Провадження № 2/127/2277/21
У Х В А Л А

Іменем України

25 травня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бойко В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовської Вікторії Станіславівної про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію, суд, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову.

ОСОБА_1 обґрунтовує зазначену заяву тим, що 11.01.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого заявник передав ОСОБА_3 у власність 30 000,00 доларів США терміном на 1 рік. У зв`язку з невиконання своїх зобов`язань ОСОБА_3 , в грудні 2020 року заявник звернувся до суду про з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 42 526,53 доларів США. Рішенням суду від 26.02.2021 року позов було задоволено. Станом на дату укладення договору позики ОСОБА_3 мав у приватній власності квартиру АДРЕСА_1 . Однак, 27.11.2019 року власником даної квартири став ОСОБА_4 , який є сином відповідача ОСОБА_3 на підставі договору дарування. Заявник вважає, що даний договір дарування квартири АДРЕСА_1 , яким відповідач ОСОБА_5 подарував квартиру своєму сину є фраудаторним правочином, тому договір дарування квартири має бути визнаний недійним. Таким чином, заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 , оскільки у випадку невжиття заходів забезпечення позову, можливе невиконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області № 127/28125/20, яким стягнуто із відповідача ОСОБА_3 на користь заявника заборгованість за договором позики.

Дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних права або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Також слід зазначити, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, подана представником позивача заява про забезпечення позову не містить доказів про існування реальної загрози відчуження вищевказаної квартири.

Згідно ч.7 ст. 153 ЦПК України, Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Таким чином, суд не вбачає ані наявності зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ані ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі не вжиття таких заходів.

Виходячи з наведеного вище, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовської Вікторії Станіславівної про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Суддя: