КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом зобов`язання вчинити дії, вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким, враховуючи залишення без розгляду судом першої інстанції позовної вимоги про відшкодування шкоди, просила:

- усунути перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням шляхом витребування у відповідача ОСОБА_1 ключів від вхідних дверей до спірної двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , та вселення її у цю квартиру;

- визначити наступний порядок користування спірним нерухомим майном: залишити у користуванні ОСОБА_1 житлову кімнату площею 16,4 кв.м. із кухонною лоджією площею 2,05 кв.м., а позивачу передати у користування ізольовану житлову кімнату площею 12.8 кв.м. з лоджією площею 2,05 кв.м., котра примикає до цієї кімнати в зазначеній квартирі. Залишити у спільному користуванні сторін кухню площею 8,4 кв.м., коридор площею 10,5 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м. та вбиральню площею 1,0 кв.м.;

- стягнути з відповідача на її користь судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він та відповідач є власниками в рівних частках квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з технічним паспортом вказана квартира має загальну площу 55,5 кв.м., житлову площу 28,9 кв. та складається з двох ізольованих через коридор площею 10,5 кв.м. кімнат: 1-а кімната площею 16,4 кв.м., 2-а кімната площею 12,8 кв.м., кухня площею 8,4 кв.м., вбиральня площею 1,0 кв.м., ванна кімната площею 2,6 кв.м., лоджії 4,1кв.м.

Разом з тим, позивач вказував, що відповідач не допускає його до житла як співвласника, що, в свою чергу, порушує його права.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що сторони по справі не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою, позивач звернувся до суду в вказаним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2020 року позов задоволено частково. Вселено ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 . Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділено у користування ОСОБА_2 ізольовану кімнату жилою площею 12,8 кв.м. з лоджією площею 2,05 кв.м., ОСОБА_1 - ізольовану кімнату жилою площею 16,4 кв.м. з лоджією 2,05 кв.м.; підсобні/допоміжні приміщення та приміщення побутового/загального користування залишено у спільному користуванні співвласників/мешканців квартири. В решті вимог відмовлено (а.с. 102-108).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не взяв до уваги наступні обставини в їх сукупності: 1/2 частки спірної квартири були викуплені без відповідної на те її згоди, що суперечить вимогам ч.ч. 1, 2 ст. 362 ЦПК України; у відповідача, як інваліда ІІ група, є право на виділення їй додаткової жилої площі відповідно до ст.ст. 49, 67 ЖК України; при визначенні порядку користування житлом частки, які належать сторонам, не були виділені в натурі.

При цьому, вказує, що судом безпідставно не було призначено у справі будівельно-технічну експертизу (а.с. 113-116).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.09.2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано строк на подання відзиву (а.с. 134, 135).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.09.2020 року справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду (а.с. 138).

13.10.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу.

20.01.2021 року до суду надійшло клопотання представника ЖБК "Харчовик-7" Мамаєва Д.Ю. про залучення ЖБК "Харчовик-7" до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог, у зв`язку з тим, що позивач по справі регулярно не сплачує житлово-комунальні послуги, що впливає на права та обов`язки ЖБК "Харчовик-7". Водночас, враховуючи предмет позову, а також характер спірних правовідносин, вказане клопотання задоволенню не підлягає, адже оскаржуване рішення жодним чином не впливає на права та обов`язки ЖБК "Харчовик-7", оскільки даний спір виник між співвласниками щодо порядку користування квартирою.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив.

Відповідач та/або його представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду повідомлялися належним чином. 15.01.2021 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням у щорічній відпустці з 15.01.2021 року по 04.02.2021 року.

Однак, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання, оскільки на підтвердження викладених у ньому обставин щодо неможливості з'явитися у судове засідання представником апелянта не надано жодного належного та допустимого доказу.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач та його представник неодноразово повідомлялися про час та місце розгляду справи, проте судові засідання, які були призначені на 28.10.2020 року та 09.12.2020 року, були відкладені саме у зв`язку з їх клопотаннями про таке відкладення.

Водночас, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також строки розгляду справи, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю апелянта та/або його представника, оскільки їх повторна неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками в рівних частках квартири АДРЕСА_1 .

При цьому, згідно з технічним паспортом вказана квартира має загальну площу 55,5 кв.м., житлову площу 28,9 кв.м., та складається з двох кімнат: 1-а кімната площею 16,4 кв.м., 2-а кімната площею 12,8 кв.м., кухня площею 8,4 кв.м., вбиральня (поєднана) 1,0 кв.м., коридор 10,5 кв.м., лоджія площею 4,1 (2 шт) кв.м.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що відповідач не допускає його житла, як співвласника, чим, у свою чергу, порушує його права як співвласника.

Вказані обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи Висновком про результати розгляду звернення ОСОБА_2 від 30.11.2018 року, а також не заперечувалися й самим відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції та в апеляційній скарзі на рішення суду.

Так, за змістом ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Аналіз наведених норм права свідчить, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

Крім того, у відповідності з вимогами статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Указана норма закону регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі. При встановленні порядку користування нерухомим майном кожному із співвласників передається в користування конкретна частина нерухомості, виходячи із його частки в праві спільної власності.

Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно, а такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦПК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі № 526/2101/15-ц.

Таким чином, встановивши як факт порушення прав позивача, як власника, у здійсненні ним права користування квартирою, так і те, що спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності, а відступ у незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність є допустимим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 шляхом вселення її в квартиру та встановлення порядку користування квартирою наступним шляхом: виділення позивачу у користування ізольовану кімнату жилою площею 12,8 кв.м. з лоджією 2,05 кв.м., виділення відповідачу у користування ізольовану кімнату жилою площею 16,4 кв.м. з лоджією 2,05 кв.м.; залишення у спільному користуванні співвласників/мешканців квартири підсобних/допоміжних приміщень та приміщень побутового/загального користування.

Посилання апелянта на неврахування судом тих обставин, що всупереч вимог положень ч.ч. 1, 2 ст. 362 ЦК України 1/2 частина квартира була викуплена без його згоди та в подальшому подарована позивачу, колегія суддів вважає безпідставними, адже правомірність відчуження 1/2 частини квартири не є предметом розгляду даної справи.

Щодо доводів апелянта про наявність у нього, як інваліда ІІ групи, права на виділення йому додаткової жилої площі відповідно до ст.ст. 49, 67 ЖК України, слід зазначити, що ст. 49 ЖК України, на яку посилається відповідач, регулює відносини із надання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду і не може бути застосована для вирішення спірних правовідносин між співвласниками квартири, яка відноситься до приватного житлового фонду.

Крім того, твердження позивача про безпідставне не призначення судом першої інстанції будівельно-технічної експертизи колегія суддів також вважає безпідставними, адже враховуючи відсутність належної взаємопов`язаності відповідей на поставлені у клопотанні питання з предметом доказування у даній справі та обставинами, які мають значення для правильного вирішення спору призначення такої експертизи фактично призвело б до затягування розгляду справи та порушень завдань цивільного судочинства, передбачених ст. 2 ЦПК України.

При цьому, слід зазначити, що призначення експертизи у даній категорії справ не є обов'язковим, а безпосередньо в цій справі, враховуючи предмет спору, не є необхідним.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на ефективний захист порушених прав позивача. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом зобов`язання вчинити дії, вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 21 січня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська