КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи №368/831/2020
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3910/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Довгополій А.В.

за участі: представника прокуратури Київської області - Стовбчатий А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 04 листопада 2020 року, постановлену під головуванням судді Кагарлицького районного суду Київської області Кириченко В.І.,

у цивільній справі № 368/831/2020 за позовом ОСОБА_1 до Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, Державної казначейської служби України, третя особа: Кагарлицька місцева прокуратура про відшкодування моральної шкоди.

в с т а н о в и л а:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути на її користь з Держави Україна моральну шкоду в розмірі 226 291,00 грн., за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 2012 року по теперішній час відповідач, в особі Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, не відреагувала та не розглянула скарг, клопотань, заяв потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про те, що сусід позивача - ОСОБА_4 знищив дерев`яний паркан, прикидав його землею, завалив сміттям, межа з його сторони заросла деревами, кущами та бур`янами. На зауваження позивача ОСОБА_4 не реагує, а погрожує фізичною розправою та направленням до психлікарні.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 04 листопада 2020 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 до Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, Державної казначейської служби України, третя особа: Кагарлицька місцева прокуратура про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої скаржник просила рішення скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушеннясудом норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу тим, що по теперішній час службовим особам Переселенської сільської ради, в особі голови ОСОБА_12, колишнього голови - ОСОБА_5 та секретаря ОСОБА_6 не вручено підозру про вчинення кримінального правопорушення, обвинувальний акт до місцевого суду досі не скеровано.

Зауважуючи при цьому про те, що внаслідок протиправної та систематичної бездіяльності Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області, слідство триває з 2012 року по теперішній час, позивач понесла душевні страждання, що полягають у позбавленні відчуття безпеки, порушення психологічного благополуччя, постійного перебування в стані емоційної психологічної напруженості, страху та відчаю, які скаржником оцінено в розмірі 226 291,00 грн.

Відзив на апеляційнускаргу подано не було.

Позивач повторно не з`явившись до суду, подала клопотання про відкладення розгляду справи з підстав продовження епідемії короновірусу та обмеження руху громадського транспорту. Колегія суддів вважає, що обставини визначені позивачем, як причини неявки в судове засідання, не є поважними з огляду на те, що на час розгляду справи карантинні обмеження зняті, дію продовжено лише в частини адаптивного карантину.

Переселенська сільська рада Кагарлицького району Київської області, Державна казначейська служба будучи повідомленими про розгляд справи в судове засідання не з`явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності не зявившихся сторін в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Представник третьої особи в судовому засіданні не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційнаскаргане підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом при розгляді вставноелно, щовласником житлового будинку в АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 по договору купівлі - продажу від 20 січня 2012 року.

ОСОБА_1 має право проживати в житловому будинку в АДРЕСА_1 зі згоди власника ОСОБА_7 та користуватись земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за вказаною адресою, що підтверджується спільними заявами позивача і власника житлового будинку.

ОСОБА_8 є сусідом позивача, проживає та користується сусіднім житловим будинком та земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .

Підставами звернення позивача до суду слугувало те, що ОСОБА_4 водяним електронасосом з спільної криниці постійно з травня 2012 року повністю викачує воду до мулу, глини та піску. 05 червня 2016 року він ввімкнув електронасос близько 18-00год та поїхав кудись на автомобілі, приїхав та виключив насос лише о 23-00 год. На виклик «102» приїхала поліція, яка і зафіксувала кримінальне правопорушення ОСОБА_4 . У той час як неодноразові звернення позивача до голови сільської ради ОСОБА_5 щодо прийняття мір до противоправних дій сусіда були проігноровані.

У колективній заяві яку підписала позивач від 02 квітня 2015 року на ім`я голови Переселенської сільської ради, остання просила притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за обзивання батька ОСОБА_3 злодієм і викликати санепідстанцію для надання довідки батькам чи можливо дихати у зв`язку виливанням нечистот під забор, звільнити межу від нечистот, обрізати гілки горіха, прив`язати собаку яка бігає по городі.

Підставами звернення позивача також слугувало те, що 14 червня 2016 року до будинку позивача в АДРЕСА_1 , приїхала комісія Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, яка безвідповідально віднеслися до своїх службових обов`язків, відмовившись провести обстеження території на правопорушення та скласти відповідні акти.

06 квітня 2017 року ОСОБА_4 знищив на їх земельній ділянці 200 кущів полуниці, а 09 квітня 2017 року перекопав їх земельну ділянку на якій уже були посаджені : цибуля, морква, часник , горох . На виклик «102» прибув патруль поліції, які не прийняли ніяких мір до порушника.

Сусід також знищив їх паркан довжиною 20 метрів закидавши його землею ( робив помосту біля свого будинку), підняв межу на висоту 1.5 м ( копав погріб); на межі довжиною 100 метрів посадив дерева: сливи, дикий виноград, бузок, викидає сміття, виливає фекалії, у зв`язку з чим вони не в змозі поставити свій паркан.

01 травня 2017 року ОСОБА_4 на земельній ділянці позивача викопав багато ям, накидав сміття ( каміння, скло) не реагував на будь-які зауваження, та погрожував позивачу фізичною розправою.

01 травня 2018 року ОСОБА_4 разом із своєю співмешканкою викачали всю воду із криниці, яка є спільною з позивачем.

05 травня 2018 року потерпілі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повторно звернулися з заявою-клопотанням до Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якій просили призначити комісію та виїхати за адресою АДРЕСА_1 .

