Номер провадження: 22-ц/813/5528/21
Номер справи місцевого суду: 510/250/17
Головуючий у першій інстанції Сорокін К. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 28 лютого 2020 року (одноособово суддя Сорокін К.В.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

22.02.2017 року акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 25 689,58 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

05.01.2010 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 2 400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписав Заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому договором, проте, відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 19.01.2017 року виникла заборгованість у розмірі 25 689,58 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 1 386,83 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками 19 303,25 гривень, заборгованість за пенею та комісією 3 300 гривень, штраф 500 гривень (фіксована частина), штраф 1 199,50 гривень (процентна складова).

Посилаючись на те, що відповідач добровільно не сплачує заборгованість за кредитним договором, Банк просив про задоволення позову.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 28.02.2020 року позов Банка задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитом у розмірі 1 386,83 гривень, а також судовий збір у розмірі 86,40 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Банк не погодився із заочним рішенням суду від 28.02.2020 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволені позову про стягнення процентів за користування кредитом, постановити нове рішення про задоволення позову в цій частині, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає:

Суд першої інстанції порушив норми та принципи процесуального права, а саме: рівності перед законом і судом (ст. 6 ЦПК України), змагальність сторін (ч. З ст. 11 ЦПК України), диспозитивність цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), а також ст. ст. 81, 83, 89 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції порушив вищезазначені норми процесуального законодавства, оскільки здійснив розгляд справи, поверхнево та упереджено, не спрямував розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи.

Відповідач не заперечував факт отримання кредитних коштів та їх користуванням, більш того, матеріали справи містять достатні докази для задоволення позовних вимог.

Судом першої інстанції під час розгляду справи не досліджені матеріали справи, оскільки в заяві від 05.01.2010 р. зазначено розмір відсоткової ставки за користування кредитом - 3% в місяць, однак суд, нехтуючи зазначеною обставиною, в рішенні вказав, що у заяві не зазначено розмір відсоткової ставки за користування кредитом.

Суд безпідставно послався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Суд першої інстанції не мав підстав приймати зазначений висновок до уваги зроблений в іншій конкретній справі за інших правовідносин .

Договір, у встановленому законом порядку, відповідачем ОСОБА_1 не оспорювався та не визнавався недійсним, як не оспорювалося ним укладення чи не укладення кредитного договору і вказані обставини свідчать про згоду відповідача з усіма умовами договору.

Між сторонами погоджено розмір відсоткової ставки за користування кредитом у заяві від 05.01.2010 р., яка підписана відповідачем.

Проте суд на даний доказ уваги не звернув і безпідставно вважав стягнення заборгованості за процентами необґрунтованим, оскільки вони нібито не встановлені умовами договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 21.03.2018 року по справі №441/569/17.

Також, свідченням визнання угоди відповідачем є факт користування картрахунку та використання кредитних коштів, так як згідно частини 2 статті 642 ЦК України якщо особа, одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір що не встановлено законом.

Позивачем надана до суду виписка про рух коштів, де прослідковується, що відповідачу встановлено кредитний ліміт, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не виповідають дійсним обставинам справи.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки Відповідача баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі.

Отже, є доведеним факт обізнаності Відповідача з істотними умовами договору, а тому висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом є не обґрунтованим та незаконним.

Своїм рішенням суд першої інстанції не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

18.07.2020 року відповідач ОСОБА_1 отримав копію ухвали Одеського апеляційного суду від 08.07.2020 року про відкриття провадження за апеляційною скаргою Банка на рішення суду від 28.02.2020 року і копію апеляційної скарги Банка (а.с.72-74,80).

Відповідач ОСОБА_1 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

05.01.2010 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви №132950733, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 2 400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зі змісту Анкети-заяви №132950733 від 05.01.2010 року вбачається, що базова процентна ставка по кредиту 3% в місяць на залишок заборгованості (а.с. 5,5зворот).

За розрахунками Банка станом на 19.01.2017 року має заборгованість за договором від 05.01.2010 року у 25 689,58 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 1 386,83 гривень; заборгованість за нарахованими відсотками 19 303,25 гривень; заборгованість за пенею та комісією 3 300 гривень; штраф 500 гривень (фіксована частина), штраф 1 199,50 гривень (процентна складова).

Судом апеляційної інстанції досліджений витяг з основної карти на ім`я ОСОБА_1 за період з 01.01.1999 року по 12.04.2020 року, згідно якого всього витрат по картці 357 406,44 гривень (а.с.58-62).

Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 19 303,25 гривень виходив з недоведеності позовних вимог Банка (а.с. 47-49).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання, (ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, Банк, у тому числі посилався на Анкету-заяви №132950733 від 05.01.2010 року, підписану відповідачем, з якої вбачається, що базова процентна ставка по кредиту становить 3% в місяць на залишок заборгованості (а.с.5,5 зворот).

Банком розрахована заборгованість по процентам за період з 05.01.2010 року по 19.01.2017 року, яка становить 19 303,25 гривень (а.с.3,4).

Суду надана виписка про рух коштів по рахунку на ім`я відповідача, відкритому у Банку, яка є належним та допустимим доказом і з якої вбачається, що відповідачу встановлювався кредитний ліміт, відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати за допомогою кредитних карток №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 (а.с.58-62).

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки відповідача (баланс станом на дату укладання кредитного договору, операції за кредитною карткою з визначенням дати проведення операції та визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).

Банківська виписка має статус первинного документу, відповідно до Переліку № 578/5), оскільки фіксує факт виконання операції та є підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, до яких віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Зважаючи на те, що наявні докази того, що Банк і відповідач узгодили, що базова процентна ставка по кредиту становить 3% в місяць на залишок заборгованості, вказані обставини підтверджуються Анкетою-заявою №132950733 від 05.01.2010 року,

станом на 19.01.2017 року, за розрахунками Банка має місце заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 19 303,25 гривень, вказані обставини, у встановленому законом порядку, відповідачем не спростовані, позовні вимоги Банка в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню судом апеляційної інстанції.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Банка у скарзі, що Анкета-заява містить домовленість сплати процентів за користування кредитом, позичальник ОСОБА_1 погодився зі сплатою процентів, підписавши Анкету-заяву, прийняті до уваги і є підставою для скасування рішення суду в цій частині з прийняттям нового судового рішення.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Банк має право на відшкодування заборгованості по процентам за користування кредитом, тому порушене право Банка в цій частині підлягає захисту судом апеляційної інстанції шляхом задоволення позову в цій частині.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що висновки суду в частині відмови у позові про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 1054 ч.1 ЦК України, рішення суду підлягає в частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Апеляційна скарга представника Банка не містить доводів щодо незаконності рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 1 386,83 гривень, тому, виходячи з вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не перевіряє рішення суду першої інстанції в цій частині.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів задовольняє скаргу представника Банка і скасовує рішення суду першої інстанції в частині з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову щодо стягнення процентів за користування кредитом, тому Банк має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої у розмірі 1 600 гривень і в суді апеляційної інстанцій у розмірі 2 400 гривень, які документально підтверджені (а.с. 17, 63).

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 28 лютого 2020 року в частині відмови акціонерному товариству Комерційний Банк "ПриватБанк" у позові до ОСОБА_1 про стягненнязаборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 19 303,25 гривень скасувати.

Позов акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН № НОМЕР_4 ) на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (Код ЄДРПОУ 14360570)заборгованість за договором б/н від 05.01.2010 року станом на 19.01.2017 року за нарахованими відсотками у розмірі 19 303,25 гривень, а також судовий збір у розмірі 1 600 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції і 2 400 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду складено 16.01.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков