Ухвала

Іменем України

24 травня 2021 року

місто Київ

справа № 204/1745/20

провадження № 61-7284ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року у складі суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») у березні 2020 року звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив стягнути 3 % річних за неправомірне користування коштами, які отримано відповідно до кредитного договору від 05 лютого 2008 року № 26/ф/6 у розмірі 550 155, 99 грн.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року зупинено провадження у справі за апеляційною скаргою ПАТ АБ «Укргазбанк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2020 року до набрання законної сили рішення у цивільній справі № 204/1853/19 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ АБ «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання правочину недійсним, за позовом третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання правочину недійсним; до набрання законної сили рішення у цивільній справі № 204/6797/16-ц за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Зупиняючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що цивільна справа № 204/6797/16-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором та справа № 204/1853/19 про визнання правочину недійсним взаємопов`язані зі справою № 204/1745/20 про стягнення 3 % річних за кредитним договором.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду засобами поштового зв`язку 28 квітня 2021 року, ПАТ АБ «Укргазбанк» просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року, направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок щодо наявності підстав для зупинення провадження у справі, оскільки сама по собі взаємопов`язаність трьох справ не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі.

На переконання заявника, у справі достатньо доказів для ухвалення обґрунтованого і законного рішення.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Норми права, застосовані судом

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про зупинення провадження.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

На підставі аналізу змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд констатує, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такий висновок Суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

З огляду на зазначені вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:

- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства;

- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.

Об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду у справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Суд апеляційної інстанції встановив, що у провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа № 204/6797/16-ц за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 лютого 2008 року № 26/ф/6, з врахуванням договору від 11 липня 2012 року № 1 про внесення змін до кредитного договору, укладених з ОСОБА_1 .

Також у провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа № 204/1853/19 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ АБ «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору від 11 липня 2012 року № 1 про внесення змін до кредитного договору, за позовом третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання недійсним договору від 11 липня 2012 року № 1 про внесення змін до кредитного договору.

Відповідно до змісту рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2020 року, ухваленого у справі № 204/1745/20 та яке переглядається в апеляційному порядку, ПАТ АБ «Укргазбанк», обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 3 % річних у порядку статті 625 ЦК України за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків у розмірі 550 155, 99 грн, посилається, серед іншого, на умови виконання відповідачем договору від 11 липня 2012 року № 1 про внесення змін до кредитного договору від 05 лютого 2008 року № 26/ф/6.

Відповідно до договору від 11 липня 2012 року № 1 про внесення змін до кредитного договору від 05 лютого 2008 року № 26/ф/6, у зв`язку зі зміною виду кредитування сторони правочину домовилися про зміну умов кредитного договору, пункт 1.1 кредитного договору від 05 лютого 2008 року виклавши в такій редакції:

«1.1. Банк на умовах, передбачених цим договором, відкриває позичальнику кредитну лінію (надалі - кредит/кредитна лінія):

1.1.1. Невідновлювальну відкличну кредитну лінію на строк/термін з 05 лютого 2008 року по 11 липня 2012 року, з лімітом 3 879 667, 00 доларів США. Кредитні кошти надаються на строк/термін з 05 лютого 2008 року до 11 липня 2012 року із сплатою процентів за користування кредитними коштами, у межах строку кредитування:

- виходячи із 14, 00 % річних з 05 лютого 2008 року до 31 серпня 2011 року;

- виходячи із 1, 00 % річних з 01 вересня 2011 року до 11 липня 2012 року.

1.1.2. Мультивалютну невідновлювальну відкличну кредитну лінію на строк/термін з 12 липня 2012 року по 12 липня 2012 року з лімітом:

- 3 879 667, 00 доларів США, із сплатою процентів за користування кредитними коштами, у межах строку кредитування, виходячи з 14, 00 % річних;

- 40 187 739, 28 гривень із сплатою процентів за користування кредитними коштами, у межах строку кредитування, виходячи з 1,00 % річних.

1.1.3. Мультивалютну невідновлювальну відкличну кредитну лінію на строк/термін з 13 липня 2012 року по 18 січня 2030 року з лімітом:

- 0 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у межах строку кредитування, виходячи з 14, 00 % річних,

- 40 187 739, 28 гривень зі зменшенням ліміту кредитування згідно додатку № 2 в редакції договору про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року до цього договору, із сплатою процентів за користування кредитними коштами, у межах строку кредитування, виходячи з 1, 00 % річних».

Зазначене дає підстави для висновку, що оскільки ОСОБА_1 оскаржує договір від 11 липня 2012 року № 1 про внесення змін до кредитного договору від 05 лютого 2008 року № 26/ф/6, який є підставою для нарахування та стягнення кредитної заборгованості та відсотків, а також 3 % річних, висновок суду апеляційної інстанції про підставність зупинення провадження у справі № 204/1745/20 до набрання законної сили рішень, ухвалених у цивільних справах № 204/6797/16-ц та № 204/1853/19.

Тобто, визнання недійсним договору від 11 липня 2012 року № 1 про внесення змін до кредитного договору від 05 лютого 2008 року № 26/ф/6 зумовить перевірку підставності нарахування та стягнення заборгованості за кредитом, відсотками, а також 3 % річних, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що справи є взаємопов`язаними, тобто рішення у справі, зокрема № 204/1853/19 щодо визнання зазначеного правочину недійсним, може мати преюдиційне значення для розгляду справи № 204/1745/20, ухвала про зупинення провадження у якій оскаржується ПАТ АБ «Укргазбанк».

Отже, наведене дає підстави для висновку, що у разі відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за договором кредиту у справі № 204/6797/16-ц та задоволення позову щодо визнання правочину недійсним у справі № 204/1853/19, зазначене унеможливить застосування до ОСОБА_1 положення статті 625 ЦК України та стягнення 3 % річних, у зв`язку з невиконанням умов договору кредиту та договору про внесення змін, тобто такі обставини створюють об`єктиву неможливість розгляду справи № 204/1745/20 лише на підставі зібраних у цій справі доказів.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зупинив провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ПАТ АБ «Укргазбанк» на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року є необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик