Номер провадження: 22-ц/813/5235/21
Номер справи місцевого суду: 495/9623/19
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 червня 2020 року (одноособово суддя Шевчук Ю.В.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

30.10.2019 року публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 124 677,35 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

ОСОБА_1 02.04.2010 року звернулась до Банка з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 4 900 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, станом на 31.08.2019 року має місце заборгованість в розмірі 124 677,35 гривень, з яких: 3 127,91 гривень заборгованість за тілом кредиту; 121 549,44 гривень заборгованість за нарахованими відсотками, Банк просив про задоволення позову.

Представник Банка і відповідач не приймали участі у судовому засіданні 02.06.2020 року.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.06.2020 року позов Банка задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитом у розмірі 3 127,91 гривень, а також судовий збір у розмірі 49,36 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Банк не погодився із заочним рішенням суду від 02.06.2020 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у позові про стягнення відсотків скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову Банка в цій частині задовольнити, а в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає:

Відповідачка відзив на позов не надала та жодним чином не спростував доводи позивача. Відповідачка до суду не з`являлась, заперечень на позов не надавала, тому не було необхідності в наданні додаткових доказів. На підтвердження позовних вимог до апеляційної скарги додається банківська виписка.

Позивач разом із позовною заявою надав до суду докази на підтвердження позовних вимог, позовна заява відповідала вимогам п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, що підтверджується ухвалою про відкриття провадження.

Банківська виписка підтверджує відкриття карткового рахунку, встановлення кредитного ліміту, користування кредитними коштами відповідачкою та ознайомлення з умовами кредитування.

Зазначений доказ не було подано до суду першої інстанції, оскільки про підстави відмови в частині позовних вимог та необхідність надання додаткових доказів для підтвердження таких позовних вимог Банку стало відомо після отримання копії оскаржуваного рішення суду.

Суд першої інстанції не пропонував Банку надати додаткові докази для підтвердження частини заявлених вимог з метою повного та всебічного встановлення обставин справи і відповідно дійшов передчасних висновків про наявність підстав для відмови у задоволенні частини позовних вимог.

Оскільки даний доказ має важливе значення для правильного вирішення справи, всебічного та повного встановлення обставин справи, у тому числі, щодо погодження із відповідачкою умов кредитування, він надається до суду апеляційної інстанції.

Зазначене є об`єктивною причиною не подання додаткових доказів до суду першої інстанції, а тому Банк просить долучити даний доказ і взяти його до уваги при розгляді справи.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що відповідачка та ознайомилась і погодилась з умовами кредитування, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банка.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка звернулась до Банка з метою отримання банківських послуг і підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 02.04.2010 року. На підставі Анкети-заяви відповідачці відкрито кредитну картку № НОМЕР_1 та встановлено початковий кредитний ліміт.

Банком надана заява у якій зазначена наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії Заяви чітко вбачається, що Відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що Я ознайомився і згоден (-на) з Умовами та Правилами надання банківським послугами, а також Тарифами банку, які були мені надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідачка ознайомилась і підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, в якій зазначено: тип кредитної лінії поновлювана; базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,50 % на місяць; розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості. а саме (ПЕНЯ=пеня(1)+пеня (2), де пеня(1)=(базова % ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня(2)=1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше); розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500грн. +5% від суми позову ) розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо. Довідка зазначає: «з фінансовими умовами надання кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений».

Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Вказана довідка подана до суду разом із позовною заявою, проте суд не звернув уваги на даний доказ, безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за процентами, вважаючи, що вони ніби -то не встановлені умовами договору.

З моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. Згідно із визначенням, яке міститься в ст. 633 ЦК України, договори, які укладаються Банком з фізичними особами, є публічними. Також частинами 2 та 3 ст. 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів.

Із матеріалів справи вбачається і не оспорюється, що відповідачка погодилась з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг.

Відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснювала частково погашення заборгованості по кредитному договору. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки відповідачки: баланс станом на дату укладання кредитного договору; операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

У постанові НБУ № 705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною

Таким чином, виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі.

Відсутність підпису боржниці на відповідних умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, шо його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якшо договором не встановлений розмір процентів. їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, - основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Так, Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року по справі № 750/6058/17-ц (провадження № 61-47353св18), при розгляді справи за аналогічними правовідносинами зробив наступний правовий висновок ...Висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позову з підстав необґрунтованості є помилковим, оскільки, відповідач, підписуючи 10 листопада 2011 року анкету-заяву, також підписала довідку про ознайомлення із умовами кредитування, тобто відповідач погодилась у письмовому вигляді з умовами кредитування. Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви. відповідає вимогам статей 633. 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання. а тому висновки апеляційного суду про недоведеність укладення між сторонами договору - є безпідставними....

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.09.2019 року.

Постанова Верховного Суду від 11.09.2019 року по справі №153/1334/16-ц зазначає наступне: Суду слід перевірити факт виконання кредитного договору, на що посилався позивач , що може свідчити про визнання договірних правовідносин.

Верховний Суд по справі № 356/1635/16-ц у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, шо висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність факту отримання відповідачем платіжної картки із встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів, а також про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обґрунтованим, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.

Одночасному врахуванню інтересів обох сторін кредитних правовідносин приділяється особлива увага країнами-членами Європейського Союзу. Сама необхідність плати за користування чужими грошовими коштами в європейських країнах ні в якому разі не заперечується. Наприклад, необхідність сплати боржником процентів кредитору передбачає ст. 169 Кодексу європейського договірного права акту міжнародної приватно-правової уніфікації. одного з основних європейських кодексів цивільного права.

Відповідно до змісту частин 3, 4 та 5 ст. 12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, а суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу і запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Незважаючи на очевидну імперативність зазначених процесуальних вимог щодо здійснення правосуддя виключно на засадах змагальності сторін та об`єктивності і неупередженості суду.

Фактично, суд першої інстанції виступив адвокатом відповідача, а оскаржене рішення ухвалив, нехтуючи засадами змагальності сторін, засадами доказовості позицій обох сторін судового спору.

Не маючи жодних доказів проти вимог позивача, суд першої інстанції, замість посилань на факти, в обґрунтування оскарженого рішення послався на судову практику Верховного Суду, яка не є і не може бути доказовою базою по справі.

Суд безпідставно застосував правовий висновок, висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17), оскільки він не стосується даних правовідносин та постановлений у справі з іншими обставинами. В цій справі висловлено правову позицію про застосування положень статей 633, 634 ЦК України щодо договору приєднання у разі відсутності узгодження умов договору, які встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах.

В даній справі, підписавши анкету-заяву та довідку про умови кредитування, позичальник ознайомилась та погодилась з викладеними в них основними умовами укладеного договору.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.09.2019 року по справі № 153/1334/16, «...Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи. Висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач не довів існування між сторонами договірних зобов`язань, предметом яких є кредитні кошти, із врахуванням того, що спір відносно існування кредитних зобов`язань відповідача на час касаційного перегляду цієї справи судами фактично не вирішено, є передчасним. Суду слід перевірити факт виконання кредитного договору, на що посилався заявник в касаційний скарзі, що може свідчити про визнання договірних правовідносин."

Відповідачка не зверталась до Банка для розірвання договору, навпаки погодилась з його умовами та прийняла їх до виконання, адже протягом тривалого часу користувалась кредитною карткою та частково погашала заборгованість. Тобто обставини справи свідчать про те, що відповідачка знала про умови укладеного договору, тарифи банку та прийняла їх.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

29.10.2020 року відповідачка ОСОБА_1 отримала копію ухвали Одеського апеляційного суду від 14.07.2020 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Банка і копію апеляційної скарги Банка на заочне рішення суду від 02.06.2020 року (а.с.167).

Відповідачка ОСОБА_1 не скористалась правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

02.04.2010 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви №148040758 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, згідно якої отримала кредит у розмірі 4 900 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі (а.с. 7,7 зворот).

11.05.2010 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, в якій зазначено: тип кредитної лінії - поновлювана; базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,50 % на місяць; розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості. а саме (ПЕНЯ=пеня(1)+пеня (2), де пеня(1)=(базова % ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня(2)=1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше); розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500грн. +5% від суми позову ) розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо. Довідка зазначає: «…з фінансовими умовами надання кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений» (а.с.8).

За розрахунками Банка станом на 31.08.2019 року має місце заборгованість в розмірі 124 677,35 гривень, з яких: 3 127,91 гривень заборгованість за тілом кредиту; 121 549,44 гривень заборгованість за нарахованими відсотками (а.с.4-6).

Судом апеляційної інстанції досліджені нові докази.

До апеляційної скарги, на обґрунтування своїх доводів і заперечень щодо висновків суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення відсотків за користування кредитними коштами Банк надав виписку з банківського рахунку на ім`я ОСОБА_1 за період з 01.01.199 року по 16.06.2020 року по основній карті № НОМЕР_1 , яка містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки відповідачки: баланс станом на дату укладання кредитного договору; операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції, а.с.141-145).

Крім того, в матеріалах справи наявне клопотання представника Банка від 07.05.2020 року, зареєстроване у суді першої інстанції 03.06.2020 року про долучення до матеріалів справи виписки по картковому рахунку, витягу з Умов та правил надання банківських послуг, яка діяла на момент укладення кредитного договору і наказ про їх затвердження, довідку про зміну умов кредитування і довідку про видані картки клієнту (а.с.91-131).

