ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/1979/20
Провадження № 22-ц/4820/171/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №682/1979/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2020 року, ухваленого у складі судді Зеленської В.І., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом та просив стягнути заборгованість по кредитному договору у розмірі 26872,46 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 17616,09 грн, заборгованість за простроченими відсотками 8083,90 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України - 1172,47 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписав заяву №б/н від 21 вересня 2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 18500 грн. Відповідно до умов договору відповідач надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку. Згідно з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (в редакції, що почала діяти з 01 березня 2019 року) сторони дійшли згоди, що з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого у строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», 84% - для картки «Універсальна голд». У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 10 вересня 2020 року заборгованість по кредитному договору становить 26872,46 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 17616,09 грн, заборгованість за простроченими відсотками 8083,90 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України - 1172,47 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 21 вересня 2011 року, що утворилася станом на 10 вересня 2020 року, в сумі 17616,09 грн та 1378,91 грн судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню тіло кредиту в розмірі 17616,09 грн. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме з наданими до матеріалів справи витягом з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» та витягом з «Умов та правил надання банківських послуг» ознайомився відповідач і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету від 21 вересня 2011 року, а також те, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, розмір і порядок їх нарахування. Представником позивача не надано доказів, які саме «Тарифи банку» були застосовані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» під час підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», не надано відомостей про строк дії кредитного договору, не доведено, за який період нараховано 3% річних від простроченої суми та які підстави для застосування ч.2 ст. 625 ЦК України. Тому, відсутні підстави для стягнення заборгованості за простроченими відсотками та відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Представник апелянта посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» щодо умов кредитування, а тому відповідач приєднався до запропонованої банком пропозиції. Крім того, відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій визначено базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення, порядок нарахування та розмір неустойки. Отже, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору та уклали цей договір. Користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, відповідач фактично погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку». Тому, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні відсотків по кредиту. Зазначений договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, що свідчить про його згоду з усіма умовами цього договору. Суд першої інстанції не врахував усіх обставин справи, не застосував норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, а також правові позиції Верховного Суду, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість вимог про стягнення процентів.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення суми кредиту, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.

Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подав відзив на апеляційну скаргу.

Мотивувальна частина

Встановлені обставини справи

21 вересня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг».

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Кредитними коштами з урахуванням збільшення кредитного ліміту до 18500 грн. та відповідно кредитною карткою відповідач користувався, періодично витрачаючи кредитні кошти.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було видано дев`ять кредитних карток, остання № НОМЕР_1 з терміном дії до липня 2021 року.

Згідно із розрахунком заборгованості, наданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК», станом на 10 вересня 2020 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору становить 26872,46 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 17616,09 грн, заборгованість за простроченими відсотками 8083,90 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України - 1172,47 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обовязок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги звязку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника ОСОБА_1 від 21 вересня 2011 року процентна ставка за користування коштами не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21 вересня 2011 року, посилався на витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21 вересня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанції при вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсотків за користування кредитом, а тому підстав для скасування рішення суду в цій частині не вбачається.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими за простроченим кредитом на підставі ст. 625 ЦК України, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що на виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 було видано дев`ять кредитних карток, остання № НОМЕР_1 з терміном дії до липня 2021 року.

Тобто, фактично, відповідач міг користуватись кредитними коштами та відповідно здійснювати погашення по кредиту через дану картку до 31 липня 2021 року.

Враховуючи правову природу даного кредитного договору, а саме, що відповідач може періодично брати кредитні кошти та зобов`язаний їх відповідно періодично повертати, слід дійти висновку, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), тому момент закінчення строку кредитування збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку 31 липня 2021 року.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14), від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14) та підтримав Верховний Суд у своїй постанові від 06 березня 2018 року (справа №2120/12694/12).

Оскільки строк виконання зобов`язань за кредитним договором на час подання позову у вересні 2020 року ще не настав, банк фактично достроково звернувся до відповідача з вимогою повернути, отримані за договором кошти, а тому відсутні підстави для застосування норм ст. 625 ЦК України при вирішенні даного спору.

Крім того, розмір нарахованих процентів за період з 01 лютого 2020 року по 29 лютого 2020 року становить 86,4%, що значно перевищує три проценти річних від простроченої суми, а інший розмір процентів договором не встановлений.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині стягнення відсотків, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, є правомірним, а доводи апеляційної скарги в цій частині слід відхилити.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним кредитний договір, що свідчить про згоду позичальника з усіма умовами договору, в тому числі щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, оскільки відповідач своєї позиції відносно підстав та предмету позову не висловлював, будь - яких заяв по суті справи не подавав, а тому відсутні підстави для висновку про визнання відповідачем позовних вимог.

На підставі наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що правовідносини сторін у справі ґрунтуються саме на наданих банком Умовах кредитування, так як відповідач проти них при розгляді справи не заперечив, оскільки сама по собі позиція сторони, яка суперечить матеріалам справи, не може мати визначального значення при вирішенні того, який саме зміст мають правовідносини сторін у справі.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не приймає до розгляду додану АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до апеляційної скарги довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (а.с. 91), оскільки цей письмовий доказ поданий позивачем лише на стадії апеляційного розгляду справи, без відповідного клопотання про його залучення до матеріалів справи та належного обґрунтування неможливості подання доказу суду першої інстанції з поважних причин, тобто без дотримання вимог ст. 83 ЦПК України. Крім того, дата підписання довідки про умови кредитування зазначена «17 червня 2011 року», тоді як, анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 підписано 21 вересня 2011 року, а тому вона не є належним і допустимим доказом того, що зазначена довідка є складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Судові витрати

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 січня 2021 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко