Справа № 462/5424/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/1560/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивача Лавріва В.П., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Оприска М.В., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача Забродського А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Траст Фінанс» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 березня 2019 року в складі судді Ліуша А.І. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Траст Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «Траст Фінанс» про визнання кредитного договору недійсним,-

встановив:

У жовтні 2016 року позивач ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до суду із позовом до відповідачів до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликався на те, що відповідно до кредитного договору №KF49968 від 11 червня 2008 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 235000,00 доларів США, строком до 09 червня 2023 року, зі сплатою процентів у розмірі 12,50% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 12 червня 2008 року укладено договір поруки між банком та ОСОБА_2 , відповідно до якого він на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язаннях відповідача ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 08 листопада 2012 року укладено договір поруки №KF49968 між банком та ОСОБА_3 , відповідно до якого поручитель на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язаннях відповідача ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору.

У порушення ст. 526 ЦК України та умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 10 жовтня 2016 року загальна заборгованість відповідача перед ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є ТзОВ «Траст Фінанс», становить 156748,07 доларів США, що еквівалентно 4050508,85 грн.

З врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 31.10.2016 року, просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» суму заборгованості за кредитним договором №KF49968 від 11 червня 2008 року в розмірі 69865,94 доларів США, що еквівалентно 1781298,58 грн, стягнути з відповідача ОСОБА_2 , який є солідарним боржником за зобов`язаннями ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF49968 від 11 червня 2008 року в розмірі 69865,94 доларів США, що еквівалентно 1781298,58 грн, та стягнути з відповідача ОСОБА_3 , яка є солідарним боржником за зобов`язаннями ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF49968 від 11 червня 2008 року в розмірі 69865,94 доларів США, що еквівалентно 1781298,58 грн., а також стягнути солідарно з відповідачів сплачений судовий збір у розмірі 26719,48 грн.

Під час розгляду справи 13.02.2017 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ВіЕс Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування зустрічного позову покликався на те, що при укладенні кредитного договору №KF49968 від 11 червня 2008 року банк не виконав вимоги закону про дотримання істотних умов договору щодо надання позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту, які є істотними для такого виду договорів, а також те, що банк в умовах кредитного договору приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за користування кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгодженого між сторонами кредитного правочину в його умовах, що на переконання позивача, є ознаками введення його банком в оману.

Просив визнати недійсним кредитний договір №KF49968 від 11 червня 2008 року.

Ухвалою судового засідання від 25 березня 2019 року залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальність «Траст Фінанс» як правонаступника позивача ПАТ «ВіЕс Банк».

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 березня 2019 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Траст Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено за безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Траст Фінанс» про визнання кредитного договору недійсним задоволено повністю.

Визнано недійсним кредитний договір №KF49968 від 11 червня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» та ОСОБА_1 .

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Траст Фінанс» на користь ОСОБА_1 640 гривень 00 копійок судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Траст Фінанс» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 14880 гривень 00 копійок судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник правонаступника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Траст Фінанс», вважає рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що зустрічну позовну заяву подано з пропуском позовної давності, оскільки оспорюваний кредитний договір укладено 11 червня 2008 року, а із зустрічним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду у 2017 року, при цьому у суді першої інстанції банк подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

В свою чергу, обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 230 ЦК України, статтями 11,18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Апелянт вважає, що підписавши кредитний договір ОСОБА_1 засвідчив, що перед підписанням угоди належно і у достатній формі ознайомився з усіма умовами цієї угоди, їх повністю і однаково з кредитором розуміє, вважає справедливими, адекватними, розумними, погоджується з ними і жодних заперечень не має, угода підписана позичальником добровільно, його волевиявлення є вільним, не під впливом помилки чи тяжких обставин, відповідає його внутрішній волі, намірам безумовного та реального виконання взятих на себе зобов`язань.

Крім цього, у Додатку № 2 до кредитного договору від 11 червня 2008 року зазначено, що позичальнику надана попередня інформація про умови кредиту та орієнтовну сукупну вартість подорожчання кредиту, що підтверджується його підписом.

На виконання умов спірного договору позивач отримав кошти в іноземній валюті, визначеній в умовах договору та тривалий час виконував у частині повернення кредитних коштів.

Встановивши на підставі висновку експерта виключно ті обставини, що банком не була надана позивачу повна та достовірна інформація про умови кредитування і сукупну вартість кредиту у частині, що стосується реальної процентної ставки, суд першої інстанції за відсутності достовірних даних для визнання решти умов договору несправедливими, відсутності достовірних даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, безпідставно дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання договору недійсним в цілому, не встановивши обставин, які відповідно до ст. 217 ЦПК України, можна було кваліфікувати як несправедливі умови і які могли мати наслідком недійсність договору в цілому.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов ТзОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов висновку, що позовні вимоги первісного позову не знайшли своє повне ствердження у судовому засіданні, оскільки представником позивача не надано суду достатніх, належних, достовірних та допустимих доказів у їх підтвердження, а тому у задоволенні первісного позову відмовив, однак позовні вимоги зустрічного позову знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Суд врахував, що відповідачу ОСОБА_1 об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного кредитного договору №KF49968 від 11 червня 2008 року і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а банк, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», не надав ОСОБА_1 відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті, а також під час укладання договору банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості, внаслідок чого в момент підписання кредитного договору між сторонами ОСОБА_1 був введений в оману ВАТ «Електрон Банк» щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України судова колегія виходить з такого.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору №KF49968 від 11 червня 2008 року, укладеного між ВАТ «Електрон Банк», правонаступниками якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та ТзОВ «Траст Фінанс», і ОСОБА_1 , позичальник отримав кредит для споживчих потреб у розмірі 235000,00 доларів США з процентом за користування кредитом у розмірі 12,5% річних, строком до 09 червня 2023 року.

Виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором забезпечено іпотекою квартири АДРЕСА_1 та нежитловими приміщеннями у будинку АДРЕСА_2 .

Згідно із п. 5.2.8 кредитного договору №KF49968 від 11 червня 2008 року позичальник зобов`язаний сплатити в день надання кредиту комісію в розмірі 2,0% від суми виданих коштів позичальнику.

Відповідно до п. 5.2.9 кредитного договору №KF49968 від 11 червня 2008 року позичальник зобов`язаний сплатити у день підписання договору застави комісію банку за перевірку заставного майна в сумі 250,00 грн.

За несвоєчасне повернення кредиту та/або процентів, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, але не менше ніж 3 грн. в день за кожен день прострочення.

Згідно із п. 8.2 кредитного договору №KF49968 від 11 червня 2008 року сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (із вказанням її у процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором), у вигляді реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі позичальника за кредитом до чистої суми виданого кредиту та абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов`язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених позичальником, як на користь банку, так і третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту, вказані у Додатку № 1 до Кредитного договору.

На забезпечення виконання кредитного договору №KF49968 від 11 червня 2008 року між банком та ОСОБА_2 12 червня 2008 року укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель ОСОБА_2 відповідає перед банком солідарно із боржником ОСОБА_1 за виконання його зобов`язань за кредитним договором №KF49968 від 11 червня 2008 року.

Також, на забезпечення виконання кредитного договору №KF49968 від 11 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 08 листопада 2012 року укладено договір поруки № KF49968/S-4, відповідно до якого поручитель ОСОБА_3 відповідає перед банком солідарно із боржником ОСОБА_1 за виконання його зобов`язань за кредитним договором №KF49968 від 11 червня 2008 року.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України)

Оскільки відповідачі умов договорів не виконали, позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення суми заборгованості за договором кредиту, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 31.10.2016 року, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «ВіЕс Банк» суму заборгованості за кредитним договором №KF49968 від 11 червня 2008 року в розмірі 69865,94 доларів США, що еквівалентно 1781298,58 грн.

На підтвердження суми заборгованості надав розрахунок загальної заборгованості станом на 31 жовтня 2016 року, за яким на вказану дату сума простроченої заборгованості по тілу кредиту становить 68972,15 дол. США, несплачені відсотки за користування кредитними коштами 735,48 дол. США, нарахована пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, обрахованої від суми простроченої заборгованості 158,31 дол. США, загальна сума заборгованості 69865,94 доларів США (т. 1 а.с. 50).

Разом з тим, звертаючись із зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору № KF49968 від 11 червня 2008 року, відповідач ОСОБА_1 покликався на те, що при укладенні кредитного договору банк не виконав вимоги закону про дотримання істотних умов договору, щодо надання позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту, які є істотними для такого виду договорів, а також те, що банк в умовах кредитного договору приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за користування кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгодженого між сторонами кредитного правочину в його умовах, що на переконання позивача, є ознаками введення його банком в оману.

Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладання кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За змістом частини п`ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладання кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними.

Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

При цьому нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

Статтею 230 ЦК України встановлено правові наслідки правочину, який вчинено під впливом обману.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України замовчування стороною існування наявності обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину, є обманом. Визначення поняття обставин, що мають істотне значення, викладено в абз. 2 ч. 1 ст. 229 ЦК України, під якими розуміється помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом.

Констатувавши факт порушення прав позивача за зустрічним позовом, суд першої інстанції свої висновки в основному побудував на висновку експерта №4204 від 12 березня 2018 року, згідно з яким дослідженням поданих документів встановлено, що відповідно до вимог «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168, згідно з умовами кредитного договору №KF49968 від 11 червня 2008 року сукупна вартість кредиту складає 483895,34 доларів США, в тому числі: погашення основної суми кредиту 235000,00 доларів США, відсотки за користування кредитом 223001,18 доларів США, платежі за надані супутні послуги на користь банку 4751,51 доларів США, платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб - 21142,65 доларів США. Чиста сума кредиту становить 228838,98 доларів США. Абсолютне значення подорожчання кредиту складає 248895,34 доларів США, реальна процентна ставка складає 14,87%.

Розрахунок заборгованості позичальника перед банком станом на 31 жовтня 2016 року не відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору та розрахунковим документам за кредитним договором №KF49968 від 11 червня 2008 року (т. 3 а.с. 13-19).

Колегія суддів вважає, що наведені судовим експертом обставини та висновки не свідчать однозначно про оформлення відповідачем за зустрічним позовом кредиту за кредитним договором №KF49968 від 11 червня 2008 року з порушенням вимог нормативно - правових актів, які регулюють питання кредитних правовідносин, при цьому судова колегія враховує те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях та оцінює висновок експерта за положеннями ст.ст. 89, 110 ЦПК України.

Вирішуючи даний спір по суті, апеляційний суд виходить з того, що банк у письмовій формі надав позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, попередивши, що валютні ризики під час виконання зобов`язань покладені на позичальника, а також надав розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту, що вбачається із підписаного позивачем додатку № 2 до кредитного договору (т.1 а.с. 9-10).

При цьому, спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач за зустрічним позовом на момент укладання договору не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного ним договору, мав уявлення про реальну вартість кредиту.

ОСОБА_1 не надав апеляційному суду належних та переконливих доказів порушення банком норм діючого законодавства, які могли бути підставою згідно з пунктами 2, 3, 5, 6 ст. 203, ст. 230 ЦК України для визнання договору недійсним, всі вимоги законодавства при укладанні правочину були додержані сторонами.

Більше того, використовуючи кредит та частково погашаючи його, боржник погоджувався з умовами такого, проте в подальшому після звернення позивача ПАТ «ВіЕс Банк» з позовом до нього про стягнення заборгованості, ОСОБА_1 вирішив звернутися до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним.

Разом з тим, колегія суддів визнає обґрунтованими вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про несправедливість умов пункту 5.2.8 кредитного договору, за яким позичальник зобов`язаний сплатити в день надання кредиту комісію в розмірі 2,0% від суми виданих коштів позичальнику.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Таким чином, плата за видачу готівки з каси банку позичальнику у розмірі 2% від суми виданих коштів призводить до зміни у витратах позичальника, що є незаконним в силу частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, право, за захистом якого позивач звернувся до суду, в цій частині є порушеним.

Разом з тим, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності.

Заявою від 05.04.2017 року відповідач за зустрічним позовом просив застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог ОСОБА_1 .

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (стаття 236 ЦК України).

Отже, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

ОСОБА_1 є стороною кредитного договору, який містить оспорювані умови про сплату комісії за видачу готівки у розмірі 2% від розміру отриманих коштів, тобто обізнаний щодо змісту кредитного договору з моменту його вчинення, а тому перебіг трирічного строку позовної давності за вимогою про визнання недійсним пункту 5.2.8. кредитного договору почався 11 червня 2008 року та закінчився 12 червня 2011 року, що має наслідком відмову у задоволенні позову в цій частині на підставі частини четвертої статті 267 ЦК України.

Згідно із статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У зв`язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору станом на 31 жовтня 2016 року позивачем ПАТ «ВіЕс Банк» проведено розрахунок заборгованості, відповідно до якого прострочена заборгованість за кредитом складає 68972,15 дол. США, що еквівалентно 1758510,56 грн., заборгованість по сплаті відсотків 735,48 дол. США, що еквівалентно 18751,76 грн. та пеня за прострочення сплати кредиту 158,31 дол. США, що еквівалентно 4036,26 грн.

У висновку експерта №4204 від 12 березня 2018 року проведено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 та встановлено, що станом на 31 жовтня 2016 року розмір заборгованості становить: за кредитом 68972,15 дол. США, по сплаті відсотків, в тому числі прострочена 715,57 дол. США, пеня за прострочення сплати кредиту 158,31 дол. США.

Різниця між даними розрахунку заборгованості за кредитним договором №KF49968 від 11 червня 2008 року здійсненим ПАТ «ВіЕс Банк» та даними розрахунку експерта складає 19,91 дол. США, яка виникла за рахунок нарахування відсотків за користування кредитом ПАТ «ВіЕс Банк» за період з 01.06.2016 року по 30.06.2016 року в сумі 1218,11 дол. США, що не відповідає умовам кредитного договору.

В свою чергу, статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, поручителі, які спільно поручилися одним договором, відповідають перед кредитором солідарно. У разі укладення кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов"язання, ч. 3 ст. 554 ЦК України не застосовується.

У такому випадку кредитор має право пред`явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, відповідно до яких кожен із поручителів відповідає перед кредитором разом із боржником, як солідарні боржники.

За наведених обставин, колегія суддів приймає до уваги розрахунок суми заборгованості, проведений експертом у висновку №4204 від 12 березня 2018 року, відтак з врахуванням приписів ст. 554 ЦК України, з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 необхідно стягнути в користь правонаступника позивача ТзОВ «Траст Фінанс» заборгованість за кредитним договором №KF49968 від 11 червня 2008 року у розмірі 69846,03 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом 68972,15 дол. США, по сплаті відсотків, в тому числі прострочена 715,57 дол. США, пеня за прострочення сплати кредиту 158,31 дол. США.

Враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить висновку про підставність апеляційної скарги, відтак рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є ТзОВ «Траст Фінанс» про визнання недійсним кредитного договору №KF49968 від 11 червня 2008 року, укладеного між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 , та часткове задоволення позову ПАТ «ВіЕС Банк», правонаступником якого є ТзОВ «Траст Фінанс», до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Траст Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 березня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Траст Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Траст Фінанс» (місцезнаходження 01001, м. Київ, вул. Софіївська, 10/4, ) заборгованість за кредитним договором №KF49968 від 11 червня 2008 року у розмірі 69846,03 (шістдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок шість доларів 03 цента США).

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Траст Фінанс» (місцезнаходження 01001, м. Київ, вул. Софіївська, 10/4, ) заборгованість за кредитним договором №KF49968 від 11 червня 2008 року у розмірі 69846,03 (шістдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок шість доларів 03 цента США).

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Траст Фінанс» (місцезнаходження 01001, м. Київ, вул. Софіївська, 10/4, ) судовий збір за звернення із позовною заявою та за подання апеляційної скарги 67438,70 грн., а саме по 22479 (двадцять дві тисячі чотириста сімдесят дев`ять) гривень 56 копійок з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Траст Фінанс» про визнання недійсним кредитного договору №KF49968 від 11 червня 2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» та ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 травня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк