Справа № 523/6903/21
Провадження №4-с/523/59/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2021 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.,

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі справу за скаргою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на дії державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (65102, м. Одеса, вул. 1-а Сортувальна, 36 г) та скасування постанови про реалізацію арештованого майна та зобов`язання його повернення законному власнику від утримання та скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 в якій представник скаржника-адвокат Дімов А. П. просить визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Теличко Н. Б. та скасувати арешт автомобіля марки «Mitsubishi C200», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , скасувати арешти на майно ОСОБА_1 , а саме обмеження на банківські картки та надходження на рахунки ОСОБА_1 ; просив зобов`язати уповноважених відповідальних осіб майданчика тимчасового утримання транспортних засобів звільнити з спеціального майданчика торговельної організації «Сетам», за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольська дорога, 29 а, безоплатно повернути володільцю транспортного засобу марки «Mitsubishi C200», державний номер НОМЕР_1 , законному власнику ОСОБА_1 або його представнику.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим що постановою другого Суворовського відділу державної виконуючої служби у м. Одеси, від 30.01.2020р. було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , грошову суму у розмірі - 174131. 57 грн., па підставі заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.12.2019 року по цивільної справі №523/15050/19.

Вказане заочне рішення суду першої інстанції було оскаржено до Одеського апеляційного суду. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.09.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси, від 1 1.12.2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої дорожньою-транспортною пригодою.

Відповідно статті 389 ЦПК України, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленим цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.

У відповідності до статті 38 Закону України про виконавче провадження у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду. 1 Виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду.

2. Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання.

11.09.2020 року на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 04.09.2020 року. ОСОБА_1 , звернувся до головного спеціаліста державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси)Теличко Наталії Борисівни зі заявою про зупинення виконавчого провадження №61097773 відносно ОСОБА_1 , та скасування постанови про арешт коштів боржника майна та його розшук а саме транспортний засіб марки «Mitsubishi С 200» д/н НОМЕР_1 . А також негайно звільнити з спеціального майданчика №6. який знаходився за адресою вул. Аеропортівська 29 у м. Одесі, прийняття відповідних заходів щодо повернення вищезазначеного вилученого майна законному власнику ОСОБА_1 та скасування постанови про арешт коштів.

Так 14.09.2020 року, державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме автотранспортного засобу марки Mitsubishi L200. реєстраційний номер НОМЕР_2 , який описано та передано па відповідальне зберігання до ДП «СЕТАМ» за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шосе. 24 Б.

16.09.2020 року надійшла заява про зупинення виконавчого провадження та 17.09.2020 року державним виконавцем відділу винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі статті 38 Закону України про виконавче провадження».

Однак у перебігу примусового виконання №523/15050/19 14 вересня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме автотранспортного засобу марки «Mitsubishi С 200» д/н НОМЕР_1 , який описано та передано на відповідальне зберігання до ДП «СЕТАМ», за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 24 Б.

На думку скаржника, дії державного виконавця є неправомірними, а тому він через свого представника адвоката Дімова А. П. звернувся із зазначеною скаргою до суду.

Представник скаржника, адвокат Дімов А. П. надав клопотання про розгляд зазначеної справи у його відсутності та відсутності скаржника, просив скаргу задовольнити з обґрунтувань, що викладені в скарзі. (а.с. 23).

Суб`єкт оскарження, державний виконавець Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Теличко Н. Б. в судове засідання не прибула, про розгляд скарги повідомлялась належним чином та своєчасно, причин неявки суду не сповістила. Будь-яких клопотань зазначені сторони не надали. (а.с. 22).

Відповідно до ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності сторін по справі, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою другого Суворовського відділу державної виконуючої служби у м. Одеси, від 30.01.2020р. було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , грошову суму у розмірі - 174131. 57 гри,, па підставі заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.12.2019 року по цивільної справі №523/15050/19. (а.с. 12,15).

Вказане заочне рішення суду першої інстанції було оскаржено до Одеського апеляційного суду. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.09.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси, від 1 1.12.2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої дорожньою-транспортною пригодою. (а.с. 13).

У відповідності до статті 38 Закону України про виконавче провадження у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду.

1 Виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду.

2. Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання.

11.09.2020 року на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 04.09.2020 року. ОСОБА_1 , звернувся до головного спеціаліста державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Теличко Наталії Борисівни зі заявою про зупинення виконавчого провадження №61097773 відносно ОСОБА_1 , та скасування постанови про арешт коштів боржника майна та його розшук а саме транспортний засіб марки «Mitsubishi С 200» д/н НОМЕР_1 . А також негайно звільнити з спеціального майданчика №6. який знаходився за адресою вул. Аеропортівська 29 у м. Одесі, прийняття відповідних заходів щодо повернення вищезазначеного вилученого майна законному власнику ОСОБА_1 та скасування постанови про арешт коштів.

Однак 14 вересня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме автотранспортного засобу марки «Mitsubishi С 200» д/н НОМЕР_1 , який описано та передано на відповідальне зберігання до ДП «СЕТАМ», за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 24 Б. (а.с. 17).

Ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

У відповідності з ч. ч. 1 -2 ст. 48 ЗУ "Про виконавче провадження" звернення стягнення майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Обмеження права власності боржника у виконавчому провадженні повинне бути обґрунтованим і не суперечити загальним принципам права, зокрема, щодо реалізації права власності, що закріплені у Конституції України та ЦК України.

З аналізу ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається можливість арешту всього майна виконавцем лише після його опису, а сам опис майна, відбувається виключно у присутності понятих (ч. 2 ст. 22 Закону). Ця норма є важливою, оскільки в сукупності із ст.ст. 4, 26, 28, 74 Закону, у тому числі звернення стягнення на все майно боржника без його ідентифікації, свідчить про наявні достатні підстави для визнання неправомірним рішення виконавця про накладення арешту на все рухоме майно боржника без його ідентифікації та опису на стадії відкриття виконавчого провадження або після цього, оскільки законом встановлена особлива процедура накладення арешту на майно боржника, яка виконавцем не дотримана.

У статті 1 Закону імперативно встановлено проведення виконавцем дій на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

В даному випадку, оскільки рішення суду №523/15050/19 переглядається судом апеляційної інстанції, предметом зазначеного позову були саме грошові кошти матеріальна шкода, що завдана вчиненням дорожньо-транспортної пригоди, а не автомобіль марки «Mitsubishi C200», державний номер НОМЕР_1 , опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме вищезазначеного транспортного засобу, є неправомірним та таким. що підлягає скасуванню.

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Європейського суду з прав людини у рішенні від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Згідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Скаржником надано належні та допустимі докази в підтвердження вимог скарги, а державним виконавцем будь яких заперечень на скаргу не надано, тому суд задовольняє скаргу ОСОБА_1 частково та відновлює його порушене право.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 211, 258, 263-265, 354, 261, 441, 451 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на дії державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (65102, м. Одеса, вул. 1-а Сортувальна, 36 г) та скасування постанови про реалізацію арештованого майна та зобов`язання його повернення законному власнику від утримання та скасування арешту майна задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строки звернення зі скаргою на дії державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Теличко Н. Б.

Визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Теличко Н. Б. та скасувати арешт автомобіля марки «Mitsubishi C200», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , скасувати арешти на майно ОСОБА_1 , а саме обмеження на банківські картки та надходження на рахунки ОСОБА_1 .

Зобов`язати уповноважених відповідальних осіб майданчика тимчасового утримання транспортних засобів звільнити з спеціального майданчика торговельної організації «СЕТАМ», за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольська дорога, 29 а, безоплатно повернути володільцю транспортного засобу марки «Mitsubishi C200», державний номер НОМЕР_1 , законному власнику ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя