28 квітня 2015 року Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, на підставі вищевказаного виконавчого листа, було відкрито виконавче провадження № 47408160 про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» грошових коштів в розмірі 2 305 436,56 грн.

Згідно витягу з протоколу засідання кредитного комітету АТ «Родовід Банк» 19 травня 2015 року, кредитним комітетом було розглянуло заяву ОСОБА_1 відносно надання дозволу на добровільну реалізацію заставного майна, а саме земельної ділянки площею 0,1272 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що виступало забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором №_77.2/СЗ- 424.07.2 від 21 грудня 2007 року. Заборгованість за яким, згідно протоколу, станом на 14 травня 2015 року складала: 98 999, 40 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 26 017, 30 доларів США прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також 1 147 575,82 грн. заборгованість за пеню та 3% річних, та 3 441,00 грн. судовий збір, що підлягають стягненню згідно рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2014 року.

Таким чином, 19 травня 2015 року кредитним комітетом АТ «Родовід Банк» було прийнято рішення надати дозвіл на добровільну реалізацію заявницею заставного майна за ціною реалізації не меншою ніж та, що запропонована Позичальницею ОСОБА_1 , а саме: 25 500,00 США, а також прийнято рішення, що суму заборгованості за Рішенням суду, що залишиться після надходження до Банку коштів отриманих від добровільної реалізації Заставного майна, продовжувати стягувати в ході виконавчого провадження, відкритого на підставі поданих Банком до органів Державної виконавчої служби виконавчих листів виданих 03 лютого 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області згідно Рішення суду.

03 червня 2015 року згідно договору купівлі-продажу серія НАН 250964 ОСОБА_1 було реалізовано Заставне майно в рахунок погашення заборгованості та сплачено банку 537 305, 86 грн. (п`ятсот тридцять сім гривень триста п`ять гривень вісімдесят шість копійок).

Суд звертає увагу, що в матеріалах цивільної справи №2-3748/12 та в матеріалах наданого Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчого провадження №47408160 міститься лише підтвердження того, що ОСОБА_1 сплачувала кошти на виконання рішення суду від 11 березня 2014 року лише один раз, реалізувавши заставне майно, у сумі 537 305, 86 грн., в той час як сума боргу ОСОБА_1 складає 2 305 436,56 грн. Таким чином, вбачається, що у суду немає достатніх доказів того, що ОСОБА_1 виконала рішення Києво-Святошинського районного суду від 11 березня 2014 року у повному обсязі. Лише повідомлення АТ «Родовід Банку», адресоване приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Пинзеник О.М., № 15.1-11-6.6/2907 від 3 червня 2015 року про те, що Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лакустою С.І. 21 грудня 2007 року за реєстровим № 1989, припинив дію у зв`язку з виконанням зобов`язання не є підтвердженням виконання рішення Києво-Святошинського районного суду від 11 березня 2014 року у повному обсязі.

За змістом ч. 1 ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої сторони або державного виконавця.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Статтею 129-1 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст. 18 ЦПК України передбачено обов`язковість судових рішень.

Зокрема, за змістом вказаних вимог Закону передбачено, що всі судові рішення, які набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового розгляду у сенсі ст. 6 вказаної Конвенції. Провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. рішення Суду у складі Великої палати «Scordino v.Italy». Таким чином, виконавче провадження не може бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження потрібно розглядати як цілісний процес (див. рішення Суду у справі «Крутько проти України № 2» від 27 листопада 2008 року.

За таких умов слід дійти висновку, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для виконання та в розумінні зазначених вище норм Закону повинно бути виконано з метою забезпечення ефективного та реального захисту прав та інтересів людини.

В інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року» звернути увагу судів, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків встановлених законом.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Вирішуючи подану заяву, суд зазначає, що згідно наявних матеріалів справи стягувач АТ «Родовід Банк», в порядку передбаченому ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» в цій справі не замінений.

Разом з тим сама тільки заміна сторони стягувача у виконавчому провадженні підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню бути не може.

Посилання на те, що обов`язок за виконавчим листом є припиненим згідно наданих заявницею доводів не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Вказаний виконавчий лист видано правомірно на підставі рішення цього ж суду від 11 березня 2014 року, яке набрало законної сили.

Водночас у разі задоволення боржником вимог стягувача за виконавчим листом, питання про закриття виконавчого провадження вирішується уповноваженою особою в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, представником боржника не надано достатніх та допустимих доказів за якими суд може встановити, що виконавчий лист, є таким, що не підлягає виконанню.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.. 129-1 Конституції України, ст.ст. 12, 18, 259, 260, 261, 432 ЦПК, 599 ЦК, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 15, п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство «Родовід Банк», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВердиктКапітал», Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про визнання виконавчого листа №369/3748/14 від 03 лютого 2015 року таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі №2-3748/12 за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І.О. Фінагеєва