ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/831/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/3416/20 Категорія: 308000000 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»;

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за сплату житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що позивач надає відповідачам житлово-комунальні послуги з централізованого опалення. Не дивлячись на відсутність укладеного між позивачем та відповідачами договору про надання житлово-комунальних послуг, відповідач зобов`язаний оплатити позивачу усі фактично спожиті комунальні послуги у повному обсязі.

Проте, відповідачі своєчасно з січня 2013 року не вносять плату за отримані послуги з централізованого опалення, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 березня 2020 року складає 32893,77 грн., яку позивач разом із інфляційними втратами в сумі 9637,02 гривень, трьома відсотками річних в сумі 2202,03 гривень та судовим збором просив стягнути на свою користь з відповідачів

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2021 року позовні вимоги задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг (централізованого опалення), що утворилась за період з 01 червня 2017 року по 01 березня 2020 року у сумі 15883,07 грн., інфляційну складову боргу 787,09 грн., три відсотка річних 539,47 грн., а всього 17209,63 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідачами не надано доказів відключення квартири від мереж централізованого опалення з дотриманням закону, тому доводи відповідачів про те, що вони не є споживачами послуг з централізованого опалення, які надає Черкаська ТЕЦ, є безпідставними.

З урахуванням строку позовної давності, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність стягнення із відповідачів на користь позивача заборгованість зі сплати послуг з централізованого опалення за період з 01 червня 2017 року по 01 березня 2020 року в розмірі 15883,07 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та просить змінити рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2021 року, скасувавши його в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі вказує, що він не є користувачем послуг позивача, оскільки між сторонами відсутній договір.

Зазначає, що він та члени його сім`ї неодноразово звертались до позивача із заявами про від`єднання їх квартири від мереж центрального опалення через низьку температуру у квартирі під час опалювального сезону, однак, отримували формальні відписки з посиланням на необхідність відключення лише всього будинку.

Вважає, що належна йому квартира правомірно була від`єднана від мереж центрального опалення.

Вказує, що потребує з`ясування в яких правовідносинах перебуває позивач з відповідачами, у зв`язку з відсутністю договору між сторонами; яке відношення позивач має до внутрішньо будинкової системи ЦО будинку АДРЕСА_1 ; наявність проектної документації на підключення квартири відповідача до внутрішньо будинкової системи ЦО, оскільки як видно з технічного паспорту квартири АДРЕСА_2 , ні на плані квартир, ні в технічній характеристиці квартири прилади опалення квартири, а також транзитних стояків внутрішньо будинкової системи ЦО в квартирі не зазначені, тільки у п. 7 вказано, що будинок обладнано опаленням, та не вказано яким.

Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» подало відзив на апеляційну скаргу та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві вказує, що сторона відповідача ініціювала застосування строків позовної давності і суд першої інстанції задовольнив дане клопотання та виніс справедливе рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Зазначає, що майже всі копії документів, додані до апеляційної скарги, датуються поза межами застосованих судом строків позовної давності і не заслуговують на увагу.

Звертає увагу, що відповідачами не надано затверджений міжвідомчою комісією акт про відключення квартири від мереж централізованого опалення, тому відсутні підстави для не нарахування відповідачам плати за централізоване опалення.

Вказує, що відповідач вводить суд в оману, стверджуючи в апеляційній скарзі про часткове не підключення квартири АДРЕСА_3 до внутрішньо будинкової мережі централізованого опалення та відсутність у даній квартирі стояків та радіаторів. Зазначає, що надані відповідачем до матеріалів справи акти від 12 травня 2010 року про відключення (самовільне) вищевказаної квартири свідчать про протилежне, в них чітко зазначено наявність і кількість стояків та радіаторів, самовільно відключених відповідачами.

Звертає увагу, що будинок АДРЕСА_4 приєднано до мереж централізованого опалення, про що свідчить копія схеми трубопроводів та копія рішення Черкаського міськвиконкому № 520 від 24 травня 2000 року, які містяться в матеріалах справи. Трубопроводи між будинками, що залишилися на балансі (ремонт, обслуговування тощо) КПТМ «ЧТКЕ» в даному районі підключені до теплової магістралі, що належить позивачу, тобто, теплова енергія, яка виробляється саме позивачем, а не іншою організацією, надходить у даний будинок. Крім того згідно із рішенням Черкаського міськвиконкому № 520 від 24 травня 2000 року всі мешканці мікрорайону «Митниця» є споживачами послуг саме позивача.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» покладено обов`язок щодо забезпечення тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності, що підтверджується ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 листопада 2012 року №374 (переоформлено рішенням від 29 грудня 2016 року №2444).

Надання послуг з централізованого опалення в будинку АДРЕСА_4 здійснюється позивачем.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі є споживачами послуг, які надає позивач, однак, не сплачують надані послуги з 2013 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем.

Колегія суддів погоджується із таким висновком місцевого суду, оскільки він ґрунтується на відповідних нормах закону.

Відповідно до пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг.

Відповідно до частини 1 статті 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до статті 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно частинами 1, 2 статті 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.

Крім того, нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання відповідає вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

У статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує, а статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо не надання відповідачами належних доказів на підтвердження відключення від системи централізованого опалення та встановлення автономного опалення у квартирі відповідно до норм закону.

Так, судом враховано вимоги до відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, встановлені Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 14, який втратив чинність, а також Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26 липня 2019 року, який є чинним на даний час.

Надані відповідачем документи не свідчать про дотримання ним порядку відключення від систем централізованого теплопостачання, встановленого законом, тому не може вважатись правомірним.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що позивач у справі довів факт надання ним у квартирі відповідача комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що відповідачем не спростовано. Однак за надані послуги відповідач, як споживач, у встановленому порядку не розрахувався, що спричинило виникнення заборгованості, про стягнення якої заявлено позовну вимогу у справі.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника у справі про те, що вимоги у справі не підтверджено доказами договором, укладеним між сторонами, адже згідно правового висновку Верховного Суду у постанові у справі №210/5796/16-ц від 18.03.2019 споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Отже, судом вірно визначено, що у відповідачів виник обов`язок перед позивачем зі сплати наданих останнім послуг з централізованого палення, однак, вони вказаний обов`язок не виконують, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає до стягнення.

При визначенні розміру заборгованості, що підлягає до стягнення, суд першої інстанції з урахуванням заяви відповідачів про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, обґрунтовано стягнув з них заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01 червня 2017 року по 01 березня 2020 року в розмірі 15883,07 грн.

Також судом правильно застосовано положення статті 625 ЦК України та задоволено позовні вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат в межах строку позовної давності.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду та були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді