Справа № 329/315/21
Провадження № 2-о/329/16/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року смт Чернігівка

Чернігівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді - Богослова А.В.,

за участі: секретаря судового засідання - Кіріченко Н.В.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-заявник), діючи через свого представника, звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву обґрунтовує тим, що з 18 липня 1978 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер. За життя ОСОБА_3 працював шахтарем, а з 22 березня 1996 року йому було призначено пенсію за віком. З 15 червня 2019 року заявнику також було призначено пенсію за віком. ОСОБА_1 звернулась до Відділу обслуговування громадян №17 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про перехід на інший вид пенсії у зв`язку з втратою годувальника, проте відділення фонду повідомило її про відсутність підстав для перерахунку пенсії, оскільки нею не надано документів, які б підтверджували факт спільного проживання з годувальником або факт перебування її на утриманні померлого чоловіка. Заявник зазначає, що з моменту призначення її чоловікові пенсії за віком і до самої смерті чоловіка, вони мали спільний бюджет, окрім пенсії чоловіка сім`я інших доходів не мала. Фактично ОСОБА_1 перебувала на утриманні чоловіка, адже отримувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Крім цього, станом на момент виходу її чоловіка на пенсію ОСОБА_1 ніде не працювала, пенсію не отримувала. Посилаючись на зазначені обставини, заявник ОСОБА_1 просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що вона перебувала на повному утриманні у чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв чи клопотань не надала.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник заінтересованої особи надав заяву про розгляд справи без його участі.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_1 та його дружина є сестрами. ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_3 він знає з 1988 року, вони проживали в АДРЕСА_1. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя з 1970 року по 2012 рік ОСОБА_3 працював шахтарем. ОСОБА_1 працювала в селищній раді, але не довго, приблизно до 1995 року. ОСОБА_1 перебувала на утриманні чоловіка ОСОБА_3 . Заявник говорила свідкові, що гроші заробляє її чоловік, він забезпечує її всім необхідним. На день смерті ОСОБА_3 вони проживали разом. ОСОБА_3 похований в м. Торез.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 , пояснила, що ОСОБА_1 - її рідна сестра. ОСОБА_1 проживала з чоловіком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Сестра працювала в селищній раді. Чоловік сестри отримував велику зарплатню, потім пенсію, тому повністю утримував сім`ю, в тому числі і дружину. Сестра їй говорила, що вона перебуває на утриманні чоловіка. ОСОБА_3 також говорив свідкові, що він заробив пенсію і його дружині не потрібно ніде працювати. Поховання ОСОБА_3 відбувалося в м. Торез.

Вислухавши пояснення представника заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд доходить наступного висновку.

Як встановлено, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебули у зареєстровану шлюбі з 18 липня 1978 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 18 липня 1978 року.

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_2 , виданого 11 листопада 1996 року, ОСОБА_3 з 22 березня 1996 року було призначено пенсію за віком.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 12 листопада 2014 року виконкомом Пелагеївської селищної ради міста Тореза Донецької області.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , записи про прийом на роботу після 08 травня 1996 року відсутні.

Згідно довідки № 18 від 18.02.2021, Відділу обслуговування громадян № 17 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ОСОБА_1 перебуває на обліку як отримувач пенсії за віком.

Листом Відділ обслуговування громадян № 17 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомив ОСОБА_1 про відмову в здійсненні перерахунку пенсії, оскільки відсутній документ, який підтверджує спільне проживання з годувальником або перебування на повному його утриманні.

Відповідно до довідки № 671 від 09.02.2021, виданої «Пелагеєвською селищною адміністрацією Донецької Народної Республіки», ОСОБА_1 проживала разом з годувальником ОСОБА_3 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо прийняття до уваги в якості доказу довідки № 671 від 09.02.2021, виданої органом, який фактично здійснює функції органу місцевого самоврядування на тимчасово непідконтрольній території України -«Пелагеєвською селищною адміністрацією Донецької Народної Республіки», суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу, виданого органами і установами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно з ч.3 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до п.8. Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1995, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівнянням розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

В судовому засіданні встановлено, що допомога надавалася ОСОБА_3 своїй дружині ОСОБА_1 систематично, носила постійний характер та була для неї єдиним джерелом засобів до існування, що свідчить про перебування заявника на утриманні чоловіка до дня його смерті.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, зазначеною в постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 592/17552/18.

В судовому засіданні також встановлено, що підтвердження факту перебування заявника на утриманні чоловіка необхідне заявнику для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, в позасудовому порядку заявник не має можливості підтвердити зазначений факт.

Тому суд доходить висновку про наявність підстав для встановлення факту перебування заявника на утриманні померлого чоловіка.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 18, 76-81, 141, 315, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити повністю.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утриманні свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня його смерті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Чернігівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складений 24 травня 2021 року.

Заявник: ОСОБА_1 ,місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Карпенка - Карого, 25-а, .

Суддя А.В.Богослов