Провадження № 4-с/643/36/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2021

20 січня 2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семенової Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Арестової І.В.,

за участю представника Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Соклакової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на неправомірні дії службових осіб Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі Московський ВДВС), посилаючись, що на примусовому виконанні Московського ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 60424651, яке складається з наступних виконавчих проваджень: 1) ВП № 50526454 з примусового виконання рішення Московського районного суду м. Харкова на підставі виконавчого листа № 643/8345/15-ц, виданого 28.01.2016 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2015 й до досягнення найстаршою дитиною повноліття; 2) ВП № 53791455 з примусового виконання рішення Московського районного суду м. Харкова на підставі виконавчого листа № 643/12806/16-ц, виданого 30.03.2017 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 01.09.2016 і до досягнення дочкою 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 3) ВП № 59666710 з примусового виконання рішення Московського районного суду м. Харкова на підставі виконавчого листа № 643/18256/18, виданого 18.07.2019 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на її користь неустойки (пені) по заборгованості зі сплати аліментів, згідно з виконавчим листом № 643/8345/15-ц за період з 21.05.2015 по 30.11.2018 у розмірі 31 768,10 грн.; 4) ВП № 59666856 з примусового виконання рішення Московського районного суду м. Харкова на підставі виконавчого листа № 643/18256/18, виданого 18.07.2019 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на її користь неустойки (пені) по заборгованості зі сплати аліментів, згідно з виконавчим листом № 643/12806/16-ц за період з 01.09.2016 по 25.07.2017 у розмірі 10 806,25 грн.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилалась, що з боржника ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітніх дітей та повнолітньої дочки стягуються аліменти, протягом останніх трьох місяців вересень, жовтень та листопад 2020 року з депозитного рахунку Московського ВДВС аліменти на її користь перераховуються несвоєчасно, чим порушуються вимоги ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначила, що аліментні платежі за вересень 2020 року надійшли на депозитний рахунок Московського ВДВС наприкінці вересня 2020 року у сумі 2700 грн. грн., 2210 грн. та 1400 грн. та були перераховані на її банківський рахунок майже за сплином місяця та надійшли у загальному розмірі 6310 грн. лише 21 жовтня 2020 року. В свою чергу, наприкінці жовтня 2020 року на депозитний рахунок Московського ВДВС надійшли утриманні з ОСОБА_2 аліменти за жовтень 2020 року в сумі 1000 грн., 350 грн. та 400 грн., які були перераховані на її банківський рахунок за сплином десяти днів 10 листопада 2020 року в загальній сумі 1750 грн. Поряд цим, аліменти за листопад 2020 року на загальну суму в розмірі 7335 грн., які надійшли на депозитний рахунок Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 26 листопада 2020 року в сумі 1600 грн., 1735 грн. та 4000 грн. станом на день звернення зі скаргою на її банківський рахунок перераховані не були, не дивлячись на її звернення 09 грудня 2020 року до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зі скаргою щодо несвоєчасного перерахування державним виконавцем аліментних платежів.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просить суд визнати дії службових осіб Московського відділу державно виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо неперерахування з депозитного рахунку Московського ВДВС аліментних платежів за вересень, жовтень, листопад 2020 року на її користь у строки, передбачені вимогами ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», неправомірними та такими, що порушують вимоги Закону та права неповнолітніх дітей. Просить зобов`язати службових осіб Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) невідкладно перерахувати на її користь аліменти за листопад 2020 року в сумі 7335 грн., які були стягнуті з боржника ОСОБА_2 на її користь та які надійшли на депозитний рахунок Московського ВДВС 27 листопада 2020 року. Просить постановити окрему ухвалу щодо встановлених порушень законодавства, які допускаються у діяльності Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), яку надіслати начальнику служби для їх усунення та недопущення в подальшому.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на дії Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заінтересована особа ОСОБА_2 , призначено до розгляду у судовому засіданні.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила повідомити про прийняте рішення за наслідками розгляду її скарги.

Представник Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) Соклакова О.М. в судовому засіданні проти скарги заперечувала, пояснила, що перерахування аліментних платежів на користь заявниці здійснювались із запізненнями через часту зміну державних виконавців, на виконання яких передавалось зведене виконавче провадження, зазначила, що аліменти за листопад 2020 року в розмірі 7335 грн. були перераховані на користь заявниці 15 грудня 2020 року, крім того зазначила, що останній аліментний платіж за грудень 2020 року з депозитного рахунку Московського ВДВС на користь стягувача ОСОБА_1 був проведений з дотриманням вимог ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

За правилами ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали скарги з наданими до неї доказами та зведеного виконавчого провадження у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

На примусовому виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться Зведене виконавче провадження № 60424651, яке складається з наступних виконавчих проваджень:

1) ВП № 50526454 з примусового виконання рішення Московського районного суду м. Харкова на підставі виконавчого листа № 643/8345/15-ц, виданого 28.01.2016 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2015 й до досягнення найстаршою дитиною повноліття;

2) ВП № 53791455 з примусового виконання рішення Московського районного суду м. Харкова на підставі виконавчого листа № 643/12806/16-ц, виданого 30.03.2017 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 01.09.2016 і до досягнення дочкою 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

3) ВП № 59666710 з примусового виконання рішення Московського районного суду м. Харкова на підставі виконавчого листа № 643/18256/18, виданого 18.07.2019 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на її користь неустойки (пені) по заборгованості зі сплати аліментів, згідно з виконавчим листом № 643/8345/15-ц за період з 21.05.2015 по 30.11.2018 у розмірі 31 768,10 грн.;

4) ВП № 59666856 з примусового виконання рішення Московського районного суду м. Харкова на підставі виконавчого листа № 643/18256/18, виданого 18.07.2019 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на її користь неустойки (пені) по заборгованості зі сплати аліментів, згідно з виконавчим листом № 643/12806/16-ц за період з 01.09.2016 по 25.07.2017 у розмірі 10 806,25 грн.

З наданих заявницею ОСОБА_1 доказів убачається, що аліменти, які стягуються з боржника ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітніх дітей за вересень, жовтень та листопад 2020 року з депозитного рахунку Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на її користь перераховуються несвоєчасно.

Так, аліментні платежі, утримані із заробітної плати ОСОБА_2 за вересень 2020 року надійшли на депозитний рахунок Московського ВДВС 29 вересня 2020 року: у сумі 2210 грн. що знаходить своє підтвердження платіжним дорученням № 503 від 29.09.2020 (ВП № 59666710), у сумі 2700 грн. - згідно з платіжним дорученням № 501 від 29.09.2020 (ВП № 50526454), у сумі 1400 грн. - відповідно до платіжного доручення № 502 від 29.09.2020 року (ВП № 59666856) (а.с. 34, 35), а загалом на суму 6310 грн. були перераховані на користь стягувача ОСОБА_1 лише 20 жовтня 2020 року, тобто не перераховувалися з депозитного рахунку на користь стягувача понад 20 календарних днів.

29 жовтня 2020 року на депозитний рахунок Московського ВДВС надійшли утримані з заробітної плати ОСОБА_2 аліментні платежі за жовтень 2020 року наступними платежами: у сумі 1000 грн. - що знаходить своє підтвердження платіжним дорученням № 491 від 29.10.2020 (ВП № 50526454), у сумі 350 грн. - згідно з платіжним дорученням № 558 від 29.10.2020 (ВП № 59666856); а також у сумі 400 грн.- відповідно до платіжного доручення № 559 від 29.10.2020 року (ВП № 53791455) (а.с. 32-33). Вказані аліментні платежі на загальну суму 1750 грн. були перераховані на користь стягувача лише 10 листопада 2020 року, тобто з порушенням встановленого вимогами ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» строку.

Поряд з цим, обставини перерахування аліментних платежів з депозитного рахунку Московського ВДВС на користь стягувача ОСОБА_1 із порушенням строків, визначених вимогами ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», знайшли своє підтвердження матеріалами зведеного виконавчого провадження № 60424651, які були оглянуті судом у судовому засіданні 20 січня 2021 року.

Так, розпорядженням державного виконавця Тур М.А. № 50526454 від 20.10.2020 аліменти у розмірі 1400 грн., 2700 грн. та 2210 грн., що 29.09.2020 надійшли від ОСОБА_2 на рахунок з обліку депозитних сум, у загальній сумі 6310 грн. перераховані на користь ОСОБА_1 , в свою чергу, платіжним дорученням № 12568 від 20.10.2020 знаходять підтвердження обставини перерахування Московським ВДВС на користь заявниці аліментів у розмірі 6310 грн., які ОСОБА_1 отримала 21.10.2020.

Розпорядженням державного виконавця Баранової В.В. № 50526454 від 06.11.2020 аліменти у розмірі 1000 грн., що 29.10.2020 надійшли від ОСОБА_2 на рахунок з обліку депозитних сум, у розмірі 1000 грн. перераховані на користь ОСОБА_1 , платіжним дорученням № 13536 від 09.11.2020 знаходять своє підтвердження обставини перерахування Московським ВДВС на користь заявниці аліментів у розмірі 1000 грн., які ОСОБА_1 отримала 10.11.2020.

Розпорядженням державного виконавця Баранової В.В. № 59666856 від 06.11.2020 аліменти в розмірі 350 грн., що 29.10.2020 надійшли від ОСОБА_2 на рахунок з обліку депозитних сум, у розмірі 350 грн. перераховані на користь ОСОБА_1 , платіжним дорученням № 13534 від 09.11.2020 знаходять своє підтвердження обставини перерахування Московським ВДВС на користь заявниці аліментів у розмірі 350 грн., які ОСОБА_1 отримала 10.11.2020.

Розпорядженням державного виконавця Баранової В.В. № 59666710 від 06.11.2020 аліменти в розмірі 400 грн., що 29.10.2020 надійшли від ОСОБА_2 на рахунок з обліку депозитних сум, у розмірі 400 грн. перераховані на користь ОСОБА_1 , платіжним дорученням № 13535 від 09.11.2020 знаходять своє підтвердження обставини перерахування Московським ВДВС на користь заявниці аліментів у розмірі 400 грн., які ОСОБА_1 отримала 10.11.2020.

Як убачається з розпорядження державного виконавця Соклакової О.М. № 50526454 від 11.12.2020, аліменти у розмірі 1735 грн., 4000 грн., 1600 грн., що 27.11.2020 надійшли від ОСОБА_2 на рахунок з обліку депозитних сум, у загальному розмірі 7335 грн. перераховані на користь ОСОБА_1 . Згідно з платіжним дорученням № 14634 від 15.12.2020, вказані аліментні платежі в розмірі 7335 грн. були перераховані Московським ВДВС на користь заявниці 15.12.2020, які вона отримала 16.12.2020.

Разом з тим, суд зазначає, що обставини несвоєчасного перерахування на користь стягувача ОСОБА_1 аліментних платежів, які надходили на рахунок обліку депозитних сум Московського ВДВС від боржника ОСОБА_2 за вересень, жовтень та грудень 2020 року, в судовому засіданні не оспорювались представником Московського ВДВС.

Крім того, 20 січня 2021 року на електронну поштову адресу суду від заявниці ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи відповіді на її скаргу від 09.12.2020, яку вона ініціювала Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Харків) з питання несвоєчасного перерахування на її користь аліментних платежів, які надійшли від боржника ОСОБА_2 . Вказане клопотання заявниці судом задоволено, до матеріалів справи долучено відповідь на скаргу за підписом начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тетяни Філатової № 332/М-7675/04.4 від 05.01.2021. Як убачається зі змісту відповіді на скаргу, відомості, зазначені у ній також підтверджують обставини перерахування аліментних платежів за вересень, жовтень та листопад 2020 року, отриманих Московським ВДВС від боржника ОСОБА_2 , на користь стягувача ОСОБА_1 з порушенням вимог ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Що стосується доводів скарги ОСОБА_1 щодо неперерахування станом на день подачі нею скарги на її користь Московським ВДВС аліментних платежів за листопад 2020 року, які надійшли від боржника ОСОБА_2 на депозитний рахунок Московського ВДВС 27.11.2020, суд зазначає наступне.

27 листопада 2020 року від боржника ОСОБА_2 на депозитний рахунок Московського ВДВС надійшли аліментні платежі за листопад 2020 року, а саме: аліменти у сумі 1600 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 655 від 27.11.2020 (ВП № 59666710), у сумі 1735 грн., що знаходить своє підтвердження платіжним дорученням № 654 від 27.11.2020 (ВП № 59666856) та у сумі 4000 грн., відповідно до платіжного доручення № 653 від 27.11.2020 (ВП № 50526454), а загалом на суму 7335 грн. (а.с. 30-31).

Поряд з цим, відповідно до платіжного доручення № 14634 від 15 грудня 2020 року, яке міститься у матеріалах зведеного виконавчого провадження та яке було оглянуто судом в судовому засіданні, аліменти за листопад 2020 у розмірі 7335 грн., які надійшли на рахунок обліку депозитних сум Московського ВДВС від боржника ОСОБА_2 27.11.2020, були перераховані на користь стягувача ОСОБА_1 Московським ВДВС 15 грудня 2020 року та отриманні ОСОБА_1 16.12.2020.

Таким чином, суд доходить висновку, що станом на 15 грудня 2020 року аліменти на загальну суму в розмірі 7335 грн. за листопад 2020 року були перераховані на користь стягувача ОСОБА_1 , водночас із затриманням строку, визначеного положеннями ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України гарантовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Законів України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження» державна виконавча служба є органом, на який покладено примусове виконання рішень в Україні.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Підставою для відкриття виконавчого провадження по виконанню судового рішення є пред`явлений до відповідного відділу державної виконавчої служби виконавчий документ разом із заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з п. п. 1, 3 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

За статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Правилами ст. 451 ЦПК України закріплено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За приписом ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, матеріалами справи та оглянутими в судовому засіданні матеріалами зведеного виконавчого провадження № 60424651 знаходять своє підтвердження ті обставини, що у ході здійснення виконавчих дій по наведених вище виконавчих провадженнях службовими особами Московського ВДВС було допущено порушення вимог чинного законодавства України щодо своєчасного перерахування стягувачу ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей за вересень, жовтень та листопад 2020 року не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби від боржника ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, вбачається, що в діях службових осіб Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) міститься порушення вимог ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

В свою чергу, суб`єкт оскарження не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій, не надав переконливих даних на спростування аргументів заявниці.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Беручи до уваги ті обставини, що аліментні платежі за вересень, жовтень та листопад 2020 року хоча і з порушенням строків, визначених ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», але були перераховані Московським ВДВС на користь заявниці ОСОБА_1 , її порушене право вже відновлено.

Водночас, матеріалами скарги та доданими до неї заявницею доказами, та матеріалами зведеного виконавчого провадження знаходять своє підтвердження обставини того, що суб`єкт оскарження, порушуючи вимоги ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо строків перерахування аліментних платежів на користь стягувача, діяв неправомірно.

Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд, з метою поновлення порушеного права стягувача ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей, виходячи з вимог ч. 2 ст. 451 ЦПК України, вважає за необхідне задовольнити вимоги скарги в частині визнання неправомірними дій службових осіб Московського ВДВС міста Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо несвоєчасного перерахування з депозитного рахунку Московського ВДВС аліментних платежів за вересень, жовтень та листопад 2020 року у зведеному виконавчому провадженні № 60424651.

У задоволенні вимог за скаргою в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦПК України особи, які порушили права та законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Як зазначалось судом вище, відповідно до платіжного доручення № 14634 від 15 грудня 2020 року, 15 грудня 2020 року Московським ВДВС було перераховано на користь ОСОБА_1 , як стягувача у зведеному виконавчому провадженні аліментні платежі за листопад 2020 року в сумі 7335 грн., стягнуті з боржника ОСОБА_2 на її користь, які ОСОБА_1 були отримані 16 грудня 2020 року, тобто станом на 15 грудня 2020 року порушене право заявниці щодо неперерахування державною виконавчою службою на її користь аліментних платежів за листопад 2020 року було відновлено.

За правилами ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на вказане вище та, беручи до уваги ту обставину, що суб`єктом оскарження порушене право заявника було відновлено, судом не вбачається підстав для задоволення вимог в частині скарги щодо зобов`язання службових осіб Московського ВДВС невідкладно перерахувати на користь ОСОБА_1 аліменти за листопад 2020 року у розмірі 7335 грн., стягнутих з боржника ОСОБА_2 , які 27.11.2020 надійшли на рахунок з обліку депозитних сум.

Серед іншого, заявниця у поданій скарзі просить суд постановити окрему ухвалу щодо встановлених порушень законодавства, які допускаються в діяльності Московського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), яку надіслати начальнику служби для їх усунення та недопущення в подальшому.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення (ч. 5 ст. 262 ЦПК України).

Суд звертає увагу, що вимогами ст. 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

Аналіз заявленої вимоги свідчить, що ОСОБА_1 не наведено достатніх підстав та аргументів для постановлення окремої ухвали, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 260, ст. 261, ст. 447, ст. 450, ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на дії Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заінтересована особа ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Визнати дії службових осіб Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо неперерахування з депозитного рахунку Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції аліментних платежів за вересень, жовтень та листопад 2020 року на користь стягувача ОСОБА_1 в строки, визначені вимогами ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», неправомірними.

У задоволенні іншої частини вимог за скаргою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Московський районний суд м. Харкова.

Повний текст ухвали складений 21 січня 2021 року.

Суддя: Я.Ю. Семенова