Справа № 446/1110/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.03.2021 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Самсін М. Л.
за участі:секретаря судового засідання Груба Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кам`янка -Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріального збитку заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди,
Позивачі звернулися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріального збитку заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди, в якому просять стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ в користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 82 680 грн., а саме: 49 608 грн. - регламентної виплати утриманцям одного померлого; 16 536 грн. моральної шкоди; 16 536 грн. витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника; стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_1 1 301,44 грн. сплаченого судового збору; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 189 910,21 грн., а саме: 184 910,21 грн., майнової шкоди; 5 000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 2 489,10 грн.сплаченого судового збору; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 7 597,98 грн.., а саме: 2 597,98 грн. майнової шкоди; 5 000 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 1 280,00 грн. сплаченого судового збору.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності позивачів, позовні вимоги просив задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог часткове задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що 6 вересня 2015 р. о 21 год. 30 хв. на автодорозі Київ-Чоп, при проїзді ділянки дороги в районі 7 км + 700 мус. Банюнин Кам`янка-Бузького району відбулось зіткнення автомобіля "Ssang Rexton" реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 із автомобілем "ВАЗ- 183" реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок зіткнення від отриманих тілесних ушкоджень померла ОСОБА_5 , отримали тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .
Як вбачається з матеріалів справи, потерпілими в даному кримінальному провадженні було визнано: ОСОБА_1 - чоловіка загиблої ОСОБА_7 , в його інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_8 2003 р. н., і ОСОБА_9 2008 р. н..
17 лютого 2015 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" і ОСОБА_4 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7812463.
В позовній заяві позивачі зазначають, що ними вчасно було подано до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ * Україна" (Львівське відділення відповідача, м. Львів, пр. Шевченка, 11) заяву-повідомлення про страхову подію. Згодом надавались необхідні документи, для виплати їм належного страхового відшкодування, що підтверджується листуванням направленим на нашу адресу провідним фахівцем відділу врегулювання збитків майнового і особистого страхування ПрАТ СК "ПЗУ Україна" ОСОБА_10
31 травня 2016 р. вироком Кам`янка-Бузького районного суду ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Даний вирок набрав законної сили 1 липня 2016 р.
В липні 2016 р. відповідачем було відмовлено позивачем у виплаті страхового відшкодування посилаючись на пункт 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з наступним формулюванням: у компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснено без попереднього погодження із страховиком.
До цих правовідносин підлягають застосуванню правові норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV.
Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч.22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З матеріалів справи вбачається, що вироком Кам`янка-Бузького районного суду від 31.05.2016 р. ОСОБА_4 визнано винним за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
З вироку також вбачається, що потерпілі претензій до обвинуваченого не мають, а також те, що обвинувачений покрив всю матеріальну та моральну шкоду потерпілим.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у справі № 756/2632/17 від 22.04.2020 року, правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
З відзиву на позовну заяву поданого представником відповідача вбачається, що 17.02.2015 р. між ПрАТ «ПЗУ Україна» та ОСОБА_4 був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № АІ/7812463. Враховуючи те, що ОСОБА_4 повністю відшкодував завдану шкоду і жодних претензій у потерпілих доньог ьне має, що підтверджується вироком суду від 31.05.2016 р., то відповідач відмовив позивачам у виплаті страхового відшкодування.
Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди судом встановлено наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в 5000,00 грн., проте з вироку суду вбачається, що позивачам було відшкодовану всю матеріальну та моральну шкоду.
Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачам протиправними діями ОСОБА_4 , які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, було завдано матеріальну та моральну шкоду, яка перебуває у безпосередньому причинному зв`язку із цими діями останнього., проте така була відшкодована позивачам, що вбачається із вироку Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 31.05.2016 р., а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивачів слід відмовити.
Інших фактичних даних, які мають значення для справи, немає.
Керуючись статтями 23, 1166, 1187, 1193, 1195 ЦК України, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статтями 23, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріального збитку заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди, відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Самсін М.Л.