Справа № 289/1609/19
Номер провадження 2/289/10/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Сіренко Н.С.,

за участі секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ілясова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , АТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП», треті особи: ОСОБА_3 - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Ляшевська Ніна Григорівна, ОСОБА_4 , ПАТ «ОКСІ БАНК» про визнання договорів про відступлення права вимоги за договором іпотеки недійсним та зобов`язання нотаріуса внести зміни про їх скасування, визнання погашеними кредитних договорів, визнання припиненим іпотечного договору та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2019 позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 14.05.2020 (т.1 а.с.94,95-98), просить:

- визнати договори № 65, 66, 67 від 28.01.2019 про відступлення права вимоги за договором іпотеки ОСОБА_1 , посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С., недійсними;

- зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С. внести зміни про скасування договорів № 65, 66, 67 від 28.01.2019 про відступлення права вимоги за договором іпотеки ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна;

- визнати погашеними кредитні договори № 014/7336/74/72305 від 21.04.2006 та № 014/7336/82/102403 від 04.01.2007, укладені між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 ;

- визнати припиненим іпотечний договір № 764 від 21.04.2006 та додаткову угоду до іпотечного договору № 118 від 20.01.2007, укладені між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 та зняти заборону на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір № 25-01/19 від 25.01.2019 про відступлення права вимоги від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 за кредитними договорами № 014/7336/74/72305 від 21.04.2006 та № 014/7336/82/102403 від 04.01.2007.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що він разом із сестрою ОСОБА_4 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_6 , прийняли спадщину за законом як спадкоємці першої черги, до складу спадщини увійшла квартира АДРЕСА_1 , відповідно до рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20.02.2017 за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 визнано право власності на 1/3 частки вказаної квартири за кожним. Однак у цій квартирі безпідставно та незаконно проживає ОСОБА_7 , правовий статус якої по відношенню до спадкового майна (в тому числі до вказаної квартири) нічим не визначений.

27.07.2019 позивачу стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С. незаконно зареєстровано три договори № 65, 66, 67 від 28.01.2019 про відступлення права вимоги за договором іпотеки, кінцевим іпотекодержателем якого виступає фізична особа ОСОБА_1 , який являється рідним сином ОСОБА_7 , в даному випадку позивач припускає змову приватного нотаріуса ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 для незаконного заволодіння спадковою квартирою АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що вчинена нотаріальна дія є прямим порушенням ст. 1054 ЦК України, якою визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах: банк або інша фінансова установа, однак, нотаріус не мав права посвідчувати договір про відступлення права вимоги за іпотечним кредитом на користь фізичної особи ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що після смерті його батька та прийняття спадкоємцями спадщини всі правовідносини, що стосуються меж спадщини спадкодавця та спадкоємців врегульовані та передбачені книгою шостою ЦК України, будь-яка інша діяльність, в тому числі третіми особами поза межами вказаного законодавства є його порушенням, а наслідки такої діяльності є незаконними. За життя батько позивача ОСОБА_5 мав зобов`язання перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитними договорами № 014/7336/74/72305 від 21.04.2006, № 014/7336/82/102403 від 04.01.2007, та виконав ці зобов`язання за життя, сплативши всю суму основного зобов`язання, однак, в свою чергу АТ «Райффайзен Банк Аваль» з невідомих причин зазначені кредитні договори не погасив, а іпотечний договір № 764 та додаткову угоду до іпотечного договору № 118 не припинив та заборону з нерухомого майна не зняв. Після сплати коштів батько позивача не проконтролював закриття цих договорів, оскільки потрапив в лікарню та тривалий час там перебував, а після ускладнень - помер. Позивач вважає, що якби його батько за життя не виконав свої зобов`язання перед банком та залишився боржником, то у випадку його смерті його права та обов`язки за цими договорами переходять до спадкоємців, відбувається заміна боржника у зобов`язанні, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості успадкованого майна. Однак таких вимог банком до спадкоємців - позивача та його сестри, пред`явлено не було, а тому кредитор, який не пред`явив вимоги до спадкоємців у визначений законодавством строк позбавляється права вимоги. Тому й іпотека є дійсною до припинення основного зобов`язання, яке спадкодавець виконав за життя, а тому кредитні договори № 014/7336/74/72305 від 21.04.2006 та № 014/7336/82/102403 від 04.01.2007 є погашеними, а іпотечний договір № 118 від 20.01.2007, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 , слід вважати припиненими, а заборона на нерухоме майно - спірну квартиру АДРЕСА_1 підлягає зняттю.

Позивач вважає незаконним укладений через сім років після смерті ОСОБА_5 договір відступлення права вимоги № 25-01/19 від 29.01.2019 на підставі іпотечного договору № 764 від 21.04.2006 та додаткову угоду до іпотечного договору № 118 від 20.01.2007 та кредитних договорів № 014/7336/74/72305 від 21.04.2006 та № 014/7336/82/102403 від 04.01.2007, в пункті 1.1 якого ОСОБА_5 фігурує як боржник. Згідно спадкового права у випадку смерті боржника за кредитним договором його права та обов`язки переходять до спадкоємців, відбувається заміна боржника в зобов`язанні. В даному ж випадку незаконний кредитор ОСОБА_1 набуває незаконного права вимагати від боржника - спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_4 кошти, що є протиправним.

Крім того, позивач зазначає, що договір № 25-01/19 від 29.01.2019 про відступлення права вимоги є недійсним, так як складений з порушенням, вказані в ньому цифри не відповідають відомостям про основне зобов`язання, термін якого сплив 04.01.2017. До вказаного договору не додається підтвердження переказу коштів ОСОБА_1 на рахунок кредитора, як сплату останнім вартості права вимоги.

Ухвалою від 08.11.2019 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 14.12.2019, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (т.1 а.с.26,27).

11.12.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача за їх необґрунтованістю та безпідставністю, при цьому зазначає що: посилання позивача на те, що приватний нотаріус не мала права посвідчувати спірні договори, бо ОСОБА_1 являється фізичною особою, не відповідає дійсності, так як разом із відступленням права вимоги до нього не перейшло право надавати фінансові послуги, внаслідок укладання спірних договорів він не набув право бути кредитодавцем, а став новим кредитором у зобов`язанні, кредитодавцем в якому є належний суб`єкт із спеціальним статусом фінансової установи. За укладеним відповідачем договором останній придбав лише право вимоги за кредитними договорами, забезпеченими іпотекою, а також став новим іпотекодержателем за договором іпотеки, відтак, за своєю правовою природою укладений ОСОБА_1 договір про відступлення права вимоги є договором купівлі-продажу майнових прав, набувати майнові права за яким мають право фізичні особи. Посилання позивача на лист Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 29.01.2016 № 3/28/1172 є безпідставним, так як вказаний лист відкликаний Міністерством юстиції України, а тому втратив свою чинність і є неналежним доказом. Також відповідач зазначає, що позивач у даній справі взагалі не являється заінтересованою особою, оскільки він не являється стороною правочину, його права не були порушені спірними договорами, майнові права позивача жодним чином не будуть відновлені внаслідок визнання договорів недійсними, оскільки обтяження іпотекою залишається в силі, просто зміниться іпотекодержатель (т.1 а.с.40-44).

Ухвалою від 19.03.2020 на підставі Протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями суддею Сіренко Н.С. прийнято вказану цивільну справу до свого провадження, задоволено клопотання відповідача про залучення АТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП», ПАТ «ОКСІ БАНК» до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та застосовано до приватного нотаріуса Ковальчук О.С. захід процесуального примусу у вигляді штрафу за неподання витребуваних судом доказів (т.1 а.с.73-74).

14.05.2020 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог (т.1 а.с.95-98) та клопотання про залучення співвідповідачів у справі (т.1 а.с.106) та витребування доказів (т.1 а.с.107-108).

Ухвалою від 15.05.2020 заяву позивача ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду, задоволено клопотання останнього та залучено як співвідповідачів у даній справі АТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» та витребувано від ОСОБА_1 заявлені відповідачем в клопотанні докази (т.1 а.с.114-115).

20.05.2020 від АТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшли пояснення як від третьої особи без самостійних вимог, в яких зазначено, що 25.01.2019 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ БАНК» було укладено договір відступлення права вимоги за кредитними договорами № 014/7336/74/72305 від 21.04.2006 та № 014/7336/82/102403 від 04.01.2007, згідно якого останнє набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_6 за цими договорами, а 28.01.2019 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ БАНК» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 . Вказані договори укладені згідно вимог чинного законодавства, всі оригінали документів передані новому кредитору. Просить відмовити в задоволенні вимог позивача та розглядати справу без участі його представника в зв`язку із карантином (т.1 а.с.120-122).

26.05.2020 від АТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшли пояснення на заяву позивача про збільшення позовних вимог, в яких з посиланням на відповідні норми цивільного законодавства зазначено, що підстав для припинення зобов`язання за кредитним договором та визнання іпотеки припиненою у зв`язку із смертю боржника та іпотекодателя не передбачено умовами кредитного договору та нормами чинного законодавства, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог (т.1 а.с.136-138).

Проведення підготовчого засідання неодноразово відкладалося за клопотаннями сторін, ухвалою від 22.09.2020 проведення підготовчого засідання відкладено на 03.11.2020 та застосовано до ОСОБА_1 захід процесуального примусу у вигляді штрафу за невиконання вимог ухвали суду від 15.05.2020 без будь-яких пояснень (т.1 а.с.180-181).

02.11.2020 від позивача ОСОБА_2 надійшли заперечення на пояснення АТ «Райффайзен Банк Аваль», в яких позивач звертає увагу суду на ту обставину, що відповідач не спростовує факту проведення розрахунку з ним боржником за життя, банк не надає жодних виписок з рахунку відкритого для погашення основного зобов`язання. Також звертає увагу на п.5.6. договору № 014/7336/82/102403, в якому обумовлено страхування позичальником свого життя на суму договору, отже банк - відповідач, після смерті батька позивача, отримав страхову виплату в розмірі основного зобов`язання, а тому після його погашення підстав для передачі третім особам не має, як і вимагати його від спадкоємців (т.1 а.с.204-205).

Ухвалою від 03.11.2020 застосовано до ОСОБА_1 захід процесуального примусу у вигляді штрафу за невиконання вимог ухвали суду від 15.05.2020 без будь-яких пояснень, закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду (т.1 а.с.217-218).

Належним чином повідомлений позивач в судове засідання 04.12.2020 не з`явився, в поданій до суду 03.12.2020 заяві просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (т.1 а.с.247).

08.01.2021 від позивача ОСОБА_2 електронною поштою надійшла заява, в якій останній просить розглядати справу без його присутності, врахувати подані раніше доводи, докази, клопотання у справі та задовольнити позовні вимоги. Просить вжити до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу та визнати обставину, для з`ясування якої витребовувалися докази, зокрема, що ОСОБА_1 фактично не сплачував кошти в сумі 132000,00 грн. за умовами договору № 25-01/19 від 29.2019 про відступлення права вимоги, а отже договір № 25-01/19 - недійсний (т.2 а.с.27).

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ілясов О.О. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні за безпідставністю, посилаючись на викладені у відзиві обставини, при цьому зазначив, що оспорювані правочини є договорами відступлення права вимоги, а не договорами факторингу, положення статей 1077, 1079, 1080, 1084 ЦК України до них не застосовуються, так як по суті ОСОБА_1 викупив права вимоги до ОСОБА_5 , при цьому ОСОБА_1 не являється кредитодавцем та не надає фінансові послуги. Також зазначив про голослівність припущень позивача щодо наявності в діях ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_7 ознак шахрайства, що підтверджується наданою позивачем довідкою поліції про відсутність підстав для внесення інформації до ЄРДР. Оспорювані договори укладені у відповідності до вимог чинного законодавства, а позивач взагалі не являється стороною виниклих правовідносин: ні кредитних, ні під час укладення договору цесії, та не довів, яким чином вони порушують його права та інтереси, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Інші учасники справи про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлялися належним чином (т.2 а.с.18,19,20,21,22,23), однак, в судове засідання не з`явилися.

Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі "В`ячеслав Корчагін проти Росії", заяву представника позивача про розгляд справи без його участі та те, що явка учасників справи в суд не визнавалася обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності сторін та їх представників.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Як в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 13), так і в Конституції України (стаття 55) передбачено, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Такі самі положення передбачені Цивільним Кодексом України та Цивільним процесуальним Кодексом України. Зокрема, статтею 4 ЦПК України та статтею 15 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.2006. Згідно актуальної інформації про державну реєстрацію іпотеки підставою виникнення іпотеки є додаткова угода до іпотечного договору, посвідченого 21.04.2006 приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Бойком В.М.; договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 65, виданий 28.01.2019, видавник: Корольчук О.С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Іпотечний договір № 764, виданий 21.04.2006, видавник приватний нотаріус Радомишльського районного нотаріального округу Бойком В.М.; договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 66, виданий 28.01.2019, видавник: Корольчук О.С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 67, виданий 28.01.2019, видавник: Корольчук О.С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Відомості про основне зобов`язання: строк виконання основного зобов`язання - 04.01.2017, розмір основного зобов`язання - 125000,00 грн., кредитний договір № 014/7336/82/102403 від 04.01.2007. Боржник: ОСОБА_6 ; іпотекодавець: ОСОБА_6 ; іпотекодержатель: ОСОБА_1 (т.1 а.с.7-8).

Із змісту рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20.02.2017 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є рідними дітьми померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , а ОСОБА_7 доводилася померлому ОСОБА_5 дружиною, шлюб між ними зареєстрований 08.09.2008. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про народження було проведено заміну паспорта громадянина України в зв`язку із зміною імені та було видано паспорт на ім'я ОСОБА_5 . Згідно договору купівлі-продажу від 21.04.2006 ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_1 , за домовленістю між сторонами купівля-продаж вказаного нерухомого майна-квартири здійснювалася за 105000,00 грн., які покупець ОСОБА_6 зобов`язався сплатити продавцю ОСОБА_9 повністю готівкою після нотаріального посвідчення договору і одержання грошового кредиту в Радомишльському ТВ БВ Житомирської ОД АППБ «Аваль» м. Київ за кредитним договором № 014/7336/74/72305 від 21.04.2006. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, спадкоємцями першої черги за законом після смерті останнього є його діти ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_7 . Судом визнано за ОСОБА_2 та за ОСОБА_4 право власності за кожним на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 (т.1 а.с.10-12).

Із наданих на запит суду нотаріусом копій документів (т.1 файл а.с.89/4-7,9) вбачається, що 21.04.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_5 (Позичальник) укладено іпотечний договір, який забезпечує вимоги Іпотеркодержателя, що випливає з кредитного договору № 014/7336/74/72305 від 21.04.2006, за умовами якого Позичальник зобов`язаний в строк до 21.04.2028 повернути Іпотекодержателю кредит в розмірі 80000,00 грн. у вигляді не поновлюваної кредитної лінії, сплатити проценти за користування цим кредитом в розмірі 16,50% річних згідно умов Кредитного договору, а також можливу неустойку в розмірі і у випадках, передбачених Кредитним та цим договором. Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 21.04.2006.

20.01.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (він же до перейменування Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль») та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду до іпотечного договору, згідно якої викладено в новій редакції деякі пункти іпотечного договору від 21.04.2006, в тому числі частину 1 пункту 1.1. глави «1. Предмет договору» іпотечного договору викладено в новій редакції, за умовами якої Позичальник зобов`язаний у строк до 04.01.2017 повернути Іпотекодержателю кредит у розмірі 125000,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом згідно умов кредитного договору в розмірі 18,500%, а також можливу неустойку в розмірах і у випадках, передбачених кредитним і цим договором.

28.01.2019 АТ «Райффайзен Банк Аваль» (Іпотекодержатель та/або Первісний кредитор) та ПАТ «ОКСІ БАНК» (Новий кредитор), у зв`язку із укладенням сторонами договору відступлення права вимоги від 25.01.2019, за яким Первісний кредитор відступив (передав) належне йому право вимоги Новому Кредитору за Кредитним договором з урахуванням всіх додаткових угод, які є їх невід`ємними частинами за кредитними договорами № 014/7336/74/72305 від 21.04.2006, укладеним між АППБ «Аваль» (правонаступником якого є Первісний кредитор) та позичальником ОСОБА_6 (боржник) та № 014/7336/82/102403 від 04.01.2007, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_6 (боржник), за яким Іпотекодержатель передає, а Новий Іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Іпотечним договором від 21.04.2006 та Додатковою угодою від 20.01.2007 до Іпотечного договору. З моменту укладення цього договору новий кредитор набуває статусу Іпотекодержателя за договором іпотеки, предметом іпотеки є: квартира АДРЕСА_1 (т.1 а.с.89/1-3).

28.01.2019 ПАТ «ОКСІ БАНК» (Іпотекодержатель та/або кредитор) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» (Новий Іпотекодержатель та або Новий Кредитор), у зв`язку із укладенням сторонами договору відступлення права вимоги від 25.01.2019, за яким Кредитор відступив (передав) належне йому право вимоги Новому Кредитору за Кредитним договором з урахуванням всіх додаткових угод, які є їх невід`ємними частинами за кредитними договорами № 014/7336/74/72305 від 21.04.2006, укладеним між АППБ «Аваль» (правонаступником якого є Первісний кредитор) та позичальником ОСОБА_6 (боржник) та № 014/7336/82/102403 від 04.01.2007, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_6 (боржник), за яким Іпотекодержатель передає, а Новий Іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Іпотечним договором від 21.04.2006 та Додатковою угодою від 20.01.2007 до Іпотечного договору. З моменту укладення цього договору новий кредитор набуває статусу Іпотекодержателя за договором іпотеки, предметом іпотеки є: квартира АДРЕСА_1 (т.1 а.с.89/15-16).

28.01.2019 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» (Іпотекодержатель та/або кредитор) та громадянин України ОСОБА_1 (Новий Іпотекодержатель та/або кредитор), у зв`язку із укладенням сторонами договору відступлення права вимоги № 25-01/19 від 25.01.2019 за кредитними договорами № 014/7336/74/72305 від 21.04.2006, укладеним між АППБ «Аваль» (правонаступником якого є Первісний кредитор) та позичальником ОСОБА_6 (боржник) та № 014/7336/82/102403 від 04.01.2007, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_6 (боржник), за яким Іпотекодержатель передає, а новий Іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Іпотечним договором від 21.04.2006 та Додатковою угодою від 20.01.2007 до Іпотечного договору. З моменту укладення цього договору новий кредитор набуває статусу Іпотекодержателя за договором іпотеки, предметом іпотеки є: квартира АДРЕСА_1 (т.1 а.с.51,52,89/25-31).

Інформаційний лист з питань посвідчення договорів відступлення прав вимоги за іпотечними договорами Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 29.01.2016 (т.1 а.с.9) суд до уваги не бере, так як листом Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 11.02.2016 за № 3/28/1684 вказаний лист було відкликано (т.1 а.с.56).

Щодо вимоги позивача про визнання недійсними договорів № 65, 66, 67 від 28.01.2019 про відступлення права вимоги за договором іпотеки ОСОБА_1 та договору № 25-01/19 від 25.01.2019 про відступлення права вимоги від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 за кредитними договорами № 014/7336/74/72305 від 21.04.2006 та № 014/7336/82/102403 від 04.01.2007, суд вважає їх не обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оцінюючи доводи позивача про сплату кредиту його батьком, суд враховує відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини та вважає за необхідне зазначити, що законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги. Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

При цьому суд враховує правові висновки у аналогічних справах, викладені Верховним Судом у постанові від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17, у постанові від 19.11.2019 у справі № 924/1014/18, у постанові від 28.01.2020 у справі № 924/1208/18, у постанові від 19.02.2020 у справі № 639/4836/17, відповідно до яких сам по собі факт укладення договору відступлення прав вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 41 Конституції України, главою 24 ЦК України встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України регламентує, що власник майна може вимагати усунення будь-якого обмеження його права власності.

У п. 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Із позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2003 вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Отже, захисту підлягає тільки порушене право.

Реалізуючи передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України, Цивільним Кодексом України та Цивільним процесуальним Кодексом України право на судовий захист, особа повинна вказати в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Таким чином, порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, наведеної у постанові від 30.11.2016 у справі № 3-1125гс16, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, у чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 вказано, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Як вбачається із змісту позовної заяви позивач просив визнати недійсним правочин, при цьому, скориставшись способом захисту, передбаченим пунктом 2 частини 1 статті 16 ЦК України, позивач не зазначив мету, якої він прагне досягти, яке саме його право порушено та яким чином буде відновлено його порушене право.

Посилання позивача на те, що відповідачу АТ «Райффайзен Банк Аваль» було відомо про смерть боржника ОСОБА_6 , однак, кредитор в обхід та порушення спадкового права проводить незаконні маніпуляції по відступленню права вимоги третім особам без відома спадкоємців, не підтверджені жодними доказами.

На підставі встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що належних та допустимих у розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України доказів того, що в результаті укладання оспорюваного Договору відступлення було порушено права та/або законні інтереси позивача, останнім суду не надано та не обґрунтовано, яким чином та які його права та інтереси порушують укладені між відповідачами договори про відступлення права вимоги, а отже, позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів, а тому слід відмовити в задоволенні вимоги про визнання недійсним договору № 25-01/19 від 25.01.2019 про відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами № 014/7336/74/72305 від 21.04.2006 та № 014/7336/82/102403 від 04.01.2007 з підстав відсутності порушеного права позивача.

Щодо вимоги позивача про визнання погашеними кредитні договори № 014/7336/74/72305 від 21.04.2006 та № 014/7336/82/102403 від 04.01.2007 та припинення іпотечного договору № 764 від 21.04.2006 та додаткову угоду до іпотечного договору № 118 від 20.01.2007, укладених між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 , суд прийшов до наступних висновків.

Правова позиція ВСУ у постанові від 01.03.2017 у справі за № 640/4117/16-ц(№ 6-130цс17) зводиться до того, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов`язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов`язання, які випливають з основного зобов`язання, не повинні припиняти дію зобов`язань, які забезпечують основне зобов`язання, яке залишилось невиконаним.

Відповідно до ст. 16 ЦК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання погашеними кредитних договорів та припинення іпотечного договору, позивач в силу ст. ст.12, 81 ЦПК України зобов`язаний на засадах змагальності переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог, а саме, факт належного виконання боржником основного договору та довести, що має місце невизнання або оспорювання належного позивачем права, яке підлягає захисту у судовому порядку.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання погашеними кредитні договори № 014/7336/74/72305 від 21.04.2006 та № 014/7336/82/102403 від 04.01.2007, укладені між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 та визнання припиненим іпотечний договір № 764 від 21.04.2006 та додаткову угоду до іпотечного договору № 118 від 20.01.2007, укладених між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 та зняття заборони на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 суд вважає такими, що задоволенню не підлягають, так як позивачем не доведено належними та достатніми доказами виконання основного зобов'язання.

Враховуючи викладені норми права та встановлені судом обставини у вправі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 259, 264-268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 ), АТ «Райффайзен Банк Аваль» (01011, м. Київ, Лєскова, 9, Код за ), ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» (01014, м. Київ, вул. Звіринецька, 63, Код за ), треті особи: ОСОБА_3 - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (01001, м. Київ, вул. Пушкінська, 1-3/5, офіс 1), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), ПАТ «ОКСІ БАНК» (79019, м. Львів, вул. Газова, 17, Код за ) про визнання договорів про відступлення права вимоги за договором іпотеки недійсним та зобов`язання нотаріуса внести зміни про їх скасування, визнання погашеними кредитних договорів, визнання припиненим іпотечного договору та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18.01.2021.

Суддя Н. С. Сіренко