Номер провадження: 22-ц/813/2785/21
Номер справи місцевого суду: 520/2684/16-ц
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

25.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кудрік К.І. про відвід складу колегії суддів у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.10.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Житлово - будівельний кооператив «Ленінський-36», Виконавчий комітет Одеської міської ради про визнання незаконною та скасування довідки, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ІІ ОПИСОВА ЧАСТИНА:

В провадженні Одеського апеляційного суду знаходиться цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.10.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Житлово - будівельний кооператив «Ленінський-36», Виконавчий комітет Одеської міської ради про визнання незаконною та скасування довідки, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності.

Так, 24.05.2021 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Кудрік К.І. було заявлено відвід складу колегії суддів: Князюку О.В., Заїкіну А.П., Таварткіладзе О.М.

Заяву про відвід вмотивовано наступними обставинами.

Так, постановою Верховного суду від 11 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було задоволено частково, ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 липня 2020 року про задоволення заяви ОСОБА_3 про відмову від позову до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру та її поділ залишено без змін.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 липня 2020 року про задоволення заяви ОСОБА_1 про відмову від позову скасовано.

Отримавши таку постанову, колегія Одеського суду під головуванням судді Князюка О.В. у порушення норм ст. 37 ЦПК України не заявила собі самовідвід.

18 січня 2021 року своєю ухвалою Одеський апеляційний суд у тому ж самому складі колегії під головуванням судді Князюка О.В. прийняв до свого провадження вищевказану справу та поновив провадження по цій справі не залучивши до участі у справі правонаступників.

ІІІ МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:

Положеннями ст. 36,37,39 ЦПК України передбачені підстави для відводу та самовідводу суддів.

В розумінні п. п. З, 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Ч. 3 ст. 37 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції.

Перевіривши доводи заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Кудрік К.І. про відвід складу колегії суддів: Князюку О.В., Заїкіну А.П., Таварткіладзе О.М., суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на наступне.

09.03.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Житлово - Будівельний кооператив «Ленінський-36», та просила визнати незаконною та скасувати довідку №88 ЖБК «Ленінський-36» від 26.06.2006 року, визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 30.06.2006 року на квартиру АДРЕСА_1 , а також визнати за позивачем право власності на вказану квартиру.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона була членом ЖБК «Ленінський-36», у червні 1993 року сплатила в повному обсязі пай і паєнакопичення за квартиру АДРЕСА_1 у розмірі 89246крб. і відповідно до Закону України «Про власність» стала власником. 23.04.1999 року оформила заповіт на ім`я сина - ОСОБА_2 , в подальшому переїхала проживати за іншою адресою, вважаючи себе власницею. Однак, у лютому 2016 року позивачка випадково дізналась, що право власності на спірну квартиру оформлено на ОСОБА_2 , а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Також ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину спірної квартири. При цьому посилалась на те, що з 29.11.1980 року вона перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 , грошовий пай за вищезазначену квартиру сплачений під час перебування у шлюбі, а тому відповідно до ст.60 СК України вона звернулась до суду з вказаним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.10.2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 6890 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду та додатковим рішенням, апеляційні скарги подала ОСОБА_1

22.07.2019 року до апеляційного суду надійшла заява позивача ОСОБА_3 про відмову від позову, в якій вона зазначила про її право, як позивача, відповідно до ст. 206 ЦПК України, щодо відмови від позову.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.07.2020 року було задоволено заяву ОСОБА_3 , прийнято відмову ОСОБА_3 від позову.

Визнано нечинним рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.10.2017 року в частині позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру та її поділ.

Закрито провадження у цивільній справі за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру та її поділ.

До Верховного Суду 26 вересня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подали касаційну скаргу на ухвали Одеського апеляційного суду від 16 липня 2020 року.

Постановою Верховного суду від 11 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було задоволено частково, ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 липня 2020 року про задоволення заяви ОСОБА_3 про відмову від позову до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру та її поділ залишено без змін.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 липня 2020 року про задоволення заяви ОСОБА_1 про відмову від позову скасовано.

Постанову Верховного суду щодо ухвали суду апеляційної інстанції від 16 липня 2020 року про задоволення заяви ОСОБА_1 про відмову від позову вмотивовано наступними обставинами.

Відповідно до резолютивної частини вказаної ухвали суд задовольнив заяву ОСОБА_1 про відмову від позову, подану її представником ОСОБА_5 . При цьому суд визнав нечинним рішення суду першої інстанції та закрив провадження у справі у частині позовних вимог ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ні особисто, ні через представника не відмовлялася від свого позову до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ЖБК «Ленінський-36», виконавчий комітет Одеської міської ради, про визнання незаконною та скасування довідки, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності.

Отже, на стадії апеляційного провадження заяву про відмову від позову подала не ОСОБА_1 , яка є позивачем за первісним позовом, а ОСОБА_3 , яка є третьою особою, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Разом з тим у справі, що переглядається, з одного процесуального питання (відмова третьої особи ОСОБА_3 від свого позову) постановлено дві ухвали з однаковими вступними та мотивувальними частинами, однак з різними резолютивними частинами. Оригінали цих ухвал містяться в матеріалах справи (а. с. 116 - 121 т. 3) та посилання на них є у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З тексту ухвал не вбачається, що в одній із них виправляється якась описка щодо іншої у порядку, передбаченому статтею 269 ЦПК України.

Таким чином, оскільки заяву про відмову у позові ОСОБА_1 не подавала, то суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо скасування ухвали суду апеляційної інстанції від 16 липня 2020 року.

З огляду на те, що ухвалу Одеського апеляційного суду від 17.07.2020 року було скасовано через технічну помилку, що вбачається з тексту постанови Верховного суду від 11.11.2020 року та недоцільність розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.10.2017 року окремо від апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2017 року суд апеляційної інстанції прийняв вказану цивільну справу до провадження та призначив до розгляду.

Враховуючи, що колегія суддів під час вирішення питання щодо відмови від позову третьої особи - ОСОБА_3 , не висловлювала своєї правової позиції у справі при ухваленні рішення суду, підстави для відводу відсутні.

Щодо доводів представника ОСОБА_1 - адвоката Кудрік К.І. щодо незалучення до участі у справі правонаступників померлого ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулись - ОСОБА_1 (мати померлого), ОСОБА_6 (син померлого), ОСОБА_3 (дружина померлого), ОСОБА_4 (сестра померлого).

В матеріалах спадкової справи наявний заповіт, складений ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 .

В матеріалах справи також наявне не вирішене по суті клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду цивільної справи №520/9574/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту.

Клопотання вмотивоване тим, що наразі неможливо зробити висновок щодо встановлення правонаступників ОСОБА_2 за законом чи за заповітом.

Щодо порядку вирішення питання про відвід складу колегії суддів слід зазначити наступне.

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Частиною 3 статті 39 ЦПК України передбачено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч.1 ст.33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу (ч.3 ст. 40 ЦПК України).

Колегія приймаючи до уваги доводи ОСОБА_7 , що про допущені апеляційним судом порушення приписів процесуального Закону, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості складу колегії суддів представнику позивача стало відомо після отримання ухвали про прийняття справи до провадження засобами поштового зв`язку розглядає вказане питання у порядку, передбаченому пунктом 1 частини 3 ст. 40 ЦПК України.

Згідно з ч.7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Обставин, які б унеможливлювали участь суддів у розгляді справи не встановлені, заінтересованості у розгляді справи суддів немає.

З огляду на викладене та враховуючи зазначені підстави відводу, суд дійшов висновку, що заява про відвід складу суду є необґрунтованою та безпідставною, оскільки не містить визначених процесуальним законодавством підстав для відводу суддів.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 36, 37, 40, ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати необґрунтованим заявлений представником ОСОБА_1 - адвокатом Кудрік К.І. відвід складу колегії суддів у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.10.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Житлово - будівельний кооператив «Ленінський-36», Виконавчий комітет Одеської міської ради про визнання незаконною та скасування довідки, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності.

Передати справу до канцелярії Одеського апеляційного суду для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України для розгляду питання про відвід, зупинити провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О. М. Таварткіладзе

А. П. Заїкін