ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2021 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними, стягнення переплати і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він з відповідачем - Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпровської міської ради уклав договір про надання послуг з централізованого теплопостачання № 03121 від 15 квітня 2013 року.

З початку опалювального сезону, а саме з 05 листопада 2018 року в його квартирі не працювало теплопостачання санвузла, не працював висушувач рушників через скупчення повітря. З цього приводу 10 січня 2019 року він звернувся зі скаргою до КП «Жилсервіс-2», яким було проведено обстеження мережі і складено акт від 11 січня 2019 року. Подачу тепла було поновлено 24 січня 2019 року. Таким чином, у період з 11 по 24 січня 2019 року була перерва в теплоподачі до його житла, лічильника в його помешканні немає.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 1.9 п. 29 Правил і ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на зменшення розміру плати за теплопостачання через його зменшення або надання в меншому об`ємі. З цим питанням він звернувся до відповідача з метою повернення переплати за оплачену ним і не надану відповідачем послугу теплопостачання, але отримав відмову.

У зв`язку із зазначеними обставинами, позивач зазнав моральних страждань, порушення його прав, як споживача, відсутність належної інформації з боку відповідачів, спричинило негативний психологічний стан, вказані обставини викликали у нього тривалі хвилювання та страждання.

На підставі викладеного, просив визнати протиправним відмову відповідача - Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради провести перерахунок оплати за перерву в надані послуг, що порушує вимоги ч. 2 п. 21 Договору про надання послуг з централізованого теплопостачання № 03121 від 15.04.2013 року; стягнути з відповідача на його користь 382,65 грн переплати за послуги з теплопостачання у зв`язку з перервою в їх надані; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, спричинену йому порушенням його прав як споживача, в розмірі 1 000 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що позивач не заявляв позовних вимог до КП «Жилсервіс-2», оскільки останній був залучений до участі у справі, а тому позовні вимоги, що заявлені до КП «Теплоенерго» ДМР стосуються й КП «Жилсервіс-2».

Вказував на те, що Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради у порушення вимог пункту 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1198 від 03 жовтня 2007 року, не уклав з ним угоду стосовно визначення межі експлуатаційної відповідальності.

Також зазначав про те, що суд першої інстанції проігнорував положення ст. 82 ЦПК України та не прийняв до уваги обставини, що встановлені рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07.08.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про визнання відмови у перерахунку оплати порушенням вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», стягнення переплати та відшкодування моральної шкоди, тобто у справі між тими самими сторонами про той самий предмет.

Відповідач Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради подало відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 мешкає в квартирі АДРЕСА_1 .

15 квітня 2013 року ОСОБА_1 уклав з відповідачем КП «Теплоенерго» ДМР договір № 03121 про надання послуг з централізованого опалення, договір набрав сили і виконується сторонами.

Встановлено, що в сезон опалення, послуги теплопостачання до будинку позивача проводить відповідач КП «Теплоенерго» ДМР шляхом подачі тепла через котельну цього ж будинку його мешканцям.

Встановлено, що з початку опалювального сезону, а саме з 05 листопада 2018 року в квартирі позивача не працювало теплопостачання санвузла, не працював висушувач рушників через скупчення повітря.

З цього приводу ОСОБА_1 10 січня 2019 року звернувся зі скаргою до КП «Жилсервіс-2». Останнім було проведено обстеження мережі і складено акт від 11 січня 2019 року. Подачу тепла було поновлено 24 січня 2019 року. Таким чином, у період з 11 по 24 січня 2019 року була перерва в теплоподачі до його житла. Лічильника в помешканні позивача немає.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 1.9 п. 29 Правил і ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зазначає про те, що він має право на зменшення розміру плати за теплопостачання через його зменшення або надання в меншому об`ємі. Просив провести перерахунок оплати за перерву в надані послуг та стягнути з відповідача КП «Теплоенерго» ДМР на його користь 382,65 грн переплати за послуги з теплопостачання у зв`язку з перервою в їх надані.

З матеріалів справи вбачається, що КП Теплоенерго ДМР листом від 20.03.2019 за вих. №964 надав відповідь ОСОБА_1 , де роз`яснює, що будинок АДРЕСА_2 обладнано приладом обліку теплової енергії. Вказує на те, що відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири. Розподіляється використана теплова енергія пропорційно опалювальній площі всіх споживачів. Відділ збуту комунальних послуг (населення) виконує нарахування за послуги теплопостачання на підставі даних, які надає служба ГУ і КВП, яка безпосередньо займається обліком встановлених у будинках приладів обліку теплової енергії.

Отже, нарахування за послуги теплопостачання для будинку позивача виконано виключно згідно наданих актів використання теплової енергії.

Також, згідно пункту 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1198 від 03 жовтня 2007 року, вузол обліку - комплект засобів вимірювальної техніки, що занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, на основі показів яких визначається обсяг спожитої теплової енергії, здійснюється контроль за параметрами теплоносія і налагодження режиму роботи теплового обладнання». Тобто, пряма залежність між встановленням (наявністю) приладу обліку теплової енергії та зменшенням оплати за теплопостачання відсутня. Після встановлення будинкового приладу обліку теплової енергії споживач сплачує за фактично спожиту теплову енергію.

В матеріалах справи містить Договір № 03121 від 15 квітня 2013 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, укладеного між відповідачем, як постачальником послуг із централізованого опалення, та позивачем, як споживачем вказаних послуг, де в пункті 22 зазначено, що точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг споживачу, є межа експлуатаційної відповідальності виконавця.

Правилами користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1198 від 03 жовтня 2007 року, визначено поняття межа експлуатаційної відповідальності, це межа розподілу теплової мережі за ознакою договірних зобов`язань з експлуатації та утримання тих чи інших її ділянок або елементів, яка встановлюється за згодою сторін між теплопостачальною організацією та споживачем.

Таким чином, КП Теплоенерго здійснює постачання теплової енергії для централізованого опалення та гарячого водопостачання до межі балансової та експлуатаційної належності. Внутрішньобудинкові мережі знаходяться на обслуговуванні балансоутримувача будинку, а відтак, саме він відповідає за розподіл теплової енергії у внутрішньобудинковій системі опалення і у разі необхідності проводить відповідні ремонтні роботи (Примірний перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, який затверджено наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства 10.08.2004 № 150).

Також, колегія суддів звертає увагу, що згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно аб. 2 п. 6 вказаних Правил, послуги з централізованого опалення повинні відповідати нормативній температурі повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу) за умови їх утеплення споживачами та вжиття власником (балансоутримувачем) будинку та/або виконавцем заходів до утеплення місць загального користування будинку.

Відповідно до п. 12 вказаних Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

Відповідно до п.5 Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуги централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води в водовідведення у разі ненадання або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, затвердженого Постановою КМУ №151 від 17.02.2010р, перерахунок розміру оплати проводиться за відсутності будинкових приладів обліку теплової енергії.

Оскільки будинок мешкання позивача обладнано приладом обліку теплової енергії, то нарахування за послуги централізованого опалення для будинку позивача виконуються виключно на підставі показників вузла обліку теплової енергії.

Отже, відповідно до п.5 Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуги централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води в водовідведення у разі ненадання або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, затвердженого Постановою КМУ №151 від 17.02.2010р, у разі невідповідності фактичної температури в житлових приміщеннях нормативній перерахунок за надання послуг з централізованого опалення проводиться за відсутності квартирних та будинкових засобів обліку теплової енергії.

Разом з тим, підставою для здійснення перерахунку згідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, є факт неналежного надання послуг з теплопостачання, який фіксуються представником теплопостачальної організації та споживачем у відповідному акті (акт-претензія).

Відповідно до п. 33 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв`язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі.

Відповідно до п. 37 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, за результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг, який підписується споживачем та представником виконавця. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця.

Матеріали справи не містять жодних належних доказів того, що позивач звертався до КП «Теплоенерго» з повідомлення про неналежне надання послуг із теплопостачання, у зв`язку з чим підстав для здійснення перерахунку за послуги із централізованого теплопостачання відсутні.

Таким чином, встановивши зазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що права позивача як споживача послуг централізованого теплопостачання не порушені.

Позовні вимоги до КП Жилсервіс-2 про проведення перерахунку оплати за перерву в надані послуг, позивачем не заявлялися, позовні вимоги не уточнювалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положенням ч.ч. 1,2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачу.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 80 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження своїх вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначив лише перелік обставин, які, на його думку, свідчать про заподіяння йому моральних збитків, однак позивачем не надано будь-яких доказів у розумінні ст.ст. 80, 81 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідача та з яких міркувань виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 1 000 000 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи.

Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача - КП «Теплоенерго» ДМР моральної шкоди, у зв`язку із недоведеністю її заподіяння.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що позивач не заявляв позовних вимог до КП «Жилсервіс-2», оскільки останній був залучений до участі у справі, а тому позовні вимоги, що заявлені до КП «Теплоенерго» ДМР стосуються й КП «Жилсервіс-2», не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24.12.2019 року до участі у справу залучено КП Жилсервіс-2 ДМР в якості співвідповідача (а.с.28).

Згідно змісту позовної заяви позивач заявляє вимоги про визнання протиправним відмову Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради провести перерахунок оплати за перерву в надані послуг та просить стягнути з останнього на свою користь 382,65 грн переплати за послуги з теплопостачання у зв`язку з перервою в їх надані та моральну шкоду, спричинену йому у зв`язку з порушенням його прав споживача в розмірі 1 000 000 грн.

Після залучення співвідповідача до участі у справу, позивач не уточнював позовні вимоги стосовно КП Жилсервіс-2 ДМР.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доводи позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради у порушення вимог пункту 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1198 від 03 жовтня 2007 року не уклав з ним угоду стосовно визначення межі експлуатаційної відповідальності, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на їх безпідставність.

З матеріалів справи вбачається, між Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання послуг з централізованого теплопостачання № 03121 від 15 квітня 2013 року. У пункті 22 зазначено, що точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг споживачу, є межа експлуатаційної відповідальності виконавця. Договір підписаний сторонами та виконується. Тобто, умови договору влаштовували кожну зі сторін. Позивач не порушує питання щодо невідповідності вказаного договору вимогам Закону в цілому або його певних пунктів.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що оскільки КП «Теплоенерго» ДМР надає послуги з теплопостачання до будинку позивача, отримує плату за надані послуги, то саме воно має здійснити перерахунок, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою № 630 від 21.07.2005р. Кабінету Міністрів України, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

Оскільки будинок АДРЕСА_2 обладнано приладом обліку теплової енергії нарахування за послуги централізованого опалення для будинку позивача виконуються виключно на підставі показників вузла обліку теплової енергії.

Взаємовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії регулюються Правилами користування тепловою енергією, затверджених постановою № 1198 від 03.10.2017р. Кабінету Міністрів України та як визначено п. 3 вузол обліку - комплект засобів вимірювальної техніки, що занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, на основі показів яких визначається обсяг спожитої теплової енергії, здійснюється контроль за параметрами теплоносія і налагодження режиму роботи теплового обладнання. Згідно показників вузла обліку теплової енергії та п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою № 630 від 21.07.2005р. Кабінету Міністрів України, здійснюються нарахування за послуги централізованого опалення.

Колегія суддів зауважує, що перерахунок оплати за послуги з теплопостачання здійснюється згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.02.2010р. № 151 «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості».

Відповідно до п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.02.2010 р. № 151, у разі невідповідності фактичної температури в житлових приміщеннях нормативний перерахунок за надання послуг з централізованого опалення проводиться за відсутності квартирних та будинкових засобів обліку теплової енергії.

Підставою для здійснення перерахунку згідно «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, є факт не належного надання послуг з теплопостачання, який фіксуються представником теплопостачальної організації та споживачем у відповідному акті (акт-претензія).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 звертався до КП «Теплоенерго» ДМР з повідомлення про неналежне надання послуг із теплопостачання.

Тому вимоги позивача про здійснення зазначеного перерахунку за послуги із централізованого теплопостачання є безпідставними.

Згідно акту від 11.01.2019р. зафіксовано факт відсутності опалення сушарок для рушників, розташованих в квартирах АДРЕСА_3 , 3, 6, 7, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 18, АДРЕСА_4 станом на момент складання акту, тобто на 11.01.2019р., проте позивач наполягає, що вказана сушарки у нього не опалювалась з початку опалювального сезону, тобто з 05.11.2018р. При цьому позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження вказаного, зокрема відповідних звернень до уповноважених органів з приводу відсутності тепла у його сушарці, розташованій у санвузлі квартири АДРЕСА_4 , актів складених представниками уповноважених органів тощо.

Також колегія суддів зауважує, що причиною відсутності опалення сушарок в квартирах АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , АДРЕСА_4 стало утворення повітряних пробок в системі в квартирі АДРЕСА_4 , яке в подальшому було усунуто співробітниками КП «Жилсервіс 2». З чого слідує, що відсутність опалення сушарок відбулося не з вини відповідача та останній надавав свої послуги належним чином. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Враховуючи зазначене, права позивача, як споживача послуг з централізованого опалена відповідачем не порушувалися, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання неправомірної відмови відповідача у перерахунку нарахованої суми за отриману послугу з теплопостачання.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції проігнорував положення ст. 82 ЦПК України та не прийняв до уваги обставини, що встановлені рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07.08.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про визнання відмови у перерахунку оплати порушенням вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», стягнення переплати та відшкодування моральної шкоди, тобто у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на те, що вказане рішення ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12.11.2019 року визнано нечинним.

Приведені позивачем інші доводи в апеляційній скарзі про те, що суд не надав належної оцінки обставинам справи, про невірне застосування судом норм матеріального права, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова