Справа № 310/4210/21
У Х В А Л А

Іменем України

25 травня 2021 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі головуючого судді Вірченко О.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

До Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Градова В.Г., про визнання договору дарування недійсним, скасування реєстрації прав власності на нерухоме майно та поновлення попередньої реєстрації.

Одночасно з позовом позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами та інженерними комунікаціями, воротами та парканом, а також на 3/4 частини земельної ділянки, кадастровий номер :07:001:0165 розміром 0,0371 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Заява обґрунтована наступним. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 05 вересня 2018 року було задоволено позов ОСОБА_1 до спадкоємців його кредитора ОСОБА_4 ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договорами займу шляхом звернення стягнення на вказане майно, яке відповідачі отримали у власність як спадкоємці кредитора. Зазначене рішення не набрало законної сили, оскільки перебуває на розгляді в апеляційному суді. Під час розгляду вказаного позову в жовтні 2015 року ухвалою суду було накладено арешт на спірне майно. Заявнику стало відомо, що ОСОБА_2 подарувала все майно, отримане в спадщину після смерті ОСОБА_4 , іншій особі ОСОБА_3 в той час, коли обіг вказаного майна був обмежений в цивільному обороті в зв`язку з накладенням арешту на нього. Зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду та порушення прав позивача.

Дослідивши матеріали справи, надані позивачем докази, суд прийшов до наступного.

У відповідності із ст. 149 ЦПК України суд має право за заявою учасника справи вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд при розгляді заяви повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В заяві ОСОБА_1 зазначив, що в жовтні 2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було накладено арешт набудинок з надвірними спорудами та інженерними комунікаціями та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, в обґрунтування своїх вимог позивач надав копію ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2015 року, якою було накладено арешт на вказане майно.

Згідно інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 травня 2021 року №№ 257696807 на підставі ухвали Апеляційного суду Запорізької області № ЄУН 331/4904/15, провадження № 22-ц/778/305 від 25 лютого 2016 року, ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя № 2/331/1395/15, провадження № 331/4904/15-ц накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, з урахуванням того, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2015 року вже накладено арешт на вказане в заяві про забезпечення позову майно, в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позовувідмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. М. Вірченко