У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.01.2021 Справа №1915/1977/2012

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В., представника боржника Фльорківа О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі скаргу боржника ОСОБА_1 , стягувач акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», орган ДВС Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ),

про визнання неправомірними дій та бездіяльності та скасування постанови державного виконавця, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою, просить:

- визнати неправомірними дії та рішення головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західної міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сухарського Руслана Степановича у виконавчому провадженні ВП № 56487405 щодо накладення арешту на грошові кошти, які містяться на картковому рахунку ОСОБА_1 (картка для виплат НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 , ІВА№ НОМЕР_3 ), відкритому у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в сумі 55000 грн., які одержані як аліменти на дітей в ході виконавчого провадження ВП №56720529 з примусового виконання судового наказу по справі №607/10475/18 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей,

- зобов`язати головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт з грошових коштів в сумі 55000,00 грн., що містяться на цьому картковому рахунку,

- скасувати постанову про арешт коштів боржника, винесену 13.11.2020 р. головним державним виконавцем Сухарським Русланом Степановичем у виконавчому провадженні ВП №56487405, в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на картковому рахунку ОСОБА_1 (картка для виплаті НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 , ІВАN НОМЕР_4 ), відкритому у АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Заява мотивована тим, що скаржник є боржником по виконавчому провадженні ВП №56487405 з примусового виконання виконавчого листа по справі №915/1977/2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором в сумі 24 019,85 дол. США, що еквівалентно 191 479,04 грн. Окрім того, на виконанні у Тернопільському міському відділі виконавчої служби Південно-Західн ого міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження ВП №56720529 з примусового виконання судового наказу по справі №607/10475/18, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 03.07.2018 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 (однієї третини) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесята) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 07 червня 2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. В ході виконавчого провадження ВП №56720529 про стягнення з ОСОБА_2 виплат на утримання дітей 08.09.2020 р. на картковий рахунок ОСОБА_1 відповідно до платіжного доручення №7134 від 07.09.2020 р. зараховано кошти в сумі 55000,00 грн., платник - Тернопільський MB ДВС ГТУЮ; призначення платежу: «грошові кошти з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 ївна кошти в сумі 55000,00 гри. (ВП 56720529) аліменти». Проте, органом державної виконавчої служби накладено арешт на вказані кошти. 19.11.2020 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про розблокування та зняття арешту з вказаних коштів, надавши при цьому письмові докази отримання їх саме від Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в ході виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, однак відповіддю від 27.11.2020 р. вих. № 94398 за підписом начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Володимира Банаха, її заяву про розблокування та зняття арешту з коштів залишено без задоволення з огляду на відсутність у державного виконавця документального підтвердження, що рахунок ОСОБА_1 , який арештовано, має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Такі дії та рішення державних виконавців і посадових осіб державної виконавчої служби вважає неправомірними, а постанову про арешт коштів боржника, винесену державним виконавцем 13.11.2020 р. у ВП №56487405, в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 55000,00 грн., що містяться на картковому рахунку такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2020 року прийнято справу до свого провадження та призначено судове засідання.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав з підстав, викладених в ній.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши надані докази, судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_1 є боржником по виконавчому провадженні ВП №56487405 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 1915/1977/2012, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 20.11.2014 р. про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором в сумі 24019,85 дол. США, що еквівалентно 191479,04 грн.

Крім того, як видно із постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.07.2018 року, на виконанні Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) знаходиться виконавче провадження щодо примусового виконання судового наказу по справі №607/10475/18, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 03.07.2018 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 (однієї третини) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесята) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 07 червня 2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Згідно платіжного доручення №7134 від 07 вересня 2020 року, в ході виконання цього виконавчого провадження ВП № 56720529, в якому скаржниця є стягувачем, Тернопільським МВ ДВС ГТУЮ на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , ІВА№ НОМЕР_3 , відкритому у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» перераховано кошти в сумі 55000,00 грн., призначення платежу: «грошові кошти з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 вна (ВП 56720529) аліменти».

Постановою головного державного виконавця Сухарського Р.С. від 13.11.2020 року в рамках виконавчого провадження ВП №56487405 накладено арешт на всі грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено у межах суми звернення стягнення.

ОСОБА_1 зверталася із заявою до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зняття арешту з вказаних коштів.

Як видно із відповіді від 27.11.2020 р. №94398 за підписом начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), її повідомлено, що станом на 27.11.2020 року у державного виконавця документального підтвердження, що рахунок ОСОБА_1 , який арештовано, має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Розглянувши справу, суд доходить висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення, зважаючи на таке.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, законності, дизпозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, розумності строків виконавчого провадження, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

В силу частини першої, пункту першого частини другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, у тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону).

Як передбачено частиною першою статті 48 Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

За змістом частин першої та другої статті 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з пунктом десятим частини першої статті 73 Закону, не може бути звернено стягнення на допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною інвалідом, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

У частині першій статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, грошові кошти, одержані як аліменти на дитину, є власністю дитини та мають цільове призначення виключно в інтересах дитини, тому на них не може бути звернено стягнення за зобов`язаннями того із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 березня 2018 року в справі №682/690/16-й.

Як вбачається із платіжного доручення №7134 від 07.09.2020 р. кошти в сумі 55000.00 грн. сплачені (перераховані) 07.09.2020 р. на картковий рахунок ОСОБА_1 ? картка для виплат НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 , ІВАN НОМЕР_3 , відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального і управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в ході виконавчого провадження ВП №56720529 з примусового виконання судового наказу по справі №607/10475/18 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

Тому, в розумінні статті 179 СК України дані кошти є власністю дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та мають цільове призначення виключно в інтересах цих дітей, тому звернення стягнення на такі кошти за зобов`язаннями матері, на ім`я якої виплачуються аліменти, заборонено законом, зокрема ст. 179 СК України, ст. 321 ЦК України, ст. 73 Закону «Про виконавче провадження».

Згідно пункту один частини четвертої статті 59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту усього майна боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Даною нормою закріплено, фактично, дві окремих та самостійних підстав для зняття виконавцем арешту з усього чи з частини майна (коштів) боржника, а саме: рахунок боржника має спеціальний режим використання; звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Як видно із пояснень скаржника у скарзі, відповіді від 27.11.2020 р. № 94398, ОСОБА_1 зверталася із заявою до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зняття арешту з вказаних коштів із заявою від 19.11.2020 року та надала документи, які підтверджують, що грошові кошти в сумі 55000 гривень це аліменти на утримання дітей.

Однак, відповідно до відповіді за підписом начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), їй повідомлено, що станом на 27.11.2020 року у державного виконавця документального підтвердження, що рахунок ОСОБА_1 , який арештовано, має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Згідно пункту третього частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання. Вказаний обов`язок державного виконавця кореспондується із правом сторони виконавчого провадження заявляти клопотання (ч.1 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження).

Згідно частини першої статті 13 ЗУ «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Однак, розглядаючи заяву ОСОБА_1 від 19.11.2020 року, та маючи достатні відомості про те, що кошти, які надійшли на її рахунок в сумі 55000 гривень є аліментами на утримання неповнолітніх дітей, звернення стягнення на які заборонено, а отже наявності підстав, передбачених пунктом один частини четвертої статті 59 Закону для прийняття рішення про зняття арешту, державним виконавцем такий обов`язок не виконано, постанову не винесено.

Тому, суд доходить висновку, що державним виконавцем допущено незаконну бездіяльність, щодо невирішення належним чином клопотання боржника виконавчому провадженні, а тому скарга підлягає до часткового задоволення, шляхом зобов`язання державного виконавця Тернопільського міського відділу:державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у виконавчому провадженні ВП №56487405 прийняти постанову про зняття арешту з грошових коштів в сумі 55000,00 грн., що містяться на картковому рахунка (картка для виплат НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 , ІВАN НОМЕР_3 , відкритому у АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Щодо вимог скарги про визнання незаконними та протиправними дій про накладення арешту та скасування постанови про арешт коштів боржника, винесену 13.11.2020 р. головним державним виконавцем в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на картковому рахунку ОСОБА_1 (картка для виплаті НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 , ІВАN НОМЕР_4 ), відкритому у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», то в цій частині скарга не підлягає до задоволення

Так, постановою не накладався арешт конкретно на кошти в сумі 55000,00 грн., що містяться на картковому рахунку НОМЕР_2 , ІВА№: НОМЕР_3 , відкритому у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та які є аліментами, а на всі грошові кошти, що містяться на рахунках в межах суми стягнення, що відповідає вимогам ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження». На вказаній картці також можуть бути і інші надходження, на які законом не заборонено звертати стягнення.

Також, як видно із змісту п. 1 ч.4 ст. 59 Закону, зняття арешту з усього майна боржника або його частини з підстав отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом відноситься до компетенції державного виконавця у виконавчому провадженні а не суму, а тому належним способом захисту є саме зобов`язання державного виконавця прийняти рішення про скасування арешту.

Тому в цій частині слід відмовити в задоволенні скарги.

Згідно ч 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Крім того скаржник просить стягнути із приватного виконавця на його користь судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу в розмірі 3000 гривень,

Відповідно до статті 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Верховний Суд у своїй постанові від 11.04.2018 у справі № 918/858/16 зробив висновок, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги на дії (бездіяльність) органу державної виконавчої служби, підлягають розподілу відповідно до вимог процесуального закону.

Зважаючи на те, що скаргу задоволено частково, задоволено одну вимогу з трьох, а тому судові витрати, які має понести скаржниця на правову допомогу, пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1000 гривень (1/3 від 3000), та які є підтвердженими договором, додатком до договору про надання правової допомоги від 01.12.2020 року, актом обсягу наданої правничої допомоги від 16.12.2020 року, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати державного виконавця Тернопільського міського відділу:державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у виконавчому провадженні ВП №56487405 зняти арешт з грошових коштів в сумі 55000,00 грн., що містяться на картковому рахунку ОСОБА_1 ївни відкритому у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», картка для виплат НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 , ІВАN НОМЕР_3 , перераховані на цей рахунок згідно платіжного доручення №7134 від 07 вересня 2020 року, призначення платежу: «грошові кошти з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 кошти в сумі 55000,00 гри. (ВП 56720529) аліменти».

В задоволенні решти скарги відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в користь ОСОБА_1 ївни 1000 (одна тисяча) гривень судових витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Реквізити сторін:

Боржник: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .

Стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», вул. Грушевського, 1Д м. Київ, .

Орган ДВС: Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), код СДРПОУ 40330167, 46001, вул. Князя Острозького, 14, м. Тернопіль.

Повний текст ухвали виготовлено 11 січня 2021 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк