Справа № 343/2203/20
Провадження № 22-ц/4808/205/21
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.

секретаря Єлісевич О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Долинського районного суду від 04 грудня 2020 року у складі судді Тураша В.А., постановлену у м. Долина, у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Барабаш Руслани Степанівни про визнання незаконною відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити нотаріальну дію,

в с т а н о в и в:

01 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С., в якому просила визнати незаконною відмову № 190/01-16 від 20 жовтня 2020 року приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. у видачі їй свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів та зобов`язати приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. видати їй свідоцтво про придбання з електронних торгів 1/2 частки домоволодіння, а саме: житловий будинок загальною площею 106,4 кв.м, господарські будівлі та споруди, земельна ділянка (к/н :01:002:0093) площею 0,1680 га, що по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Долинського районного суду від 04 грудня 2020 року у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Барабаш Руслани Степанівни про визнання незаконною відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити нотаріальну дію відмовлено.

ОСОБА_1 на ухвалу суду подала апеляційну скаргу, в якій зіслалася на порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону.

Апелянт зазначила, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спір у даній справі є публічно-правовим та підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 826/9928/15, суд не взяв до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 0940/1587/18 про те, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Судом не враховано, що нею оскаржено відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмову у видачі їй свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів. Тобто її позовні вимоги обумовлені порушенням її приватного майнового права та інтересу, випливають з цивільно-правової угоди, а тому підлягають захисту в порядку цивільного судочинства.

З наведених підстав ОСОБА_1 просила оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечила, вважаючи їх необґрунтованими.

Зазначила, що позивачкою заявлено вимоги про визнання незаконною відмови приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. у видачі їй свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів та зобов`язання вчинити дії, тобто дослідженню у цій справі підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії приватного нотаріуса, яка у межах даних спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, а отже спір у цій справі є публічно-правовим. Тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що заявлений позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду від 04 грудня 2020 року без змін.

В засідання апеляційного суду сторони не з`явилися.

Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції зіслався на те, що позивачкою заявлено вимоги про визнання незаконною відмови приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. у видачі їй свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів та зобов`язання видати таке свідоцтво. Позовна заява не містить доводів, що вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, є похідними від спору щодо зазначеного майна або майнових прав. Тобто у цій справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С., яка у межах даних спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, а тому спір у цій справі є публічно-правовим.

Проте такий висновок суду не відповідає вимогам процесуального закону та фактичним обставинам справи.

Із матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 2017 року ДП «Сетам» були поведені електронні торги, на яких ОСОБА_1 придбала 1/2 частку домоволодінняпо АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок загальною площею 106,4 кв.м, господарські будівлі та споруди, земельна ділянка (к/н :01:002:0093) площею 0,1680 га, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів №285847 від 18 вересня 2017 року (а.с. 28-30).

29 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Гнатюком В.Я. був складений акт про реалізацію предмета іпотеки, відповідно до якого реалізоване майно 1/2 частка домоволодіння, а саме:житловий будинок загальною площею 106,4 кв.м, господарські будівлі та споруди, земельна ділянка (к/н :01:002:0093) площею 0,1680 га, що по АДРЕСА_1 , належало ОСОБА_2 , переможець аукціону ОСОБА_1 , загальна сума реалізації 312 124,00 грн. Згідно акту розрахунок за придбане майно здійснено в повному обсязі. Також в акті зазначено, що цей акт у відповідності до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для видачі покупцеві ОСОБА_1 нотаріального свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів (а.с. 32).

Цього ж дня державним виконавцем винесено постанову про звільнення вищевказаного майна з-під арешту (а.с. 33).

14 листопада 2017 року державним виконавцем складено акт про проведені електронні торги арештованого майна (а.с. 31).

19 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. із заявою, в якій, посилаючись на положення статтей 5, 72 Закону України «Про нотаріат», просила вчинити нотаріальні дії та провести реєстрацію прав на нерухоме майно (а.с. 27).

20 жовтня 2020 року приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів, посилаючись на те, що предметом іпотеки згідно Закону України «Про іпотеку» може бути майно в цілому. Реалізація 1/2 частки житлового будинку загальною площею 106,4 кв.м, господарських будівель та споруд, земельної ділянки (к/н :01:002:0093) площею 0,1680 га, що по АДРЕСА_1 , порушує права іпотекодавців (а.с. 26).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на незаконність дій приватного нотаріуса, оскільки нею у встановлений чинним законодавством спосіб, придбано на електронних торгах нерухоме майно, а тому у відповідача не було підстав відмовляти їй у видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України, відповідно до якої суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин.

Саме такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що спір між сторонами виник з приводу оформлення права позивача на нерухоме майно, що було придбане нею на електронних торгах, на які в силу статті 626 ЦК України поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Таким чином, виникнення спірних правовідносин обумовлено не стільки незгодою позивача з рішенням приватного нотаріуса як суб`єкта, що здійснює реєстрацію права, скільки захистом свого майнового права на придбане майно, що відповідно вказує на наявність приватноправового спору.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції помилково зазначив, що у цій справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С., яка у межах даних спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, а тому спір у цій справі є публічно-правовим, та дійшов неправильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, залишивши поза увагою те, що спірні правовідносини пов`язані із майновими правами, що виникли на підставі правовідносин купівлі-продажу, безпосередньо впливають на цивільні права позивача щодо нерухомого майна, а вимоги до державного нотаріуса витікають (є похідними) саме із цивільних правовідносин та пов`язані з їх реалізацією.

Виходячи з вищевикладеного, ухвалу Долинського районного суду від 04 грудня 2020 року не можна вважати законною та обґрунтованою, висновки суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження є помилковими та не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

З урахуванням наведеного та положень статті 379 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Долинського районного суду від 04 грудня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Максюта І.О.