Справа № 755/5026/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Украгазбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Корольов Михайло Андрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Украгазбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Корольов Михайло Андрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно заявлених позовних вимог, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1005, виданий 24 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, про зобов`язання звернути стягнення на транспортний засіб Kia Rio, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2016, колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на задоволення за рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу вимог ПАТ АБ «Украгазбанк» у розмірі 261 095,22 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 26 березня 2020 року ОСОБА_1 дізнався, про те, що 24 лютого 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович вчинив виконавчий напис №1005 про звернення стягнення на належний позивачу транспортний засіб марки KIA, модель RIO, номер шасі (кузова, рами НОМЕР_1 , рік випуску 2016, колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_2 ), що належить на праві власності ОСОБА_1 та який перебуває в заставі в ПАТ АБ «Укргазбанк» на підставі договору застави від 05 жовтня 2017 року для забезпечення за кредитним договором від 05 жовтня 2017 року. Вважає, що вчинений нотаріусом виконавчий напис є протиправним і таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що протягом дії кредитного договору, позивач здійснював платежі за кредитом, останній платіж було здійснено в березні 2020 році в повному обсязі, у відповідності до графіку платежів, передбаченому договором. Позивач не має заборгованості перед відповідачем щодо сплати кредиту, не знає за який період провадиться стягнення кредитної заборгованості, чим обґрунтована сума в розмірі 261 095,22 грн, будь-яких повідомлень про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання не отримував. Посилаючись на спірність суми кредитної заборгованості, порушення порядку звернення стягнення на предмет застави щодо внесення до Реєстру відомостей про звернення стягнення, недотримання відповідачем положень ч. 3 ст. 24 та

ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», позивач просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 11 червня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін.

Також, даною ухвалою витребувано у приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича завірену належним чином копію матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення ним виконавчого напису від 24 лютого 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1005 про звернення стягнення на майно.

Відповідачем АТ Акціонерний банк «Украгазбанк» копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано 14 липня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Третьою особою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано 16 липня 2020 року, що також підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Третьою особою приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва

Корольовим М.А. отримано копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами 16 липня 2020 року, що також підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 24 червня 2020 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №1005, вчиненого 24 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, про звернення стягнення на рухоме майно, в межах виконавчого провадження №61408187.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 24 червня 2020 року залишено без змін.

31 липня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. направив до суду копію матеріалів виконавчого напису.

21 серпня 2020 року представником АТ Акціонерний банк «Украгазбанк» - адвокатом Бабенком А.І. на адресу суду направлено відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Зазначиє, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису заборгованість була безспірною. Банком надано всі передбачені законом документи для вчинення виконавчого напису. Вважає, що нотаріус вчинив виконавчий напис відповідно до закону та підстав відмовляти банку у вчиненні виконавчого напису не було. Зазначає, що звертаючись з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач зобов?язаний довести шляхом подання відповідних доказів відсутність заборгованості перед кредитом або інших розмір такої заборгованості за кредитним договором у разі, якщо ним оспорюється визначена у виконавчому написі нотаріуса сума боргу. Зокрема, для цього позивач вправі надати докази погашення заборгованості за кредитним договором, зробити власний контррозрахунок належних до сплати сум тощо. Проте, позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення.

21 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 направив на адресу суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що лист-вимога відповідача не відповідає змісту повідомлення, з нього не можливо встановити безспірність заборгованості, при цьому відсутні підтвердження відправлень листа на адресу позивача. Вважає, що виконавчий напис було вчинено без перевірки суми заборгованості, яка є спірною. Зазначив, що сплачував передбачені кредитним договором чергові платежі у повному обсязі, а відповідач не врахував сплачені позивачем платежі в рахунок погашення кредиту та процентів після

10 грудня 2019 року - січень, лютий, березень 2020 року. Оскільки позивач сплатив усі платежі, передбачені кредитним договором до березня 2020 року включно, відповідач неправомірно визначив суму заборгованості. Оскільки позивач не мав заборгованості за кредитним договором, банк не мав права вказувати прострочені проценти. Також зазначає, що оскільки позивач не знав про вимогу відповідача, то не міг подати нотаріусу свої аргументи. Також у відповіді зазначено, що відповідач не мав права встановлювати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Крім того, у відповіді вказано, що відповідачем не надано доказів про реєстрацію в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави.

28 вересня 2020 року представником АТ Акціонерний банк «Украгазбанк» - адвокатом Бабенком А.І. на адресу суду направлені заперечення на відповідь на відзив, в яких представник зазначиє, що надіслані на адресу позивача листи-вимоги повністю відповідають вимогам закону, оскільки станом на 05 грудня 2019 року вже існувала заборгованість, про що й було повідомлено позивача. Листи містять, серед іншого, вимогу банку про виконання порушеного зобов`язання протягом тридцяти календарних днів від дати одержання вимоги. Зазначає, що до суду подані всі необхідні докази відправлення листів-повідомлень. Наголошує на тому, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису заборгованість була безспірною, банком надані всі передбачені законом документи для вчинення виконавчого напису. Крім того, виконавчий напис вчинено в межах трирічного строку позовної давності. Також в запереченнях зазначено, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою визнання заборгованості спірною. Вважає необґрунтованими посилання позивача з приводу спірності розміру заборгованості на додаток №2 до кредитного договору, оскільки даний додаток є дійсним в разі належного виконання своїх зобов`язань позичальником перед кредитором. Представник зазначає, що докази сплати коштів за кредитним договором після вчинення виконавчого напису не можуть бути підставою для його скасування. Крім того, зобов`язання позивача перед банком не є припиненими.

07 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 направив на адресу суду заяву по суті справи, в якій просив приєднати до матеріалів справи додаткові докази.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року

№ 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року №731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.»

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. не скористався своїм правом та не направив до суду заяву по суті справи.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Корольов М.А. також не направив до суду заяву по суті справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані учасниками справи документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Судом встановлено, що 05 жовтня 2017 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та

ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0443/10/2017/0550, згідно умов якого банк надає позичальнику кредит у сумі 352 800,00 грн на придбання автомобіля KIA RIO 2016, який буде використовуватись в особистих та сімейних цілях, строком з 05 жовтня

2017 року по 04 жовтня 2022 року з фіксованою процентною ставкою 12,49 % річних та фіксованою процентною ставкою за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені цим договором - 17,49 % річних (а.с.6-15).

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

05 жовтня 2017 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №0443/10/2017/0550, між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір застави (транспортного засобу), відповідно до якого предметом застави є автомобіль марки KIA, модель RIO, 2016 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір - синій, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.18-23).

За змістом п.6.1. та п.6.2. договору застави, заставодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет застави у випадках, зокрема, якщо у момент настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється, серед іншого, за виконавчим написом нотаріуса в порядку, встановленому чинним законодавством України.

24 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1005, яким запропоновано звернути стягнення на рухоме майно - автомобіль марки КІА, модель RIO, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на користь ПАТ АБ «Укргазбанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» в сумі 261 095,22 грн, а саме: заборгованість по кредиту строкова

234 558,83 грн; заборгованість по кредиту прострочена - 7 910,59 грн; заборгованість по процентах поточна - 2 900,08 грн, заборгованість по процентах прострочена -

5 141,72 грн; заборгованість по комісії поточна - 7 056,00 грн; заборгованість по комісії прострочена - 3 528,00 грн, що становить 261 095,22 грн, а також витрати по вчиненню виконавчого напису. Період за який проводиться стягнення - з 05 жовтня 2017 року по

05 грудня 2019 року (а.с.122).

27 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого органу міста Києва Корольовим М.А. відкрито виконавче провадження №61408187 з примусового виконання виконавчого напису №1005, виданого 24 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О., відповідно до якого звернуто стягнення на рухоме майно: автомобіль марки КIA, модель - RIO, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір - синій, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 на користь

ПАТ АБ «Укргазбанк», за рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 261 095,22 грн, а саме: заборгованість по кредиту строкова - 234 558,83 грн; заборгованість по кредиту прострочена - 7 910,59 грн; заборгованість по процентах поточна - 2 900,08 грн; заборгованість про процентах прострочена - 5 141,72 грн; заборгованість по комісії поточна 7 056,00 грн; заборгованість по комісії прострочена - 3 528,00 грн, що становить 261 095,22 грн, а також витрати по вчиненню виконавчого напису (а.с.97-99).

27 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого органу міста Києва Корольовим М.А в межах виконавчого провадження №61408187 винесено постанову про арешт майна боржника, а саме: транспортний засіб марки КIA, модель - RIO, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір - синій, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.100-101).

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» (Закон №3425-XII).

Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в пункті 2 даного Переліку визначено про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до п. 1.1., 1.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерством юстиції України 22.02.2012 №96/5 (далі за текстом - Порядок) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктів 3.1. - 3.5. глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172; якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку; строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу; при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172.

Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора вважається безспірною.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити в здійсненні виконавчого напису.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання.

Як убачається з кредитного договору №0443/10/2017/0550 від 05 жовтня 2017 року, банком надано позичальнику кредит в сумі 352 800,00 грн на період з 05 жовтня 2017 року по 04 жовтня 2022 року.

У виконавчому написі від 24 лютого 2020 року відображена заборгованість за вказаним договором за період з 05 жовтня 2017 року по 05 грудня 2019 року.

Разом з тим, з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 05 жовтня 2017 року по 05 грудня 2019 року вбачається, що останнім щомісячно вносилась плата на погашення кредиту та нарахованих відсотків, проте в жовтні 2019 року позивач допустив прострочення, здійснивши платіж в листопаді 2019 року (а.с.139-141).

Згідно наданого приватному нотаріусу розрахунку заборгованості, станом на

05 грудня 2019 року, у позивача наявна заборгованість за простроченим тілом кредита - 7910,52 грн та за простроченими відсотками - 5141,72 грн (а.с.124-зворот - 125).

Разом з тим, як убачається з наданих позивачем копій квитанцій, ним 12 грудня 2019 року здійснено часткове погашення кредиту в сумі 4000,00 грн (а.с.29), 20 грудня 2019 року - в сумі 9582,61 грн (а.с.28).

Вказані сплачені позивачем кошти, згідно п.3.7. кредитного договору, повинні були зараховуватися в першу чергу на построчену суму кредиту та прострочені проценти.

Отже, станом на 24 лютого 2020 року - дату звернення представника відповідача до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, наведена в розрахунку заборгованості сума простроченої заборгованості вже була погашеною позивачем.

Крім того, як убачається з матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису від 24 лютого 2020 року, листи-вимоги від 12 грудня 2019 року про дострокове повернення кредиту, направлені на адреси ОСОБА_1 , повернулися до банку без вручення «за закінченням строку зберігання» (а.с.142-144).

Разом з тим, як убачається зі змісту п.4.2.3 кредитного договору №0443/10/2017/0550 від 05 жовтня 2017 року, сторонами визначені умови договору, за якими вимога про дострокове виконання позичальником свої зобов?язань по цьому договору направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов, визначених у цьому підпункті, вимога банку втрачає чинність.

В цьому пункті кредитного договору визначено порушення щодо невиконання позичальником зобов`язань, у тому числі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань, що виникають з цього договору.

Отже, позивачем не лише не було отримано вимог банку, як це передбачено умовами договору, а й здійснено погашення простроченої заборгованості, що в свою чергу призводить до втрати чинності вимогою про дострокове повернення кредиту.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в провадженні Дніпровського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа №755/6700/20 за позовною заявою

ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.217), в межах якої ПАТ АБ «Укргазбанк» подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої банк просить стягнути заборгованість, яка станом на 06 травня 2020 року складає 243764,12 грн (а.с.221-222).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі №305/2082/14-ц викладено правову позицію, згідно якої Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку. Таким чином, вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної.

Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду в даній постанові зазначила, що оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів.

Однак, в даній справі, як вже зазначалось вище, судом встановлено, що станом на дату звернення представника відповідача до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису - 24 лютого 2020 року, наведена в розрахунку заборгованості сума простроченої заборгованості вже була погашеною позивачем, про що останнім подано до суду відповідні докази - платіжне доручення та квитанцію (а.с.28, 29). Крім того 10 січня 2020 року позивачем погашено банку 8050,00 грн (а.с.27), 10 лютого 2020 року -

7050,00 грн (а.с.26) та 10 березня 2020 року - 8050,00 грн (а.с.25).

Таким чином, подання банком приватному нотаріусу не актуального розрахунку заборгованості, без урахування здійснених позивачем платежів, призвело до вчинення виконавчого напису про звернення стягнення для задоволення вимог банку в розмірі заборгованості, до якої включена вже не існуюча прострочена заборгованість, що в свою чергу свідчить про спростування позивачем безспірності боргу.

Разом з тим, стосовно доводів позовної заяви про те, що банком не були зареєстровані в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет заставита лист-вимога відповідача не відповідає змісту повідомлення, суд зазначає наступне.

Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Пунктом 1 ч.1 ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору.

За змістом ст. 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає

1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу;

4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Згідно із ч.1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

У ч.1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із ч.1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Частиною 1 ст. 50 цього Закону визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Отже, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним - Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

При цьому частинами 1, 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується з ч.1 ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.

У статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження;

4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно зі статтею 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пов'язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави.

Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Порядок ведення Реєстру та внесення відомостей до нього врегульовано статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою держателем Реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. До Реєстру вносяться, зокрема, відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Частиною 4 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Порядок ведення Реєстру затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830 (далі - Порядок №830).

Пунктом 4 Порядку №830 визначено, що державна реєстрація відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису.

У пункті 5 Порядку №830 передбачено, що державна реєстрація приватних обтяжень рухомого майна проводиться будь-яким нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Реєстру, а також адміністратором Реєстру та його філіями на підставі відповідного договору.

А у пункті 6 цього Порядку вказано, що заяву про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження (далі - заява) у паперовій формі підписує обтяжувач, справжність підпису якого нотаріально засвідчується (крім випадків подання заяви щодо публічних обтяжень та випадків подання заяви нотаріусу, яким безпосередньо вчинено дію, спрямовану на виникнення, зміну, припинення обтяження, а також на звернення стягнення на предмет обтяження).

Процедуру вчинення виконавчого напису врегулювано в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок №296/5). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку №296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком №1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку №296/5).

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку №296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку №1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку №296/5).

Разом з тим, відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку №296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону №1255-IV щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його скасовано виданим пізніше загальним актом.

Тобто, в цьому випадку необхідно дотримуватися вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Встановлення нотаріусом на стадії відкриття нотаріального провадження, що заява стягувача не містить такої інформації або стягувач не надав необхідних документів, що підтверджують зазначені обставини, перешкоджає вчиненню нотаріусом виконавчого напису.

При цьому неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі п. 2 ч.1 ст. ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів про витребування від обтяжувача згаданої інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів вказує на незаконність нотаріальної дії як виконаної без усіх необхідних даних.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Велика Палата Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі №320/8269/15-ц, факт недотримання стягувачем положень ч.3 ст. 24 та ч.1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження є достатньою правовою підставою для визнання за рішенням суду виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Як убачається з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, дата видачі 24 лютого 2020, щодо предмета обтяження - вищевказаного транспортного засобу марки - KIA, модель - RIO, держаний номерний знак - НОМЕР_2 , наявні відомості про звернення стягнення - 18 грудня 2019 року зареєстровано звернення стягнення (а.с.126-зворот).

Отже доводи позовної заяви в цій частині спростовані наявними в матеріалах нотаріальної справи документами.

Разом з тим, надіслані на адреси позивача листи-вимоги (а.с.142, 143) не містять опису предмета забезпечувального обтяження та визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач, що суперечить вимогам ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Украгазбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Корольов Михайло Андрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 261,20 грн. (840,80 грн (за позовною заявою) + 420,40 грн (за заявою про забезпечення позову))

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. . 546, 572, 589, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 19, 34, 87-89 Закону України «Про нотаріат», п.п. 1.1., 2.3, 3.1.-3.5. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерством юстиції України 22.02.2012р.№296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99р.№ 1172, Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-IV від 18.11.2003, Порядком ведення Реєстру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Украгазбанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Єреванська, буд.10; ), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович (місцезнаходження: м.Київ, вул.Горького, буд. 47/12, літ.А, прим.28), приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Корольов Михайло Андрійович (місцезнаходження: м.Київ, вул.Костельна, буд.7, оф.4), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, зареєстрований в реєстрі за №1005, про звернення стягнення на транспортний засіб: марки КІА, модель RIO, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власностіОСОБА_1 , яким запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в сумі

261 095,22 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Украгазбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 261,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: