ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/543/21 Справа № 213/1331/20 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2021 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Південний гірничо-збагачувальний комбінат

на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Південний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, та в період часу з 09 березня 1974 року по 28 листопада 1974 року працював на посаді помічника машиніста екскаватора РУ ВАТ «ПівдГЗК»; з 02 вересня 1988 року по 02 листопада 1988 року на посаді помічника машиніста екскаватора РУ ВАТ «ПівдГЗК»; з 02 листопада 1988 року по 27 вересня 2013 року на посаді машиніста екскаватора РУ ВАТ «ПівдГЗК».

Через недосконалість робочих місць, виконував роботи пов`язані з впливом загальної вібрації, рівень якої перевищував гранично допустимий (надалі ГДР).

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини відповідача, він отримав хронічне професійне захворювання. Відповідно до п. п. 9, 10, 14 акту Форми П-4, 04 лютого 2014 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, йому встановлено наступний діагноз: вібраційна хвороба другого ступеня від дії загальних вібрацій з помірно вираженим церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулопатією L5, S1, переважно зліва, С5-С7 справа, з вираженими статико - динамічними порушеннями, м`язово - тонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС першого-другого ст.), деформуючого артрозу ліктьових суглобів (ПФС першого-другого ст.), деформуючого артрозу колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів, стійкий больовий синдром. (надалі - вібраційна хвороба).

Причинами виникнення професійного захворювання є: робоче місце машиніста екскаватора РУ ВАТ «ПівдГЗК»: вібрація (загальна), рівень в дБ: 103-108 при ГДР 101. Умови праці машиніста екскаватора РУ ВАТ «ПівдГЗК» за рівнем загальної вібрації відносяться до ІІІ класу І ступеня шкідливості. Робоче місце помічника машиніста екскаватора РУ ВАТ «ПівдГЗК»: вібрація (загальна), рівень в дБ : 108 при ГДР 101.

Умови праці помічника машиніста екскаватора РУ ВАТ «ПівдГЗК» за рівнем загальної вібрації відносяться до ІІІ класу І ступеня шкідливості.

У зв`язку із заподіянням шкоди, він, 03 квітня 2014 року, вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 25% по вібраційній хворобі з 17 березня 2014 року - безстроково.

Зазначає про те, що у зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями у нього порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває біль в шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією в ноги, на теперішній час переважно в праву ногу, тягнучий біль по задній поверхні ніг, біль із шиї іррадіює в праву руку, тремтіння правої руки, біль та відчуття оніміння в руках, постійне відчуття оніміння лівого стегна, напади побіління пальців кистей при охолодженні, судоми м`язів кінцівок, біль та обмеження об`єму рухів у плечових, ліктьових колінних суглобах, утруднення ходи, скутість рухів, частий головний біль в лівій половині голови з нудотою, запаморочення при зміні положення тіла, відчуття втрати свідомості, періодичний головний біль, підвищення артеріального тиску до 165/100 мм рт.ст., зниження зору, зниження слуху, втомлюваність.

Наявність даних негативних явищ в його житті свідчить про постійне перенесення останнім больових відчуттів та про необхідність проходження лікування, а також вказує на відсутність можливості реалізовувати себе в професійній сфері, повноцінно працювати, реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які він мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати професійної працездатності.

Зазначає про те, що внаслідок отриманого хронічного професійного захворювання, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному стані.

Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес. Зазначає, що факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача на свою користь 118 075 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, без утримання податків і зборів інших обов`язкових платежів.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Південний гірничо-збагачувальний комбінат на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач Акціонерне товариство Південний гірничо-збагачувальний комбінат звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином усі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, а саме відсутність у відповідача підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю спричинення останньому моральної шкоди, відсутністю причинного зв`язку між отриманим позивачем професійним захворюванням та його працею на АТ «ПІВДГЗК».

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Судом встановлено, що Акціонерне товариство Південний гірничо збагачувальний комбінат є правонаступником Відкритого акціонерного товариства Південний гірничо-збагачувальний комбінат.

Встановлено, що згідно з копією трудової книжки ОСОБА_1 та довідки №67 від 13 травня 2020 року, позивач працював на підприємстві відповідача з 09 березня 1974 року по 28 листопада 1974 року на посаді помічника машиніста екскаватора РУ ВАТ «ПівдГЗК»; 02 вересня 1988 року по 02 листопада 1988 року на посаді помічника машиніста екскаватора РУ ВАТ «ПівдГЗК»; 02 листопада 1988 року по 27 вересня 2013 року на посаді машиніста екскаватора екскаватора РУ ВАТ «ПівдГЗК», звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (а.с.33-40).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 лютого 2014 року стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів становить 28 років 08 місяців.

04 лютого 2014 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, позивачу встановлено такий діагноз: вібраційна хвороба другого ступеня від дії загальних вібрацій з помірно вираженим церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулопатією L5, S1, переважно зліва, С5-С7 справа, з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС першого-другого ст.), деформуючого артрозу ліктьових суглобів (ПФС першого-другого ст.), деформуючого артрозу колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів, стійкий больовий синдром. Причинами виникнення професійного захворювання позивача є: робоче місце машиніста екскаватора РУ ВАТ «ПівдГЗК»: вібрація (загальна), рівень в дБ: 103-108 при ГДР 101. Умови праці машиніста екскаватора РУ ВАТ «ПівдГЗК» за рівнем загальної вібрації відносяться до ІІІ класу І ступеня шкідливості. Робоче місце помічника машиніста екскаватора РУ ВАТ «ПівдГЗК»: вібрація (загальна), рівень в дБ : 108 при ГДР 101. Умови праці помічника машиніста екскаватора РУ ВАТ «ПівдГЗК» за рівнем загальної вібрації відносяться до ІІІ класу І ступеня шкідливості (а. с. 10-13).

ОСОБА_1 , 03 квітня 2014 року, первинно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% по вібраційній хворобі з 17 березня 2014 року безстроково (а.с.14-15).

Відповідно до наданих медичних висновків, виписок з медичної карти, виписок-епікрізів, встановлено, що ОСОБА_1 періодично перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах з приводу наслідків професійного захворювання (а.с.16- 32).

Судом встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці та настанням у ОСОБА_1 негативних наслідків - 25% втрати професійної працездатності безстроково.

Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно акцентував увагу на характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті, тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці.

Визначаючи розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 50 000,00 грн.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином усі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, а саме відсутність у відповідача підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю спричинення останньому моральної шкоди, відсутністю причинного зв`язку між отриманим позивачем професійним захворюванням та його працею на АТ «ПІВДГЗК», не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку: важкість праці перевищувала гранично допустимі показники і причиною цього була саме недосконалість технологічного процесу, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання.

Доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища, трудового процесу та шкідливого впливу на здоров`я позивача за вищевказаний період роботи відповідачем не надано.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, ратифікованою Україною законом № 3988-VI ( 3988-17 ) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.02.2014 року, Довідку «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії НОМЕР_1 (а.с.10-15), умови праці на Акціонерному товаристві Південний гірничо-збагачувальний комбінат є шкідливими, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Також є безпідставними доводи відповідача в апеляційній скарзі стосовно необгрунтованого визначення судом першої інстанції розміру морального відшкодування, оскільки виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, роботу позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, тривалий період роботи, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 25%, стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки доказам у справі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Південний гірничо-збагачувальний комбінат залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова