Справа № 128/2728/20

РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2021 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Сапіги М.Я.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за законом,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Апатити, Мурманської області померла її баба ОСОБА_2 . Після смерті баби відкрилася спадщина, в тому числі, на земельні ділянки, площею 0,3477 га та 3,38 га, що розташовані на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області та належали їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом і державного акту на право приватної власності на землю. 08 листопада 2011 року ОСОБА_2 на випадок своєї смерті залишила заповіт, яким заповіла все своє майно ОСОБА_3 (дошлюбне ОСОБА_4 ). Спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вона прийняла, звернувшись до нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини, після чого нотаріус Вінницької державної нотаріальної контори завів спадкову справу за номером 227/2016. На адвокатський запит селищний голова Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області надав інформацію про те, що земельна ділянка площею 0,3477 га, яка належить ОСОБА_2 та розташована в АДРЕСА_1 , була поділена за цільовим призначенням, а саме: 0,15 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :02:009:0606; 0,1977 га - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:009:0607. На даний час вона не претендує на всю земельну ділянку площею 0,3477 га, яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 , а лише на її частину - площею 0,1977 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, під кадастровим номером :02:009:0607. Однак отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом вона не має можливості, оскільки право ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,3477 га на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області було підтверджено лише Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.11.2002, виданим Державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за №2-967. Оригінал даного свідоцтва відсутній, право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру. Тобто відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Право ОСОБА_2 на земельну ділянку (пай) площею 3,38 га підтверджено лише копією Державного акту на право приватної власності на землю від 20.08.2002, серії ІУ-ВН №012540. Оригінал державного акту відсутній. Також земельній ділянці не було присвоєно кадастровий номер, а право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру. Отже, правовстановлюючі документи на спадкове майно відсутні. Крім цього, 01 квітня 2010 року ОСОБА_2 видала її матері ОСОБА_5 довіреність, якою уповноважила оформити право власності та подарувати їй, ОСОБА_6 від її імені земельну ділянку (пай) площею 3,38 га на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області. Тому у заповіті ОСОБА_2 не згадала вказану земельну ділянку. Тим не менше вказана довіреність підтверджує волю ОСОБА_2 на передання земельного паю саме їй, однак з технічних причин договір дарування не був учинений до закінчення строку дії довіреності.

За вказаних обставин позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 за заповітом на земельну ділянку площею 0,1977 га, кадастровий номер :02:009:0607, вартістю 33040 грн, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.11.2002; за законом на земельну ділянку площею 3,38 га, що розташована на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, вартістю 43623 грн, що належала померлій на підставі Державного акту на право власності на землю від 20.08.2002, серії IV-BH № 012540, зареєстрованого в книзі реєстрації за № 633; судові витрати просить покласти на позивача.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 23.10.2020 після усунення недоліків було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09.04.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд.

В судове засідання 18.05.2021 учасники справи не з`явились, хоч в установленому законом порядку повідомлялися про дату, час та місце проведення судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 попередньо через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

В матеріалах справи містить письмова заява представника позивача адвоката Никитюка О.І. про розгляд справи у його відсутність, позові вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

В матеріалах даної справи також є клопотання селищного голови Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області Демченко М. про розгляд справи у відсутність представника селищної ради, при розгляді справи покладаються на розсуд суду.

Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 18.05.2021 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши позиції учасників справи, викладені у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані учасниками справи та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Апатити, Мурманської області, Росія померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 11.12.2015 (а.с. 13).

Позивач стверджує, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відкрилася спадщина, в тому числі, на земельну ділянку площею 0,3477 га, що розташована на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області та належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2002, виданого державним нотаріусом Вінницької районної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-967, номер спадкової справи 110/2002 (а.с. 17), та на земельну ділянку (пай) площею 3,38 га, що розташована на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області та належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватої власності на землю від 20.08.2002 серії IV-ВН № 012540, зареєстрованого в Книзі реєстрації за № 633 (а.с. 19).

08.08.2011 ОСОБА_2 на випадок своєї смерті залишила заповіт, яким заповідала належне їй майно, а саме: (дослівно мовою оригіналу) «земельный участок площадью 0,3477 га, находящийся на территории Стрижавского поселкового совета Винницкого района Винницкой области, Украина; майновой пай члена коллективного сельского предприятия, находящийся по адресу: Винницкая область, Винницкий район, СНТ Стрижавка, ПСП «Агрофирма Батьковщина», Украина, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Заповіт посвідчений Білевською Марією Сергіївною нотаріусом нотаріального округу міста Апатити Мурманської області, зареєстрований в реєстрі за № 7-3971 (а.с. 11).

Крім того, 01.04.2010 ОСОБА_2 (дослівно мовою оригіналу) «доверила ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , подарить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на условиях по своему усмотрению земельный пай, находящийся по адресу: Украина, Винницкая область, Винницкий район, пгт Стрижавка, агрофирма «Батьковщина», и земельный участок, площадью 3,38 га, находящийся по адресу: Украина, Винницкая область, Винницкий район, пгт Стрижавка». Довіреність посвідчена Васютіною Тетяною Миколаївною нотаріусом нотаріального округу міста Апатити Мурманської області, зареєстровано в реєстрі за № 1938 (а.с. 12).

26.08.2008 ОСОБА_8 зареєструвала шлюб та змінила прізвище « ОСОБА_4 » на прізвище в шлюбі « ОСОБА_9 », згодом даний шлюб розірвала та 07.12.2012 зареєструвала повторний шлюб, в якому прізвище « ОСОБА_9 » змінила на прізвище в шлюбі « ОСОБА_10 », що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб, серії НОМЕР_2 від 26.08.2005 та НОМЕР_3 від 17.08.2012 (а.с. 8, 9).

07.06.2016 ОСОБА_1 звернулась до Вінницької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 .

З довідки № 2111/02-14 від 17.10.2018, виданої Вінницькою районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_1 ; також з матеріалів спадкової справи вбачається наявність інших спадкоємців ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 16).

Відповідно до листа Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, за померлою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно з земельно-обліковими документами рахувалася земельна ділянка площею 0,3477 га для ведення особистого підсобного господарства, розташована в АДРЕСА_1 , та була поділена за цільовим призначенням, а саме: 0,15 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :02:009:0606, 0,1977 га - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:009:0607. Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3477 га, що розташована на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не виготовлявся та не видавався. На даний час фактичне користування зазначеної земельної ділянки згідно з обліковими документами Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області здійснюється ОСОБА_13 , правовстановлюючі документи на домоволодіння та земельні ділянки по АДРЕСА_1 відсутні (а.с. 21).

Постановою державного нотаріуса Вінницької державної нотаріальної контори Когутницького Є.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки, розташовані на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, площею 0,3477 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, та площею 3,38 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського господарства, які належать ОСОБА_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 67).

За змістом статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельні ділянки є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому чинним законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельні ділянки, то спадкоємець також не набуває на них права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відтак, спадкування є формою правонаступництва, що реалізується спадкоємцем в межах обсягу спадкової маси та не включає в себе процесуальні права та обов`язки спадкодавця, які ним не реалізовані за життя.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеною у постанові від 27 березня 2019 року в справі № 2-1625/1997 (провадження № 61-6331св18).

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини (частина п`ята статті 1269 ЦК України).

Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

В силу вимог частини п`ятої статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеній у постанові у справі № 523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 року.

За таких обставин, суд вважає доведеною ту обставину, що ОСОБА_1 прийняла спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , але суд вважає недоведеною ту обставину, що ОСОБА_10 прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 за законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, визначає таке: п. 4.15. глави 10 - видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна; п. 3 глави 7 розділу І документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса; п. 4.20 глави 7 Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Як передбачено абз. 2-3 п. 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (тобто спадкування за правом представлення).

Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Позивач звертається до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, однак в матеріалах справи відсутні відомості про усіх спадкоємців за законом, які прийняли спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Для підтвердження вказаних обставин виникає необхідність в огляді матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 .

Для доведення вищезазначених обставин перед судом сторона позивача не скористалася своїм правом на заявлення клопотання про витребування доказів, в отриманні яких у сторони позивача є певні труднощі.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, стороною позивача не надано суду доказів відсутності інших спадкоємців після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , оскільки з листа нотаріуса вбачається, що такими спадкоємцями є ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також не надано доказів, що останніми не прийнята спадщина після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Долучена до позовної заяви ксерокопія довіреності ОСОБА_2 , посвідчена Васютіною Тетяною Миколаївною нотаріусом нотаріального округу міста Апатити Мурманської області, не підтверджує дійсну волю померлої ОСОБА_2 щодо оформлення будь-яких прав позивача на земельні ділянки площею 0,3477 га та 3,38 га, що розташовані на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, оскільки відсутні відомості, що за життя ОСОБА_2 дана довіреність не була відкликана останньою. Крім того, уже після такої довіреності ОСОБА_2 08.08.2011 було складено заповіт, в якому остання висловила свою дійсну волю.

В той же час, стороною позивача не доведено належність на праві власності померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 земельних ділянок площею 0,3477 га та 3,38 га, що розташовані на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, оскільки з листа Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області вбачається, що за померлою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно з земельно-обліковими документами рахувалася земельна ділянка площею 0,3477 га для ведення особистого підсобного господарства, розташована в АДРЕСА_1 , та була поділена за цільовим призначенням, а саме: 0,15 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :02:009:0606, 0,1977 га - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:009:0607. Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3477 га, що розташована на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не виготовлявся та не видавався. На даний час фактичне користування зазначеної земельної ділянки згідно з обліковими документами Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області здійснюється ОСОБА_13 , правовстановлюючі документи на домоволодіння та земельні ділянки по АДРЕСА_1 відсутні (а.с. 21).

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЗК України відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною п`ятою статті 22 ЗК України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства.

Також частиною другою статті 81 ЗК України визначено, що дозволяється іноземним громадянам та особам без громадянства набувати права власності на земельні ділянки лише несільськогосподарського призначення.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 81 ЗК України, допускається можливість отримання такими особами земель (земельних ділянок) сільськогосподарського призначення у спадщину, але з умовою їх наступного відчуження.

Згідно зі ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Особливостей (уточнень) щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення особами, які отримали у власність ці ділянки за часів перебування у громадянстві України, а згодом змінили таке громадянство, статті Земельного кодексу України не містять.

Разом з тим слід зазначити, що статтею 145 ЗК України встановлено вимогу припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності.

Так, відповідно до ст. 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Особа, до якої переходить право власності на земельну ділянку і яка не може набути право власності на землю, має право отримати її в оренду.

З викладеного випливає, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати лише тільки громадянину України.

З ксерокопії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 вбачається, що остання являлась громадянкою Російської Федерації. В такому разі, отримавши у спадщину земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,3477 га, ОСОБА_2 мала б протягом року відчужити дану земельну ділянку.

Таким чином, позивачем не доведено належність померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1977 га, кадастровий номер :02:009:0607, вартістю 33040 грн, на яку позивач претендує як спадкоємець за заповітом, оскільки жодних доказів на підтвердження цих обставин суду не надано. Також позивачем не доведено право на отримання у власність земельну ділянку площею 3,38 га, що розташована на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, вартістю 43623 грн, як спадкоємцем за законом.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, не підкріпленні належними доказами, тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1222-1223, 1233, 1269-1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 211, 247, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області, адреса місцезнаходження: смт Стрижавка, вул. 40-річчя Перемоги, 7, Вінницького району Вінницької області.

Дата складення повного судового рішення 27.05.2021.

СУДДЯ Ю.Ф. Карпінська