Зокрема, з довідки про видані картки на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що 05.03.2010 року видана картка № НОМЕР_1 з терміном дії до 03/14 (а.с.99).

Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи Банку у позові в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 121 549,44 гривень виходив з недоведеності вимог Банка в цій частині (а.с. 85-89).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині з таких підстав.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається наступне.

02.04.2010 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву №148040758 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, а 11.05.2010 року підписала довідку про ознайомлення з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» № НОМЕР_2 до договору SAMON4845, яка зазначає умови кредитування, а саме, що базова % ставка на місяць нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році 2,5%; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитними коштами у звітний період) 7 % від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця за звітним (а.с. 8).

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, неустойки у вигляді пені та штрафів Банк зазначав, що відповідачка була обізнана з умовами обслуговування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що вбачається з довідки від 11.05.2010 року і погодилась з ними, підписавши вказану довідку.

Відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснювала частково погашення заборгованості по кредитному договору. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Виписка з банківського рахунку на ім`я відповідачки, яка має статус первинного документу, що вбачається з Переліку № 578/5, є належним та допустимим доказом у справі, містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки відповідачки: баланс станом на дату укладання кредитного договору; операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).

В матеріалах справи наявні належні докази того, що 11.05.2010 року відповідачка ОСОБА_1 ознайомилась з умовами кредитування за кредитним договором від 02.04.2010 року, що підтверджується довідкою від 11.05.2010 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка, у тому числі, зазначає умови кредитування зі сплатою відсотків, тому суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові в цій частині.

Висновки суду першої інстанції у рішенні стосовно застосування правових висновків, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 до уваги не приймаються, оскільки у даному випадку йдеться про те, що позичальник була ознайомлена з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» в частині сплати відсотків за користування кредитом.

Приєднана до матерів справи довідка про видані картки на ім`я ОСОБА_1 зазначає, що 05.03.2010 року Банк видав картку картка № НОМЕР_1 на ім`я відповідачки з терміном дії до 03/14 (а.с.99).

Із позовом до ОСОБА_1 про захист порушеного права Банк звернувся 30.10.2019 року (а.с.1-3).

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до якого перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (статті 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору та підтриманий постановою Верховного Суду від 06.03.2018 року № 61-88 св 17 (справа № 2120/12694/12).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст. 267 ЦК України).

Відповідачка ОСОБА_1 обізнана про наявність справи у суді, 29.10.2020 року отримала копію ухвали Одеського апеляційного суду від 14.07.2020 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Банка і копію апеляційної скарги Банка на заочне рішення суду від 02.06.2020 року (а.с.167), однак не скористалась право надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу, а також надати заяву про застосування строку позовної давності.

За таких обставин, рішення суду в частині відмови у позові про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового судового рішення.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Банка в частині необхідності долучення до матеріалів справи додаткових доказів, оскільки про підстави відмови в частині позовних вимог та необхідність надання додаткових доказів для підтвердження таких позовних вимог Банку стало відомо після отримання копії рішення суду, заслуговують на увагу, а надані докази приймаються.

Доводи у скарзі стосовно необґрунтованості відмови у позові про стягнення заборгованості за відсотками, прийняті до уваги і є підставою для скасування рішення суду в цій частині з прийняттям нового судового рішення.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Порушене право Банка на стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 121549,44 гривень за період з 02.04.2010 року по 30.07.2018 року неустойки підлягає захисту судом апеляційної інстанції шляхом задоволення позову в цій частині.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є : неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ст. 376 ч. 1 п.п.1-4, ч.2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що висновки суду першої інстанції в частині не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права і неправильно застосував ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1, 1054 ч.1 ЦК України, рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитними коштам, а також судових витрат підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.

Апеляційна скарга представника Банка не містить доводів щодо незаконності рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 3 127,91 гривень, тому, виходячи з вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не перевіряє рішення суду першої інстанції в цій частині.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів задовольняє скаргу і скасовує рішення суду першої інстанції в частині з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову в частині, тому Банк має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої в розмірі 1 921 гривень і в суді апеляційної інстанцій в розмірі 2 881,50 гривень, які документально підтверджені (а.с. 45,146).

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, ст. 376 ч.1 п.п.1-4 , ч. 2, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочнерішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 червня 2020 року в частині відмови у позові про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 121 549,44 гривень скасувати.

Позов акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () заборгованість за договором від 02.04.2010 року станом на 31.08.2019 року по процентам за користування кредитом у розмірі 121 549,44 гривень, а також судовий збір у розмірі 1 921 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції та 2 881,50 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду складено 16.01.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков