Справа № 369/3212/20
Провадження № 2/369/1363/21
РІШЕННЯ

Іменем України

27.05.2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

за участю секретаря Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 47 202,11 грн. та на відшкодування моральної шкоди 75 000 грн. А також, просив суд стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн.

В обґрунтування підстав звернення до суду з даним позовом позивач вказує, що ОСОБА_2 11.11.2017 приблизно о 22 год. 29 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «DAEWOO LANOS TF69Y», рухався по Брест-Литовському шосе (автодорога Київ-Чоп) зі сторони вул. Ушакова в м. Києві в напрямку с. Катеринівка, з швидкістю приблизно 90 км/год. Перед цим, в попутному напрямку, попереду по Брест-Литовському шосе, неподалік зупинки громадського транспорту «с. Катеринівка» в м. Києві, на заасфальтованому узбіччі, у зв`язку з технічною несправністю зупинився автомобіль «AUDI A-6». Після зупинки, водій вказаного автомобіля ОСОБА_3 увімкнув аварійну сигналізацію та разом з пасажиром ОСОБА_4 знаходився неподалік автомобіля, на узбіччі. Після цього, попереду вказаного автомобіля на заасфальтованому узбіччі зупинився автомобіль марки «ВАЗ» під керуванням водія ОСОБА_1 , який запропонував свою допомогу. Далі ОСОБА_3 підійшов до багажного відділу автомобіля «AUDI A-6», а ОСОБА_1 та ОСОБА_4 залишилися стояти на узбіччі між вищевказаними автомобілями. В цей час, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS TF69Y» та наближаючись до зупинки громадського транспорту «с. Катеринівка» в м Києві, розпочав здійснювати маневр перестроювання в крайню праву смугу руху, при цьому він проявив неуважність, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, чим порушив п.п. 1.5, 2.3 «б», 10.1, 12.4 ПДР України, внаслідок чого керованим ним автомобілем скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , припаркований автомобіль «AUDI A-6», пішоходів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та припаркований автомобіль «ВАЗ».

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми правого колінного суглобу: розрив медіальної колатеральної зв`язки, відрив медіального відростку стегнової кістки, розрив передньої хрестоподібної зв`язки колінного суглобу, синовіт, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Крім цього, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: рана (визначена клінічними лікарями як забійна) лівої скроневої ділянки; струс головного мозку; відкрита травма лівої гомілки: розчавлення лівої нижньої кінцівки на рівні середньої-верхньої третин лівої гомілки, що обумовило ампутацію нежиттєздатних тканин від рівня нижньо-середньої третини лівого стегна, які у сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя та втрати працездатності понад 65 відсотків).

За фактом дорожньо-транспортної пригоди Святошинським ВП ГУНП в м. Києві і 12.11.2017 року були внесені відомості до ЄРДР за № 00010031 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, йому спричинена матеріальна та моральна шкода. Його визнано потерпілим у даній справі. Під час досудового розслідування, Відповідачем було частково відшкодовано спричинену йому моральну шкоду у розмірі 900 дол. США, що на той час становило 25 639 грн.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки без позбавлення права керування транспортним засоби. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11.11.2017 року, ним витрачено на придбання ліків, медпрепаратів та оплату послуг пов`язаних з наданням медичної допомоги внаслідок отриманої травми 47 202.11 гривень, що підтверджується касовими чеками та квитанціями. Вказані витрати підлягають стягненню з Відповідача в повному обсязі.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, йому завдана і моральна шкода, яка виражається в завданні фізичного болю та стражданні, переживання за своє здоров`я з майбутньому чи зможе він в повній мірі відновити рухливість ушкодженої частини тіла, та чи зможу в подальшому в повній мірі фізично працювати з пошкодженою ногою, до теперішнього часу пошкоджена нога має обмежену рухливість. На час звернення до суду, функція ноги в повній мірі не відновлена, він постійно відчуває біль та дискомфорт при ходінні, позбавлений активного способу життя та можливості з повній мірі реалізувати свої професійні здібності, можливості та навики. Дані обставини його психологічно пригнічують, як наслідок склалася важка атмосфері в родині, напружені стосунки з дружиною та дітьми.

Враховуючи вище зазначені фактори, заподіяну моральну шкоду він оцінює у розмірі 100 000 гривень, однак враховуючи часткове відшкодування відповідачем завданої моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень, стягненню підлягає 75000 гривень.

Отже, з урахуванням викладеного, позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.03.2020 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Відповідач, у визначений судом строк, подав до суду відзив на позов в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Зазначив, що після винесення вироку та набрання ним законної сили, ним (відповідачем) 29.01.2018 року було надано позивачу грошові кошти у розмірі 900 доларів США. Позивачем вказується щодо понесення витрат на лікування в розмірі 47 202, 11 грн., при цьому ним позивачу ОСОБА_1 було сплачено позивачу 900 доларів США. Щодо заявленої позивачем позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 75 000 гривень, то відповідач вважає, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували ступінь вказаних позивачем моральних страждань. А тому, з урахуванням викладеного просить відмовити позивачу в задоволенні заявлених ним позовних вимог, в повному обсязі. А твердження Позивача, що сума у 900 доларів США, які ним були отримані від Відповідача, є сумою відшкодування моральної шкоди не відповідає дійсності.

Позивач зазначає, що витрати на правову допомогу складають 25 000,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - консультація щодо прав та обов`язків позивача у цивільному процесі, порядок звернення до суду; 10 000,00 грн. - надання Складання позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. та 10 000 грн. - представництво інтересів позивача під час судового розгляду справи.

Однак, позивачем не надано жодного доказу який би підтверджував надання даних послуг та їх розмір.

Позивачем до суду направлено відповідь на відзив відповідача у якому він просив суд не враховувати відзив на позовну заяву та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 21.10.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено слухання справи до судового розгляду по суті.

В судове засідання, яке було призначено на 01 лютого 2021 року о 16 годині 00 хвилин, позивач та його представник з`явились, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з обставин викладених в позові та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 01 лютого 2021 року о 16 годині 00 хвилин проти задоволення позову заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просили суд в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомений належним чином. Причини неявки суду не відомі.

У судовому засіданні, яке відбулось 01 лютого 2021 року було оголошено перерву до 18 години 00 хвилин.

Проте, у судове засідання, яке було призначено на 01 лютого 2021 року о 18 годині 00 хвилин, учасники процесу не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки без позбавлення права керування транспортним засоби. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Зазначеним вироком, що набрав чинності встановлено, що ОСОБА_2 11.11.2017 приблизно о 22 год. 29 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «DAEWOO LANOS TF69Y», рухався по Брест-Литовському шосе (автодорога Київ-Чоп) зі сторони вул. Ушакова в м. Києві в напрямку с. Катеринівка, з швидкістю приблизно 90 км/год. Перед цим, в попутному напрямку, попереду по Брест-Литовському шосе, неподалік зупинки громадського транспорту «с. Катеринівка» в м. Києві, на заасфальтованому узбіччі, у зв`язку з технічною несправністю зупинився автомобіль «AUDI A-6». Після зупинки, водій вказаного автомобіля ОСОБА_3 увімкнув аварійну сигналізацію та разом з пасажиром ОСОБА_4 знаходився неподалік автомобіля, на узбіччі. Після цього, попереду вказаного автомобіля на заасфальтованому узбіччі зупинився автомобіль марки «ВАЗ» під керуванням водія ОСОБА_1 , який запропонував свою допомогу. Далі ОСОБА_3 підійшов до багажного відділу автомобіля «AUDI A-6», а ОСОБА_1 та ОСОБА_4 залишилися стояти на узбіччі між вищевказаними автомобілями. В цей час, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS TF69Y» та наближаючись до зупинки громадського транспорту «с. Катеринівка» в м Києві, розпочав здійснювати маневр перестроювання в крайню праву смугу руху, при цьому він проявив неуважність, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, чим порушив п.п. 1.5, 2.3 «б», 10.1, 12.4 ПДР України, внаслідок чого керованим ним автомобілем скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , припаркований автомобіль «AUDI A-6», пішоходів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та припаркований автомобіль «ВАЗ».

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми правого колінного суглобу: розрив медіальної колатеральної зв`язки, відрив медіального відростку стегнової кістки, розрив передньої хрестоподібної зв`язки колінного суглобу, синовіт, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Крім цього, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: рана (визначена клінічними лікарями як забійна) лівої скроневої ділянки; струс головного мозку; відкрита травма лівої гомілки: розчавлення лівої нижньої кінцівки на рівні середньої-верхньої третин лівої гомілки, що обумовило ампутацію нежиттєздатних тканин від рівня нижньо-середньої третини лівого стегна, які у сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя та втрати працездатності понад 65 відсотків).

У зазначеному кримінальному провадженні позивача ОСОБА_1 визнано потерпілим.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, відповідно до ст.82 ЦПК України вина у вищевказаному ДТП водія ОСОБА_2 доказуванню не підлягає, оскільки встановлена вироком Святошинського районного суду міста Києва від 17.09.2018 року.

Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина 4 ст. 55 Конституції України гарантує право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст.76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути на його користь, суму майнової шкоди, саме з особи винної у її завданні.

У відповідності до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За таких обставин, суд вважає, що докази надані позивачем є достатніми, позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають до часткового задоволення щодо стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі 42 415 грн 11 коп..

Позивачем було заявлено, що за період його стаціонарного лікування на ліки та допоміжні засоби ним було витрачено 47 202, 11 грн.

Проте, судом було досліджено надані позивачами чеки на придбання ліків за призначеннями.

З наданих суду чеків з відповідача належить стягнути на користь позивача на придбання ліків, на загальну суму 3 915,11 грн., необхідність купівлі вказаних у даних чеках медикаментів та допоміжних засобів вбачається з наданої суду медичної документації та звичайної практики надання медичної допомоги.

Крім того, з відповідача підлягають стягненню витрати на купівлю комплекту інтрументів та імплантів для пластики ПХЗ в сумі 38 500 гривень (квитанція до прибуткого касового ордеру від 29.06.2017 № 0.0.795965790.1), який згідно з випискою в історії хвороби було призначено ОСОБА_6 .

Також суд приходить до висновку, що не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на благодійність в розмірі 4 197,00 грн, оскільки ці внески були зроблений позивачем з власної ініціативи та він не обов`язковий до сплати.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пункту 1 частини 2 цієї статті моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до Постанови № 4 від 31.03.1995 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв?язку з ушкодженням здоров?я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідач ОСОБА_2 , який наніс шкоду повинний відшкодувати таку шкоду у будь-якому випадку (ВС/КЦС у справі № 285/4411/18 від 01.04.2020).

Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, як зазначено у ст.ст.76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, що містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм суд приходить до наступних висновків.

Оскільки саме відповідач ОСОБА_2 вчинив наїзд на позивача ОСОБА_1 джерелом підвищеної небезпеки, він повинен був слідкувати за дорожньою обстановкою, було встановлено причинно-наслідковий зв`язок настання негативних наслідків для здоров`я позивача.

Так як вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди знайшли своє підтвердження за матеріалами справи частково, лише в сумі 42 415, 11 грн., саме ця сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок такого відшкодування.

З наданих суду доказів вбачається, що позивач внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з огляду на характер завданих тілесних ушкоджень зазнав серйозних моральних страждань.

Тому позивач просить суд також стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 75 000 грн. 00 коп.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається із письмових матеріалів справи, внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом «DAEWOO LANOS TF69Y»д.н.з. НОМЕР_1 та допущення ним наїзду на пішохода ОСОБА_5 , припаркований автомобіль «AUDI A-6», пішоходів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та припаркований автомобіль «ВАЗ», пішоход ОСОБА_1 перебував на лікуванні у Державній установі «Інститут травматології та ортопедії АМН України», відділення спортивної та балетної травми, в період з 09.01.2018 по 24.01.2018 з діагнозом: хронічна ПНМ правого колінного суглоба, пошкодження тіла та заднього рога латерального меніска, хандромаляція суглобного хряща 1-2 ст. за Оутербрідж.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи обставини, при яких позивачу була завдана шкода, глибину, тяжкість його моральних страждань, зміну звичайного способу життя, та враховуючи те, що після ДТП позивач позбавлений можливості активного способу життя, яке в нього було до даної дорожньо -транспортної пригоди, а також те, що ним отримано закриту черепно-мозкову травму: рану (визначена клінічними лікарями як забійна) лівої скроневої ділянки; струсу головного мозку; відкритої травми лівої гомілки: розчавлення лівої нижньої кінцівки на рівні середньої-верхньої третин лівої гомілки, що обумовило ампутацію нежиттєздатних тканин від рівня нижньо-середньої третини лівого стегна, які у сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, а також, виходячи з матеріального стану відповідача та засад розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнення з відповідача на користь позивача, керуючись принципами розумності та справедливості, суд вважає достатнім розмір компенсації моральної шкоди для позивача у розмірі 25 000 гривень.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 768, 40 грн.

Згідно із частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також, частинами 5, 6 статті означеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем ОСОБА_1 було додано договір про надання правової допомоги, а також квитанція про сплату послуг з надання правової допомоги у визначеному договором та додатком до нього розмірі в сумі 25 000,00 грн.

Відтак заявником, у відповідності з вимогами статті 137 ЦПК України, були надані суду докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.3 ст.133, ч.2 ст.137, ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом згідно договору про надання правової допомоги та враховуючи частину задоволених вимог в сумі 10 000 грн. 00 коп.

За таких обставин, вимога про компенсацію позивачу витрат на професійну правничу допомогу є законною, обґрунтованою, доведеною і такою, що підлягає задоволенню частково з урахуванням задоволеної частини позивних вимог.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-268, 351, 352, 354 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 42 415, 11 грн. та 25 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА», місцезнаходження юридичної особи: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, Амур-Нижньодніпровський район, вул. Василя Макухи, буд. 1, .

Суддя: Т.В. Дубас