Також при звернення до сільської ради від 07 вересня 2018 року и та 10 вересня 2018 року ОСОБА_1 просила Голову сільської ради на підставі положень ст. 220 КПК України виїхати на місце злочину та позбавити ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку яка заросла бур`янами.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог позивача, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених вимог позивача вказуючи при цьому на те, що згідно акту обстеження земельної ділянки від 09 квітня 2015 року комісія Переселенської сільської ради з метою розгляду скарги ОСОБА_1 на сусіда ОСОБА_4 комісія рекомендувала ОСОБА_4 провести обрізку дерев які звисають на газову трубу, перенести в інше місце загороду для сміття і не виливати нечистоти на межі. Також рекомендовано ОСОБА_2 звернутись до суду у разі не вирішення спору.

Згідно витягу з протоколу 1Х сесії Переселенської сільської ради від 17 червня 2016 року вбачається що по результатах розгляду звернення ОСОБА_3 і ОСОБА_1 затверджено акт комісії сільської ради від 14червня 2016 року,яким встановлено проживання позивача в будинку в АДРЕСА_1 та рекомендовано ОСОБА_4 утримувати двір та город в належному стані, вчасно викошувати траву, обполювати город, розчищати кущі біля колодязя; ОСОБА_4 та ОСОБА_2 домовитись про умови користування спільним колодязем та право на зверненняОСОБА_2 до суду у разі не вирішення спору.

Згідно спільного рішення адміністративної комісії при виконавчому комітеті та виконавчого комітету Переселенської сільської ради від 27 вересня 2018 року було вирішено рекомендувати ОСОБА_9 та ОСОБА_4 використовувати земельні ділянки за цільовим призначенням.

З урахуванням вищевикладеного, як вказував суд першої інстанції, зазначене свідчить про те, що Переселенською сільською радою створювалися як свої комісії, так і комісії із залученням фахівців Кагарлицької районної державної адміністрації, що розглядали неодноразові звернення позивача та членів її родини на дії сусіда ОСОБА_4 .. Які, за результатами розгляду вказували про наявність між сторонами земельного спору щодо добросусідських відносин, про створення незручностей у користуванні земельною ділянкою внаслідок неприємних запахів, затікання дощової води, проникнення на земельну ділянку гілок дерев, засміченість бур`янами.

Також роз`яснювалося, що в разі незгоди з рішенням органу місцевого самоврядування позивач має право оскаржити зазначені рішення у встановленому законом порядку, а також має право на звернення до суду відносно неправомірних дій ОСОБА_4 .

За відсутності рішень щодо дій позивача по оскарженню зазначених вище рішень органу місцевого самоврядування, на час розгляду справи в суді, суд першої інстанції вважав, що позивач не довела наявність допущених порушень відповідачем Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», які б давали підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглядаючи спір, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги щодо не взяття судом першої інстанції до уваги тих обставин, що Переселенською сільською радою проігноровано звернення потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 а відтак було приховано злочин сусіда ОСОБА_10 , чим вчинено злочин, передбачений ст. 364 ч. 2 КК України, на думку колегії суддів не може бути підставою для скасування рішення суду.

Наявність витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо внесення 25 липня 2018 року інформації по зверненню ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про вчинення на їх думку групою осіб у складі Голови Переселенської сільської ради Київської області ОСОБА_11 , колишнього Голови Переселенської сільської ради Київської області ОСОБА_5 та секретаря цієї ж сільської ради ОСОБА_6 кримінального правопорушення, що кваліфікується за ст. 364 КК України ( номер кримінального провадження 0000449) не свідчить само по собі про доведеність злочину. Відсутні дані щодо вручення підозри, наслідки розслідування, тощо.

Доводи апеляційної скарги в частині щодо не отримання рішення органу місцевого самоврядування, а відтак і подальшої неможливості його оскарження в суді, чим порушуються права позивача та спричинено їй моральну шкоду, не є підставою для скасування рішення суду, так як вказане рішення носить рекомендаційний характер. Крім того, позивач не заявляла позовних вимог щодо зобов`язання органу місцевого самоврядування надати їй рішення по заяві.

Правовими підставами заявленого позову у частині відшкодування спричиненої моральної шкоди є посилання позивача на положення ст. 23 та ст. 280 ЦК України.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Крім цього, відповідно до ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача.

З огляду на вищевикладене, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи.

Проте, судом встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, в порушення положень п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 76-81 ЦПК України, позивачем не було надано суду жодного належного і допустимого доказу, що зі сторони відповідачів, їй була спричинена моральна шкода.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їйморальних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивач провисла суд задовольнити її апеляційну скаргу і серед інших вимог також задовольнити вимоги щодо:

визнати бездіяльність Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженню № 000449 за ст. 364 ч.1 КК України від 25.07.2018 року, де ОСОБА_1 вказана потерпілою;

визнати бездіяльність Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000200 за ч.2 ст. 122 КК України від 15.03.2018 року, де ОСОБА_1 визнана потерпілою на суму 3746,84 грн.;

визнати кримінальний злочин співробітників Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області по кримінальному провадженню № 0000124 за ч. 1 ст. 364 КК України від 01.03.2019 року, де ОСОБА_1 визнана потерпілою;

визнати кримінальний злочин СВ Кагарлицького ВП Обухівського ВН ГУНП в Київській області по кримінальному провадженні № 0000755 за ч. 1 ст. 364 КК України від 18.12.2018 року, де ОСОБА_1 визнана потерпілою.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, так як не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 04 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: