Ухвала

13 січня 2021 року

м. Київ

справа № 345/2188/20

провадження № 61-18963ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про захист прав споживачів.

Позов обґрунтовано тим, що вона є споживачем послуг, які надаються Приватним акціонерним товариством «Прикарпаттяобленерго», а саме постачання електричної енергії до її будинку АДРЕСА_1 .

01 березня 2017 року працівниками Калуського РЕМ у лічильнику розташованому на подвір`ї домоволодіння, було встановлено обмежувач подання електричної напруги до 2 кВт. Внаслідок обмеження потужності електричного струму позивач не отримує електричну енергію належної якості і не може користуватись всіма електричними приладами.

Просила суд визнати дії Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» у встановленні обмеження потужності електричного струму протиправними, зобов`язати відповідача зняти обмеження потужності електричного струму 2 кВт, встановивши обмеження потужності електричного струму у її домоволодіння в обсязі 5 кВт; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимоги немайнового характеру, а саме визнання дій Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» протиправними, які полягають у встановленні обмеження потужності електричного струму, зобов`язання Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» зняти обмеження потужності електричного струму встановленого 2 кВт та встановити споживачу потужність електричної енергії у 5 кВт, та вимога майнового характеру про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вирішення наведених позовних вимог не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства України та судової практики.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

У касаційній скарзі зазначено, що цей спір має виняткове значення для позивача, оскільки вона є пенсіонером, людиною похилого віку, а в зв`язку з обмеження потужності електричного струму порушився її звичайний спосіб життя. Тому позивач вважає, що у цій справі наявні передбачені підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження.

За змістом підпункту в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Верховний Суд дослідив предмет позову, доводи касаційної скарги, і звертає увагу на те, що оцінка судом «винятковості» справи для заявника може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Особа, яка подає касаційну скаргу, повинна обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

ОСОБА_1 , посилаючись на наявність виняткового значення вирішення справи у суді касаційної інстанції, разом з тим, не додала до касаційної скарги доказів, які б їх підтверджували, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.

Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перешкодою в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" у праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та зумовлено особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключають з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягнення таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людиниу справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувана заявником постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року ухвалена у малозначній справі, вона не підлягає касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Разом з тим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про захист прав споживачів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець