Справа № 523/9650/21
Провадження №2-з/523/20/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2021 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Єпутатова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву голови ОБСЛУГОВУЮЧОГО КООПЕРАТИВУ ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ПІВДЕННА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» Новгородського А.О., особа до якої необхідно вжити заходи забезпечення позову - ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

27.05.2021 року на адресу Суворовського районного суду м. Одеси від голови ОБСЛУГОВУЮЧОГО КООПЕРАТИВУ ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ПІВДЕННА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» Новгородського А.О. надійшла заява про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2021 року, головуючим по справі визначено суддю Дяченко В.Г.

Заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 із забороною відчуження зазначеного будинку та внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту.

Свою заяву обґрунтував тим, заявник має намір та зобов`язується протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову, пред`явити позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з утримання території та інженерних мереж і комунікацій.

Зазначене є підставою для застосування положень ч.1ст.27, ч.1 ст. 152 ЦПК України щодо визначення підсудності розгляду заяви.

Суд пересвідчився, що між ОК ЖБК «ПІВДЕННА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_1 виник спір щодо заборгованості за договором в сумі 286296,37 грн. предметом якого є послуги з утримання території та інженерних мереж і комунікацій, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову через наміри ОСОБА_1 , як останнього власника житлового будинку, продати його на що вказує розміщення оголошення про продаж майна. Також, судом встановлено факт переоформлення зазначеного будинку, за короткий проміжок часу між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які членами однієї родини. Зазначене вказує на потенційну можливість ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору, якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до ч. 1ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 до 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно ч. 2 до 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, та і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 5 ст. 153 ЦПК України, суд може залежно від обставин справи забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Пунктом 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд встановив, що заявник обґрунтував причини звернення із заявою про забезпечення позову, та надав докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування виду забезпечення позову накладення арешту майна. Про такі обставини свідчить вчинення дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Так заявником надано докази того що ОСОБА_1 разом з членами сім`ї зареєстрований та проживає за іншою адресою, що усуває негативні наслідки від застосування забезпечення позову.

Також, суд перевірив наявність у ОСОБА_1 у власності об`єкту нерухомого майна, на яке заявник просить накласти арешт.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цей правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України у справі за № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 16 червня 2011 № 5-рп/2011 у справі № 1- 6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1 Протоколу. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2019 року (справа № 911/1695/18) зазначив наступне: законом не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову: відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову.

Невжиття такого заходу забезпечення позову може призвести до відчуження спірного об`єкту нерухомості будь-яким способом, не забороненим законом, що у разі задоволення позову призведе до нових спорів між особами, за якими буде зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, та позивачем, та можливим порушенням їх прав як законних набувачів.

У зв`язку з чим, суд вважає, що слід задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 27,149-153, 261, 353 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву голови ОБСЛУГОВУЮЧОГО КООПЕРАТИВУ ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ПІВДЕННА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» Новгородського А.О., особа до якої необхідно вжити заходи забезпечення позову - ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), із забороною відчуження зазначеного будинку та внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до вимог ч. 4 ст.152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Направити дану ухвалу на виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено 28.05.2021 року.

Суддя