КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/3167/19 Головуючий у 1-й інст. - Баличева М.Б.
Апеляційне провадження 22-ц/824/4454/2021 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кулікова С.В., Мараєва Н.Є.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління капітального

будівництва» - Нікулінка Артема Сергійовича на рішення Вишгородського

районного суду Київської області від 27 листопада 2020 року у справі за

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління капітального

будівництва» до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі

продажу та стягнення штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В :

30 липня 2020 року представник ТОВ «Управління капітального будівництва»- Нікулінко А.С. звернувся до суду з позовом та просить розірвати договір купівлі-продажу гаражу, укладений 08 вересня 2014 року між ТОВ «Управління капітального будівництва» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дереберою Т.О. та зареєстрований у реєстрі за № 1377; стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 52 086 грн 16 к.; всі судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Крім того, 30 липня 2020 року представник ТОВ «Управління капітального будівництва»- Нікулінко А.С. звернувся до Вишгородського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 в якій просив розірвати договір купівлі- продажу гаражу, укладений 08 вересня 2014 року між ТОВ «Управління капітального будівництва» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дереберою Т.О. та зареєстрований у реєстрі за № 1378; стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 52 086 грн 16 к.; всі судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Посилається на те, що ТОВ «Управління капітального будівництва є власником гаражів № 7 та АДРЕСА_1 .

08 вересня 2014 року між ТОВ «Управління капітального будівництва» та ОСОБА_1 , були укладені два договори купівлі-продажу гаражів № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , посвідчені приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дереберою Т.О. та зареєстровані у реєстрі за № 1377 та № 1378. Відповідно до п.5 Договорів вартість гаражів становила 80000 грн. за кожний, які підлягали сплаті відповідачем згідно встановленого графіку оплати.

На момент укладання договорів відповідач сплатила по 20 000 грн. за кожний гараж, решту коштів мала сплачувати до 10 числа кожного місяця по 5 000 грн. за кожний гараж, кінцевий строк оплати 10 вересня 2015 року. Однак, відповідачка в порушення своїх зобов`язань до теперішнього часу сплатила лише частину коштів за кожний гараж. Таким чином на сьогоднішній день заборгованість відповідача за вказаними договорами складає 40000 грн. за кожний гараж.

Вказує, що згідно умов п. 10.1. Договору - покупець зобов`язаний на протязі 05 календарних днів з моменту підписання цього договору укласти з ТОВ «Житлопобут 2007» договір на надання комунальних послуг та електропостачання. Проте, згідно листа ТОВ «Житлопобут 2007» від 26 липня 2019 року, станом на 26 липня 2019 року відповідачем відповідний договір не укладено.

Згідно п. 14.1. Договору - за домовленістю сторін та у відповідності зі ст.697 ЦК України, в разі нездійснення покупцем повного розрахунку за договором в строк, передбачений п. 5 даного Договору, або порушення терміну перерахування платежів на строк більше трьох календарних місяців, продавець має право відмовитись від договору, грошові кошти, які вже перераховані на розрахунковий рахунок продавця, залишаються у продавця.

Відповідно п. 14.2. Договору - у разі порушення покупцем терміну - перерахування грошей або перерахування їх у неповному обсязі, він сплачує продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня від суми прострочення платежу, за кожний день прострочки.

Згідно довідки фінансового відділу ТОВ «Управління капітального будівництва» за №36 від 24 липня 2019 року та розрахунку - розмір пені за несвоєчасне виконання відповідачкою зобов`язань за договором складає 52 086 грн 16 к.

11 липня 2019 року відповідачу рекомендованим листом направлено претензію про розірвання договору. Станом на 29 липня 2019 року відповідачем претензію не виконано, тому позивач змушений був звертатись із даним позовом до суду.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11 листопада 2019 року указані позовні заяви об`єднано в одне провадження.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 листопада 2020 року позов ТОВ «Управління капітального будівництва» до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі - продажу та стягнення штрафних санкцій відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ТОВ «Управління капітального будівництва» - Нікулінко А.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Управління капітального будівництва» в повному обсязі.

Посилається на те, що згідно п. 5 спірних Договорів купівлі продажу передбачено, що вартість кожного гаражу становила 80 000грн, а загалом 160000 грн, які підлягали сплаті відповідачем згідно визначеного графіку оплати. На момент укладення договорів відповідачка сплатила загалом 40 000 грн. Решту коштів в сумі 120 000 грн відповідачка мала сплачувати до 10 числа кожного місяця по 5000 грн за кожний гараж. Кінцевий строк оплати був встановлений до 10 вересня 2015 року. Однак відповідачка в порушення своїх обов`язків до теперішнього часу сплатила лише частину коштів, а саме: 10жовтня 2014 року - 10000 грн, 18 листопада 2014 року - 10000 грн, 22 січня 2015 року - 10000 грн, 22 січня 2015 року - 10000 грн, що підтверджується довідкою фінансового відділу ТОВ «Управління капітального будівництва» за № 36 від 24 липня 2019 року та актами взаєморозрахунів від 23 липня 2019 року. Таким чином на сьогоднішній день заборгованість відповідачки за вказаними договорами складає 80 000 грн.

Крім того, згідно п. 14.1 спірних Договорів за домовленістю сторін та у відповідності зі ст.697 ЦК України в разі нездійснення покупцем повного розрахунку за договором в строк, передбачений п.5 даного Договору, або порушення терміну перерахування платежів на строк більше трьох календарних місяців, продавець має право відмовитися від договору.

Судом не взято до уваги, що предметом позовів товариства у даній справі є розірвання договорів купівлі-продажу по двох окремих гаражах НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , а в рішенні Вишгородського районного суд Київської області від 12 квітня 2017 року у справі №363/3032/16-ц зазначено тільки гараж № НОМЕР_2 , який не було зайнятий ОСОБА_2 , яка не займала гараж № НОМЕР_2 , тому рішення суду не виконано.

Від представника відповідача до суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін. Вказує, що Продавець в договорі стверджував, що договір не укладено внаслідок впливу тяжкої для продавця обставини відповідно до п.8.3. Договору. П. 8.4. Договорів визначено, що гаражі нікому не відчужені, в оренду, до статутного фонду юридичних осіб не передані, не заставлені, в податковій заставі, під забороною, спорі і під арештом не перебувають, обтяжень не має, тобто, відповідача, як покупця було введено в оману про те, що дані гаражі на момент укладення договору купівлі- продажу є вільними. Разом з тим, суду першої інстанції були надані беззаперечні докази того, що до підписання договорів купівлі-продажу 08 вересня 2014 року гаражних боксів №№7, НОМЕР_2 , на момент їх підписання, та після цього, дані гаражі займали інші особи. Про дану обставину позивачу було добре відомо, оскільки ним на адресу цих осіб було надіслані повідомлення про розірвання договорів оренди, в подальшому були і судові позови про усунення перешкод в користуванні приміщеннями.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач та її представник заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів наявності шкоди, завданої порушенням договору відповідачем, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розміру, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору та не наведені відповідні аргументи, на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність підстав для розірвання договору.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду обґрунтованим виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ «Управління капітального будівництва є власником гаражів № 7 та АДРЕСА_1 відповідно до копії свідоцтв про право власності № 16255775 від 16 січня 2014 року та №15053414 від 20 грудня 2013 року.

З копій листів ТОВ «Управління капітального будівництва» від 22 січня 2014 року та від 11 квітня 2014 року, вбачається, що орендарем гаражу АДРЕСА_3 , була ОСОБА_3 (а.с. 55,57 том 1).

08 вересня 2014 року між ТОВ «Управління капітального будівництва» і ОСОБА_1 , були укладені два договори купівлі-продажу гаражів № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , посвідчені приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дереберою Т.О. та зареєстровані у реєстрі за № 1377 та № 1378 (а.с. 15 том1, а.с. 15 том 2).

З копій квитанцій від 08 вересня 2014 року, 10 жовтня 2014 року, 18 листопада 2014 року, 22 січня 2015 року, вбачається, шо ОСОБА_1 сплачувала кошти відповідно до договорів купівлі-продажу гаражів № 7 та № 17 (а.с. 45-49 том 1).

13 березня 2015 року та 30 березня 2015 року ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Управління капітального будівництва» були направлені заяви щодо усунення перешкод у користуванні гаражами № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 (а.с.50, 51 том 1)

Ухвалою Вишгородського районного суду від 03 жовтня 2016 року було відкрито провадження по цивільній справі за позовом ТОВ «Управління капітального будівництва до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном (а.с. 54 том 1).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року позов ТОВ «Управління капітального будівництва до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном було задоволено та усунуто перешкоди у користуванні та розпорядженні належним ТОВ «Управління капітального будівництва» гаражем № НОМЕР_2 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити вказане приміщення гаражу. Дане рішення набрало законної сили (а.с. 64 том 1).

11 липня 2019 року на адресу відповідача представником ТОВ «Управління капітального будівництва» були направлені листи-претензії про розірвання договорів купівлі-продажу гаражів № 7 та № 17 та повернення внесків часткової сплати (а.с. 9-11 том 1, а.с. 9-11 том2 ).

Відповідно до акта звірки взаєморозрахунків від 23 липня 2020 року та довідки № 36 від 24 липня 2019 року заборгованість ОСОБА_4 по невиконанню договорі купівлі-продажу гаражів становить по 40 000 грн за кожен та пеня за несвоєчасні виконання грошових зобов`язань складає 52 068 грн 16 к. за кожним договором (а.с. 18, том 1, а.с. 18, том 2).

З відповіді на запит № 53 від 29 липня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 не укладала договір з ТОВ «Житлопобут 2007» на надання комунальних послуг та електропостачання (а.с. 6 том 1).

09 травня 2019 року ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Управління капітального будівництва» був направлений лист щодо отримання нею нових реквізитів для оплати зобов`язань (а.с. 53 том 1).

За статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені ст. 611 ЦК України, до яких, зокрема, відносяться розірвання договору, відшкодування збитків, стягнення неустойки.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків

Згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

З аналізу змісту статті 651 ЦК України вбачається, що йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 910/3568/18, від 17 квітня 2019 у справі № 910/6381/18, від 14 серпня 2019 року у справі №910/8819/18.

Крім того, оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 у справі № 910/6381/18, від 28 серпня 2019 у справі № 910/5381/18.

Із вказаного вбачається, що для встановлення можливості розірвання спірного договору необхідно визначити чи були допущені відповідачем саме істотні порушення умов такого договору, чи наявна шкода і її розмір внаслідок дій (бездіяльності) ОСОБА_1 , а також співвіднести очікуваний результат від укладеного договору та фактичні обставини внаслідок неналежного його виконання.

У своїй постанові Верховний суд від 29 жовтня 2019 року у справі №911/2755/18 вказав, що у свою чергу, як встановлено судами, відповідач з моменту укладення договору вживав заходів щодо оформлення за собою права користування земельною ділянкою, без якого вчинення дій з будівництва та реконструкції об`єкт приватизації (та відповідно виконання умов договору купівлі-продажу) є неможливим. Із матеріалів справи убачається, що дії ТОВ «Інститут біохімічних технологій» з часу укладення спірного договору були направлені на його виконання, а підстав стверджувати про бездіяльність відповідача чи спроб ухилитися від такого виконання немає. Твердження скаржника про можливість оскарження відповідачем дій органів місцевого самоврядування, чого ним зроблено не було, не є безумовним чинником який може вказувати на наявність істотних порушень договору і не вказує на бездіяльність у контексті виконання законодавчих вимог щодо об`єкта приватизації.

Як вбачається із п 8.4. договорів, гаражі нікому не відчужені, в оренду до статутного фонду юридичних осіб не передані, не заставлені, в податковій заставі, під забороною, спорі і під арештом не перебувають, обтяжень не має.

Проте, як встановлено судом, що до підписання договорів купівлі-продажу 08 вересня 2014 року гаражних боксів №№7, НОМЕР_2 , на момент їх підписання, та після цього, дані гаражі займали інші особи.

Колегія суддів з урахуванням викладених обставин вважає, що саме позивач порушив умови договору та не забезпечив передання та доступ ОСОБА_1 до гаражів № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 .

А відтак висновок суду про те, що позивачем істотно порушені умови договорів купівлі-продажу від 08 вересня 2014 року укладені з відповідачем є законним та обгрунтованим.

Враховуючи вищевикладені обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про не виконання в повній мірі договорів купівлі-продажу, а тому настають наслідки недійсності правочину та необхідність на підставі п.14.2 договору сплатити штрафні санкції не заслуговують на увагу, зважаючи на те, що судом встановлено порушення умов указаних договорів саме позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги, що предметом позовів товариства у даній справі є розірвання договорів купівлі-продажу по двох окремих гаражах НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , а в рішенні Вишгородського районного суд Київської області від 12 квітня 2017 року у справі №363/3032/16-ц зазначено тільки гараж № НОМЕР_2 , який не був зайнятий ОСОБА_2 , яка не займала гараж № НОМЕР_2 , тому рішення суду не виконано, апеляційний суд не приймає до уваги оскільки такі доводи скаржника не можуть бути підставою для скасування правильного судового рішення.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління капітального будівництва» - Нікулінка Артема Сергійовича - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 травня 2021 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Кулікова С.В.

Мараєва Н.Є.