Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2021 Справа №607/13192/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Безручко Т.В.

представника позивачів Жак Н.Т.

відповідача - ОСОБА_1 та його представника - Шевчука В.О.

відповідача - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 - Горбуляка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу цивільну справу за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах яких діє адвокат Жак Н.Т. звернулись в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (надалі АТ «СГ «ТАС»), приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (надалі ПрАТ «СК «Провідна») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, у якому, уточнивши позовні вимоги згідно поданої ним заяви від 12 серпня 2019 року, просять: стягнути із акціонерного товариства «Страхова група ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_12 , ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 49608 грн; стягнути із акціонерного товариства «Страхова група ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_12 , ОСОБА_7 витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 16536 грн.; стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 по 2 000 000 грн. заподіяної моральної шкоди, у користь кожного; стягнути у солідарному порядку із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 152 878,95 грн. відшкодування майнової шкоди, а також судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказують на те, що 03 березня 2016 року о 22 год.55 хв. водій ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. НОМЕР_1 по вул..Замковій у місті Тернополі, на нерегульованому пішохідному переході вчинив наїзд в задню частину автомобіля марки «Opel Vivaro» р.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого, обидва транспортні засоби в`їхали на нерегульований пішохідний перехід, на якому був вчинений наїзд передньою частиною автомобіля марки «Opel Vivaro» р.н.з. НОМЕР_2 на пішохода ОСОБА_14 , яка отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудей з численними двобічними переломами ребер та порушенням цілісності крупної магістральної судини - аорти, що призвело до масивної внутрішньої грудної кровотечі, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. За вказаним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, порушено кримінальне провадження за ч.2 ст.286 КК України. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2019 року за результатами розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, останнього визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки. Зазначений вирок у частині винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення залишений без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 26.06.2019 року. Від моменту коли позивачі дізнались про смерть ОСОБА_14 та по даний час, вони перебувають у стані сильного стресу, сильного душевного хвилювання. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не можуть змиритись із смертю дочки, а ОСОБА_8 із смертю своєї сестри. У зв`язку із смертю дочки та сестри, позивачі зазнали значної моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болю, емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях, психологічній травмі, що стало наслідком втрати соціальних зв`язків. На фоні емоційних та психологічних страждань, позивачі змушені постійно перебувати під наглядом лікарів, що призвело до внесення змін у їх життєві та виробничі стосунки. Позивачі змушені витрачати час та зусилля, необхідні для відновлення свого попереднього стану. Позивач ОСОБА_6 не може працювати, перебуває на лікуванні, приймає заспокійливі ліки. Позивача ОСОБА_7 постійно супроводжують душевні муки та страждання, вона перебуває у стані психологічної травми, не може працювати, отримувати від життя задоволення, адже вони втратили дочку, яка мала бути їм опорою в майбутньому. Позивач ОСОБА_8 була дуже близька із своєю сестрою з дитинства вони були разом, смерть сестри спричинила їй психологічну травму, стрес, у неї погіршились родинні стосунки, постійний стрес викликав дратівливість до рідних та оточуючих. Моральну шкоду позивачі оцінюють у розмірі 2 000 000 грн., у користь кожного. Окрім цього, зазначили, що моральна шкода була завдана позивачам внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. НОМЕР_1 власником якого є ОСОБА_2 та яким керував його працівник ОСОБА_1 та автомобіля марки «Opel Vivaro» р.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_17 , а тому відшкодування шкоди покладається на них у солідарному порядку. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. НОМЕР_1 була забезпечена у страховій компанії акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», що підтверджується страховим полісом №АЕ/3948525, а автомобіля марки «Opel Vivaro» р.н.з. НОМЕР_2 - у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна», що підтверджується полісом №АЕ/5811241. Також позивачі зазначили, що ними було зроблено значні витрати на своє лікування та ліки на суму 1977 грн., що підтверджено відповідними чеками та квитанціями. Лікування триває з березня 2016 року та до моменту подання ними позовної заяви (50PLNх6 місх3=300PLNх6,59грн.х3=1977х3=5931грн.). Також позивачами понесено витрати на: перевезення тіла загиблої дочки з України до Польщі - 1429 грн. (50єро х 28,58); похоронні послуги (табличка, некролог, ритуальні послуги, підготовка гробу, послуги гробівника, послуги перевезення) - 20776,95 грн.=1330PLN+874,80PLN+300PLN+648PLN=3152,80PLNх6,59, пам`ятник - 118260 грн. (18 000PLNх6,57), надгробна плита -15439,50 грн.(2350PLNх6,57), що підтверджується чеками та квитанціями. Тому вважають, що загальна сума майнової шкоди становить 161836,45 грн. Відповідно до ст..27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами. Станом на день настання страхового випадку 04.03.2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1378 грн. Крім цього, страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, розмір якого на одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат на день настання страхового випадку.

Відповідач, Приватне акціонерне товариство «Страхова група ТАС» подало заперечення (відзив) на позов у якій зазначило, що товариство не визнає позову та не може погодись із сумою страхового відшкодування зазначених позивачами. Так, для отримання страхового відшкодування позивачам необхідно було звернутись до ПАТ «Страхова група ТАС» в порядку передбаченому законодавством, надати необхідні документи для визначення розміру заподіяної шкоди. Однак, позивачі не звертались із такою заявою для отримання страхового відшкодування, внаслідок чого питання про виплату страхового відшкодування не розглядалось, а тому вважають, що звернення до суду позивачів за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод чи інтересів вважають безпідставним. Також, зазначили, що транспортний засіб марки «Opel Vivaro» р.н.з. НОМЕР_2 забезпечений в ПрАТ «СК Провідна», а тому вважають, що ПАТ «Страхова група ТАС» повинна відшкодувати лише половину завданої шкоди, оскільки розмір страхового відшкодування ділиться на кількість осіб, відповідальних за заподіяний збиток, тобто між АТ «СГ ТАС» та ПрАТ «СК Провідна». Відповідно до діючого законодавства України, особи, які взяли на себе витрати на поховання, мають право на отримання страхового відшкодування від АТ «СГ ТАС» в межах документально підтверджених витрат, які були понесені ними з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу, або калумбарну нішу, а також витрати, які пов`язані з облаштуванням та утриманням місця поховання. АТ «СГ ТАС» вважає, що ним може бути відшкодована моральна шкода, заподіяна смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) загиблої особи, після звернення позивачів до АТ «СГ ТАС» у установленому законом порядку. АТ «СГ «ТАС» відшкодовує половину з 12 мінімальних заробітних плати, тобто (12-1378)=8768 грн. рівними частинами батьку ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7 , по 4134 грн. Вважає, що оскільки позивачі не звертались до АТ «СГ «ТАС» із відповідними заявами про виплату страхового відшкодування, а тому їх вимоги вважають безпідставними.

Відповідач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія Провідна» подало суду заперечення на позов (відзив) відповідно до якого зазначили, що між ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_17 був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5811241, забезпеченим транспортним засобом виступав автомобіль «Opel Vivaro» р.н.з. НОМЕР_2 . Пунктом 4 зазначеного полісу було встановлено страхову суму за шкоду заподіяну життю та здоров`ю на одного потерпілого у розмірі 100 000 грн. Відповідно до витягу з кримінального провадження №0000814 від 03.03.2016 року, механізм дорожньо-транспортної пригоди вказує на те, що подія сталась внаслідок протиправних дій у вигляді порушення правил дорожнього руху водія автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 відносно якого був складений обвинувальний акт. Вважають, що дана дорожньо-транспортна пригода не є страховим випадком, оскільки вина страхувальника ПрАТ «СК Провідна» ОСОБА_4 не настала. Також вважають, що відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, з урахуванням обставин непереборної сили для водія транспортного засобу автомобіля «Opel Vivaro» р.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 цивільна відповідальність якої на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК Провідна», звільняється від відповідальності за шкоду, що була завдана позивачу в результаті протиправних дій ОСОБА_1 . Також, вважають, що нормами ЦК України не передбачено солідарного обов`язку страховика щодо відшкодування матеріальної шкоди, яку просять стягнути позивачі. Вважають, що за недоведеності належними та допустимими доказами протиправної поведінки та вини водія ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення у вигляді порушення правил дорожнього руху, що спричинило завдання шкоди, відповідач не вбачає можливим встановити вину даної особи у вчиненні ДТП, протиправності її поведінки, причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, а тому вважає, що відсутні підстави для застосування деліктної відповідальності.

Відповідач, ОСОБА_2 подав заперечення (відзив) щодо позову у яких вважає вимоги позивачів щодо нього безпідставними та необґрунтованими. Вважає, що до нього, як до відповідача неправомірно пред`явлено позов у даній справі. Зазначив, що він є власником автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. НОМЕР_1 . ОСОБА_1 є його найманим працівником, що підтверджується трудовим договором №3 від 02 грудня 2014 року. Відповідно умов трудового договору та внутрішнього трудового розпорядку, час виконання роботи працівникові ОСОБА_1 встановлено з 09 год. до 18 год., з перервою на обід з 13 до 14 год. 03 березня 2016 року, після завершення робочого дня, о 18 год. ним на прохання ОСОБА_1 , який мав при собі посвідчення водія, було надано в користування автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. НОМЕР_1 та реєстраційний документ на вказаний автомобіль для використання його в особистих потребах. Жодних доручень ОСОБА_1 по виконанню ним роботи в позаробочий час, тобто після 18 год., виробничого, господарського, технічного та іншого характеру передбаченої трудовим договором, як на території роботодавця, так і за її межами 03 березня 2016 року не надавалось. Просить врахувати, що дорожньо-транспортна пригода сталась 03 березня 2016 року о 22 год. 55 хв. поза межами робочого часу працівника ОСОБА_1 , тобто тоді коли він використовував автомобіль на законних підставах, але не як його найманий працівник, а як фізична особа для власних потреб. Жодних трудових обов`язків ОСОБА_1 після 18 год. 03 березня 2016 року не виконував. Таким чином, вважає, що законних підстав для задоволення вимог про солідарне відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, з нього, як власника автомобіля «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. НОМЕР_1 , не має.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шевчук В.О. подав відзив на позов у якому вказав, що предметом даного позову є відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, право на пред`явлення якого закріплено за потерпілим у кримінальному провадженні. Доказів, що позивачі є потерпілими у кримінальному провадженні №0000814 від 03.03.2016 року до позовної заяви не додано. Також зазначив, що до позовної заяви додано документи, які підтверджують родинні зв`язки позивачів із загиблою ОСОБА_14 викладені іноземною мовою, належним чином не перекладені та не апостильовані. Просить врахувати, що на його думку, пред`явлений позов ґрунтується на припущеннях, позивачі не доводять належними та допустимими доказами підстави деліктної відповідальності ОСОБА_1 . Крім цього, просить врахувати, що ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП, не був власником транспортного засобу марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. НОМЕР_1 , який є джерелом підвищеної небезпеки, відтак до нього не може бути пред`явлений позов. Вказав, що розмір майнової шкоди нічим не підтверджується, моральна шкода належним чином не обґрунтована та за умови відсутності відповідних розрахунків є безпідставною.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Горбуляк І.В. подав відзив на позов відповідно до якого зазначив, що доказів, що усі позивачі є потерпілими у кримінальному провадженні №0000814 до позовної заяви не долучено та з її тексту не вбачається, а тому вважає, що стверджувати що саме дані особи ж потерпілими у кримінальному провадженні та відповідно саме їм завдана шкода кримінальним правопорушенням не видається за можливе. Також зазначив, що додані до позовної заяви документи, які підтверджують родинні відносини позивачів із загиблою ОСОБА_14 викладені іноземною мовою, належним чином не перекладені та не апостильовані, що у свою чергу унеможливлює їх правильне сприйняття учасниками процесу. Також вказав, що поданий позов не підписаний самими потерпілими. Обов`язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою особи. На його думку, не доведення того, що пред`явлений позов ґрунтується лише на припущеннях слугує те, що позивачі не доводять належними підстави для деліктної відповідальності ОСОБА_4 . Вважає, що всі підстави, які на думку позивачів є достатніми для задоволення позовних вимог, за своєю суттю на даний час є припущеннями та не можуть братися судом до уваги при ухваленні судового рішення. Позивачем не взято до уваги того, що на дії ОСОБА_4 , яка керувала автомобілем марки «Opel Vivaro» р.н.з. НОМЕР_2 мала місце непереборна сила, що підтверджується висновками експертиз, проведених у кримінальному провадженні по факту ДТП. За таких умов вважає, що не можуть бути задоволенні позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в солідарний спосіб із відповідачів, відтак вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Позивачі відповіді на відзив не подавали.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2020 року, позовну заяву в частині вимог позивачів до ОСОБА_17 залишено без розгляду на підставі поданої заяви представника позивачів.

02 березня 2020 року у даній справі протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду.

Представник позивачів - адвокат Жак Н.Т. в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог підтримала повністю, з мотивів, викладених у позовній заяві, та просить суд її задовольнити. Згідно із додатковими письмовими поясненням наданими представником позивача, на її думку, із АТ «СГ ТАС» та ПрАТ «СГ «Провідна» у користь позивачів підлягає стягненню:

1) Страхове відшкодування (регламентної виплати) шляхом поділу розміру заподіяної шкоди 49608 (36х1378) між АТ «СГ «ТАС» та СК «Провідна»:

- з АТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування батькові загиблої ОСОБА_6 - 12402 грн., матері загиблої ОСОБА_7 12402;

- з СК «Провідна» страхове відшкодування батькові загиблої ОСОБА_6 - 12402 грн., матері загиблої ОСОБА_7 - 12402.

2) Розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню із АТ «СГ «ТАС» та «СК «Провідна» в сумі 16536 грн., шляхом поділу їх між АТ «СГ «ТАС» та «СК «Провідна»:

-з АТ «СГ «ТАС» моральна шкода ОСОБА_6 - 4134 грн., ОСОБА_7 4134;

-з СК «Провідна» моральна шкода ОСОБА_7 - 4134 грн., ОСОБА_7 - 4134;

3) Розмір відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника ОСОБА_7 , що підлягає стягненню з АТ «СГ «ТАС» та «СК «Провідна» в сумі 16536 грн., шляхом поділу розміру між між АТ «СГ «ТАС» та «СК «Провідна»:

- з АТ «СГ «ТАС» - 8268 грн.;

- з СК «Провідна» - 8268 грн.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача - адвокат Шевчук В.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та проти їх задоволення заперечили. Вважають, що позивачами не доведено заподіяння шкоди діями ОСОБА_1 . Крім цього, ОСОБА_1 суду пояснив, що він у день вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а саме 03 березня 2016 року о 22 год. 55 хв. не знаходився при виконання своїх трудових обов`язків, передбачених трудовим договором, укладеним із приватним підприємцем ОСОБА_2 , оскільки взяв даний автомобіль та використовував його у власних цілях. Проте зазначив, що даний транспортний засіб було завантажено вантажем, який належав приватному підприємцю ОСОБА_22 - меблями, які він мав перевозити в місто Червоноград Львівської області на наступний день.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають їх безпідставними та необґрунтованими у частині вимог до ОСОБА_2 . Крім цього, ОСОБА_2 суду пояснив, що він передав належний йому транспортний засіб марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. НОМЕР_1 водію ОСОБА_1 , який є його працівником, після 18 год. для використання його у своїх потребах. Не здійснював видачу ОСОБА_1 подорожніх листів на вантаж, проте зазначив, що даний транспортний засіб було завантажено меблями, які ОСОБА_1 у службових цілях мав перевозити у місто Червоноград 04 березня 2016 року.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Горбуляк І.В. в судовому засіданні вважає, що позов не підлягає до задоволення в частині пред`явлення його до ОСОБА_4 , оскільки вину у вчиненні ДТП зазначеного відповідача не встановлено, вона керувала транспортним засобом марки «Opel Vivaro» р.н.з. НОМЕР_2 який зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом з метою пропуску пішохода ОСОБА_14 . Однак, внаслідок дії непереборної сили зі сторони транспортного засобу марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_1 та в`їхав у задню частину автомобіля марки «Opel Vivaro» р.н.з. НОМЕР_2 , здійснила наїзд на вказаного пішохода без своєї волі. У позові до ОСОБА_4 просить відмовити.

Представники акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про місце та час розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази суд встановив наступні обставини.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2019 року, який набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 26 червня 2019 року вирок в частині стягнення витрат на правову допомогу змінено, стягнувши із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 34594,62 грн. В решті вирок залишено без змін.

Постановою ВС від 12.03.2020 року вирок Тернопільського міськрайонного суду від 17 січня 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 26 червня 2019 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Як вбачається із означеного вироку, судом встановлено, що «…03 березня 2016 року о 22 годині 55 хвилин водій ОСОБА_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння керував технічно справним автомобілем Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. НОМЕР_1 , чим грубо порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України, згідно яких водіям категорично заборонено керувати транспортними засобами у стані сп`яніння. Вказаним автомобілем ОСОБА_1 рухався з одним пасажиром в салоні та вантажем вагою біля 700 кг вулицею Замкова м. Тернополя від облдержадміністрації в бік вулиці Руська. Під час руху водій ОСОБА_1 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив ще й вимоги п. 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху України. Так в цей час, на вул. Замковій м. Тернополя, перед нерегульованим пішохідним переходом, що розташований навпроти банку «Діамант», з метою пропустити пішохода зупинилась автомобілем «OPEL Vivaro», р.н.з. НОМЕР_2 водій ОСОБА_4 .. Пішохід ОСОБА_14 , громадянка Республіки Польща, переконавшись, що водій автомобіля «OPEL Vivaro» виявила її та зупинилась перед переходом, надаючи дорогу, розпочала пересікати проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході та дійшла до середини смуги руху до вул. Руська. Унаслідок проявленої водієм ОСОБА_1 неуважності під час керування транспортним засобом та порушення ним вимог п.п. 12.1, 12.3 та 13.1 ПДР України, які зобов`язують водія обирати безпечну швидкість руху, дотримуватись безпечної дистанції та своєчасно реагувати на перешкоду для руху, автомобіль «MERCEDES-Benz», р.н.з. НОМЕР_1 під його керуванням в`їхав в задню частину автомобіля «OPEL Vivaro» р.н.з. НОМЕР_2 , який стояв нерухомо перед пішохідним переходом. Унаслідок такого зіткнення обидва транспортні засоби перемістились вперед, в`їхали на нерегульований пішохідний перехід, на якому був вчинений наїзд передньою частиною автомобіля «ОРЕL Vivaro» на пішохода ОСОБА_14 з наступним переїздом через її тіло колесом транспортного засобу. Унаслідок наїзду потерпіла ОСОБА_14 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудей з чисельними двобічними переломами ребер та порушенням цілісності крупної магістральної судини -аорти, що призвело до масивної внутрішньо-грудної кровотечі та різкого обезкровлювання організму, від яких 04.03.2016 о 00 год. 05 хв. вона померла в BAIT КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня». Після ДТП, ОСОБА_1 , як водій причетний до дорожньо-транспортної пригоди, не залишився на місці пригоди, не надав першу допомогу потерпілій і не викликав карету швидкої допомоги та працівників поліції, а в порушення вимог п. 2.10 (а, б, в, г, д) ПДР України з місця скоєння злочину втік. Порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 2.3 (б, д); 2.9 (а); 2.10 (а, б, в, г, д); 12.1; 12.3 та 13.1 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілої ОСОБА_14 …».

Вирок у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України).

Таким чином, не підлягає доказуванню обставини дорожньо-транспортної пригоди під час якої загинула громадянка республіки Польща ОСОБА_14 , а також винуватість ОСОБА_1 у її вчиненні, причинно-наслідковий зв`язок із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілої.

Як вбачається із копії постанови заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області про залучення представника потерпілого, винесену ним у кримінальному провадженні №0000814 від 04.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, згідно поданих заяв, до кримінального провадження №0000814 залучені як потерпілі родичі загиблої ОСОБА_14 : ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Відповідно до скороченої копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м.Замость Люблінського воєводства, республіка Польща, батьками ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_30 та ОСОБА_7 . Як вбачається із скороченої копії акту про одруження серії АА №1280659, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану м.Замостя, Люблінського воєводства, республіка Польща, 01.08.2015 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_32 та ОСОБА_8 , батьками якої є ОСОБА_30 та ОСОБА_7 .

Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , транспортний засіб марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. НОМЕР_1 на момент вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди належав на праві власності ОСОБА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , транспортний засіб марки «Opel Vivaro» р.н.з. НОМЕР_2 на момент вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди належав ОСОБА_17 .

Як вбачається із копії полісу АЕ/3948525 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого АТ «Страхова група ТАС», транспортний засіб марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» д.н.з НОМЕР_1 був забезпечений зазначеним полісом обов`язкового страхування на термін з 06.11.2015 року по 05.11.2016 року із встановленням страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю - 100 000 грн.., за шкоду заподіяну майну 50 000 грн. Сума франшизи складає 0 грн.

Крім цього, як вбачається із копії полісу АЕ5811241 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна», транспортний засіб марки «Opel Vivaro» р.н.з. НОМЕР_2 був забезпечений зазначеним полісом обов`язкового страхування на термін з 11.11.2015 року по 10.11.2016 року із встановленням страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю - 150 000 грн.., за шкоду заподіяну майну 50 000 грн., страхувальником якого був його власник ОСОБА_17 . Сума франшизи складає 500 грн.

Як вбачається із рахунку фактури №3/03/2016 (т.1 с.с.46), виданої мистецько-цирковою агенцією «Марвос» в м.Замості, республіка Польща, ОСОБА_7 сплачено 648 PLZ за транспортні послуги.

Відповідно до копії рахунку фактури №16/СН/2016 (т.1 а.с.48) виданої 07.03.2016 року виробничо-торговим підприємством «Гранбуд» фірмовим магазином комунальне кладовище Королівка, м.Замость, республіка Польща, ОСОБА_7 сплачено 300 PLZ за каменярську послугу - фото та закладення надгробної плити з метою поховання тіла померлої ОСОБА_14 .

Як вбачається із рахунку фактури ZPU/80/2016 від 07.03.2016 року (т.1 а.с.50) виданої підприємством комунального господарства в м.Замості, ОСОБА_7 сплачено за послуги: підготовка бетонного гробу, оплата за обслуговування гробу 874 PLZ.

Відповідно до рахунку фактури №0105/16/FVS від 10.03.2016 року виданої похоронної фірмою «Моменто Морі» м.Замость, республіка Польща (т.1 а.с.52), ОСОБА_7 понесено витрати у розмірі 1330 PLZ за надані похоронні послуги (обслуговування похорону померлої, оплати за виконання послуг на комунальному кладовищі, оформлення померлої в похоронному домі, зберігання померлої, виготовлення некрологу та таблички).

Як вбачається із квитанції, виданої Генеральним консульством республіки Польща в м.Луцьку 05.03.2016 року (Т.1 а.с.54), ОСОБА_7 сплачено за перевезення тіла коштів у розмірі 50ЄВРО.

Відповідно до кошторису, виданого виробничо-торгівельним підприємством «Гранбуд» від 30.08.2016 року м.Замость, республіка Польща (Т.1 а.с.97), вартість виконання фотографії на порцеляні, літер з бронзи, а також гранітового елементу із співчуттям на комунальному цвинтарі в м.Замості для померлої особи ОСОБА_14 складає 2 350 PLZ.

Згідно із фактурою від 07.11.2016 року, виданою виробничо-торговим підприємством «Грандбуд» м.Замость, ресбуліка Польща (Т.2 а.с.147), ОСОБА_7 сплачено 1150 PLZ за виконання та монтаж елементів надгробного гранітного пам`ятника та за виконане фото на порцеляні.

Як вбачається із довідки, виданої Замостським товариством охорони здоров`я, республіка Польща (Т.1 а.с.192), ОСОБА_6 обстежувався в приймальному відділенні психічного здоров`я 14.04.2017 року і перебуває на обліку в відділенні психічного здоров`я для дорослих від 2016 року з діагнозом психічним розладом спричиненим смертю доньки від нещасного випадку.

Відповідно до довідки виданої Замостським товариством охорони здоров`я, республіка Польща (Т.1 а.с.192), ОСОБА_8 обстежувалась в приймальному відділенні психічного здоров`я 14.04.2017 року і перебуває на обліку в відділенні психічного здоров`я для дорослих від 2016 року з діагнозом психічним розладом спричиненим смертю сестри від нещасного випадку.

Згідно із довідкою, виданої Замостським товариством охорони здоров`я, республіка Польща (Т.1 а.с.192), ОСОБА_7 обстежувалась в приймальному відділенні психічного здоров`я 14.04.2017 року і перебуває на обліку в відділенні психічного здоров`я для дорослих від 2016 року з діагнозом депресійні та психічні розлади спричиненими смертю доньки від нещасного випадку.

Відповідно до наданих чеків на купівлю медикаментів від 09.06.2016 року, 04.04.2017 року, ОСОБА_7 витрачено коштів на купівлю медикаментів на загальну суму 74,04 PLZ та 52,42 PLZ відповідно.

Як вбачається із копії трудового договору №3 між працівником і фізичною особою, яка виконує найману працю від 02 грудня 2014 року та зареєстрованим у Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості 02.12.2014 року, його укладено між приватним підприємцем фізичною особою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на невизначений строк, відповідно до якого ОСОБА_1 , як найманий працівник зобов`язується виконувати роботу водія вантажного автомобіля, час виконання встановлюється з 09-00 год. до 18.00 год., обідня перерва з 13.00 год. до 14.00 год.

Як вбачається із даних Пенсійного фонду України, які містяться і реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування стосовно ОСОБА_38 , останнім сплачувались внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щомісячно у 2016 році страхувальником якого є ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до копії протоколу допиту свідка ОСОБА_2 від 04.03.2016 року у кримінальному провадженні №0000814, який долучено до матеріалів даної цивільної справи у якості письмового доказу представником позивачів та який було оглянуто у судовому засіданні у матеріалах даного провадження, ОСОБА_2 пояснив, що «…близько о 18 год.20 хв. він повернувся з роботи додому, працівнику ОСОБА_1 повідомив, що о 06.00 год. 04.03.2016 року йому потрібно поїхати в місто Червоноград Львівської області щоб доставити меблеві матеріали до м.Тернопіль на їх фірму, у дане відрядження він повинен був їхати на автомобілі марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. НОМЕР_1 . Близько 19 год. 03.03.3016 року на даному автомобілі гр.. ОСОБА_1 під`їхав до мене додому та забрав усі необхідні документи для даного відрядження та поїхав у невідомому напрямку…».

Як вбачається із протоколу допиту у якості свідка ОСОБА_39 від 03.03.2016 року у кримінальному провадженні №0000814, який долучено до матеріалів даної цивільної справи у якості письмового доказу представником позивачів та який було оглянуто у матеріалах даного провадження у судовому засіданні, ОСОБА_39 , яка є дружиною ОСОБА_2 пояснила, що «…її чоловік приїхав додому автомобілем марки «Лендкрузер» близько 18 год. 20 хв. та з того часу квартиру не покидав. Автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. НОМЕР_1 перебуває у власності її чоловіка, але даний автомобіль перебуває у користуванні водія ОСОБА_1 , який мав їхати 04.03.2021 року у місто Червоноград Львівської області, щоб доставити на фірму меблі…».

Відповідно до долученої представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Горбуляком І.В. у якості письмового доказу копії висновку судової інженерно-транспортної експертизи №5-145/16 від 11.04.2016, яку було проведено у рамках кримінального провадження №0000814, вбачається, що первинний контакт при наїзді на пішохода відбувся передньою лівою частиною автомобіля OPEL Vivaro, p. н.з. НОМЕР_2 , на відстані наближено 4-35 см від повздовжньої осі автомобіля (лівими частинами: переднього номерного знаку, облицювальної решітки радіатора та передньої кромки капоту моторного відсіку). В момент первинного контактування кут між повздовжніми осями автомобіля MERCEDES-BENZ Sprinter, p.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля OPEL Vivaro, p.н.з. НОМЕР_2 складав величину в межах 10°+ 5°. Автомобіль OPEL перед зіткненням перебував в загальмованому стані і його повздовжня вісь розташовувалась паралельно відносно повздовжніх елементів проїзної частини дороги. Повздовжня вісь автомобіля MERCEDES-BENZ в момент зіткнення була направлена вліво під кутом наближено 10° ±5° відносно повздовжніх елементів проїзної частини дороги, якщо переміщатись в напрямку руху даних транспортних засобів. Наїзд автомобіля OPEL Vivaro, д. н. з. р.н.з. НОМЕР_2 , на пішохода відбувся у поперечному напрямку по відношенню до елементів дороги - на смузі руху до вул. Руської. У повздовжньому напрямку - в місці, що передує «плямі крові» зафіксованій під час огляду місця пригоди під умовним позначенням №6, якщо переміщатись в напрямку руху цього транспортного засобу. Зіткнення автомобіля MERCEDES-BENZ Sprinter, p.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля OPEL Vivaro, p.н.з. НОМЕР_2 відбулось, у поперечному напрямку відносно елементів проїзної частини дороги - на смузі руху до вул. Руської, а саме між слідами гальмування, зафіксованими під час огляду місця пригоди під умовними позначеннями №№ 1,2. У повздовжньому напрямку -безпосередньо передує початку осипу ґрунту, зафіксованого у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди під умовним позначенням №3, якщо переміщатись в напрямку руху автомобілів (див. додаток №1 до висновку експерта).

Відповідно до долученої представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Горбуляком І.В. у якості письмового доказу копії висновку комплексної судової комп`ютерно-технічної експертизи №7-91/16-5-394/16 від 04.03.2016, яку було проведено у рамках кримінального провадження №0000814, вбачається, що при заданому слідством комплексі вихідних даних, перший мікроавтобус «OPEL Vivaro», при умові руху транспортного засобу з рівномірною швидкістю на вказаній ділянці дороги, рухався з швидкістю 49 км/год. При заданому слідством комплексі вихідних даних, другий мікроавтобус «MERCEDES-Benz Sprinter», при умові руху транспортного засобу з рівномірною швидкістю на вказаній ділянці дороги, рухався з швидкістю 51 км/год. Показання водія автомобіля «OPEL Vivaro» про те, що з віддалі 33,2 м до місця наїзду вона, реагуючи на вихід пішохода на проїзну частину, застосувала екстрене гальмування та повністю зупинила керований транспортний засіб перед пішохідним переходом, тобто на відстані 29,7 м до нього, з технічної точки зору можуть вважатися технічно спроможними. При заданому слідством комплексі технічно спроможних вихідних даних, водій автомобіля «ОPEL Vivaro» мав технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований транспортний засіб перед пішохідним переходом при умові, що ліхтарі сигналів гальмування загорілись в даному транспортному засобі на віддалі 22,4-24,4 м до початку пішохідного переходу. При заданому слідством комплексі вихідних даних, водій автомобіля «MERCEDES-Benz Sprinter)) повинен був дотримуватися до автомобіля «ОРЕL Vivaro», який рухався попереду по тій самій смузі, мінімальної безпечної дистанції 11,2... 11,6 м. При заданому слідством комплексі технічно спроможних вихідних даних, невідповідність обраної водієм автомобіля «MERCEDES-Benz Sprinter» дистанції, її мінімально допустимій величині, вказує на відсутність технічної можливості у водія транспортного засобу, однак, неправильно обравши дистанцію, водій автомобіля «MERCEDES-Benz Sprinter» сам себе поставив в такі умови, при яких не мав технічної можливості запобігти попутного зіткнення з автомобілем «OPEL Vivaro». В умовах даної дорожньо-транспортної ситуації, яка склалася, водій автомобіля «OPEL Vivaro» повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України. В умовах даної дорожньо-транспортної ситуації", яка склалася, водій автомобіля «MERCEDES-Benz Sprinter» повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 1.10 (в частині визначення поняття «безпечна дистанція»), 13.1 Правил дорожнього руху України. В розглядуваній слідством дорожній обстановці та при заданому слідством комплексі технічно спроможних вихідних даних, невідповідностей в діях водія автомобіля «OPEL Vivaro» вимогам п. 18.1 ПДР України не вбачається. При заданому слідством комплексі технічно спроможних вихідних даних, на момент проведення експертизи не відомі причини технічного характеру, які б завадили водію автомобіля «MERCEDES-Benz Sprinter» діяти відповідно до вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, отже його дії в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди не відповідали вимогам зазначеного пункту цих Правил. В даній дорожньо-транспортній ситуації, невідповідність дій водія автомобіля «MERCEDES-Benz Sprinter» вимогам п. 13.1 ПДР України, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. При встановлених слідством обставинах дорожньо-транспортної пригоди та заданому комплексі технічно спроможних вихідних даних, невідповідність дій водія автомобіля «MERCEDES-Benz Sprinter» технічним вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України привела до виникнення дорожньо-транспортної пригоди, тобто причиною настання цієї ДТП, з технічної точки зору були обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля «MERCEDES-Benz Sprinter» зазначеним вимогам пункту Правил, яка перебуває у прямому зв`язку.

Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_41 суду пояснив, що був очевидцем того, як 03 березня 2016 року зателефонував йому ОСОБА_2 та попросив допомогти розвантажувати автомобіль. Зазначив, що був очевидцем того, як приїхав ОСОБА_1 та попросив автомобіль марки «MERCEDES-Benz Sprinter» для використання його у власних потребах. Проте, не зміг підтвердити того, що бачив як ОСОБА_2 передав останньому ключі та документи на даний автомобіль. З приводу обставин відрядження водія ОСОБА_1 у відрядження у місто Червоноград 04.03.3016 року пояснити не зміг.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 вказаного Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 зазначеного Закону у редакції чинній на момент ДТП, встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно із пунктами 27.2, 27.3, 27.4, 27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції чинній на момент даної дорожньо-транспортної пригоди, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

В силу вимог ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш, як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом - довічно; 3)інвалідам - на строк їх інвалідності; 4)одному з батьків (усиновлювачів) або другову з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Згідно із закріпленим у статті 1194 ЦК України правилом, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, несе відповідальність перед потерпілим у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року, розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2016 року по 01.05.2016 року, тобто на момент вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди, становив 1378 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Правовий зв`язок між юридичною або фізичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру - постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом) (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Основною ознакою є те, що працівник (службовець) виконує роботу, доручену йому згідно із цими розпорядчими актами, незалежно від того, який характер вона має - одноразовий, тимчасовий чи постійний. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Так, у постанові Великої Палати ВС від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16

Зазначено, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, відповідно до якої зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Як встановлено судом при вчиненні ДТП, ОСОБА_1 керував ввіреним йому транспортним засобом марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. НОМЕР_1 , який належав фізичній особі приватному підприємцю ОСОБА_2 , у якого ОСОБА_1 працював водієм вантажного транспортного засобу на підставі трудового договору №3, як найманий працівник. При цьому, суд враховує, що ОСОБА_1 вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час керування ним зазначеним транспортним засобом та який на відповідній правовій підставі був ввірений йому ФОП ОСОБА_2 для виконання покладених на нього трудових обов`язків, з метою відрядження у місто Червоноград для перевезення меблів. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження у поясненнях наданих ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_39 у якості свідка у кримінальному провадженні. При цьому, суд не бере до уваги твердження ОСОБА_2 та ОСОБА_38 , що останній взяв зазначений транспортний засіб для особистих потреб, оскільки констатує, що його було завантажено меблями, які за вказівкою ОСОБА_2 в подальшому мали бути перевезені водієм ОСОБА_38 в м.Червоноград. Щодо тверджень ОСОБА_2 та його представника про те, що ОСОБА_38 вчинив наїзд на пішохода поза межами робочого часу, обумовленого в трудовому договорі, суд не бере до уваги та вважає їх такими, що направлені на уникнення ним, як роботодавцем відшкодування шкоди, оскільки ОСОБА_38 здійснював перевезення вантажу на даному транспортному засобі за вказівкою приватного підприємця ОСОБА_2 , вчинив усі дії щодо цього, а тому вважає, що ОСОБА_38 виконував обов`язки водія, обумовлені трудовим договором. При цьому, судом також враховуються надані у якості письмових доказів показання у якості свідка ОСОБА_2 який пояснив, що працівнику ОСОБА_1 він повідомив, що о 06.00 год. 04.03.2016 року йому потрібно поїхати в місто Червоноград Львівської області, щоб доставити меблеві матеріали до м.Тернопіль на їх фірму, у дане відрядження він повинен був їхати на автомобілі марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. НОМЕР_1 . Близько 19 год. 03.03.3016 року на даному автомобілі гр.. ОСОБА_1 під`їхав до нього додому та забрав усі необхідні документи для даного відрядження та поїхав у невідомому напрямку. Такі покази знайшли своє підтвердження у письмових доказах - показаннях у якості свідка дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_39 . Таким чином, суд вважає, що шкоду заподіяну ОСОБА_1 , який був працівником у ФОП ОСОБА_2 та здійснював виконання своїх обов`язків водія транспортного засобу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди повинен відшкодовувати ФОП ОСОБА_2 , як цього вимагає ст..1172 ЦК України.

В силу вимог ч.1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням,зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина 5 статті 1187 ЦК України встановлює, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, виходячи із системного аналізу зазначених статтей, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати моральну шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Відповідно до статті 1187 ЦК України умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, виключається внаслідок непереборної сили та умислу потерпілого.

Безумовною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності без вини є дія непереборної сили.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю.

Обов`язок доведення непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВС від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15, від 18 жовтня 2019 року у справі №352/342/17від 20 листопада 2019 року у справі 3296/2509/16.

В силу вимог ч.2 ст.1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Проаналізувавши наведене, суд вважає, що за шкоду потерпілій, яку було заподіяно внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки повинен також нести відповідальність й водій транспортного засобу марки «OPEL Vivaro», p.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 .

У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК, яка визначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Із змісту ст. 23 Цивільного кодексу України фізична особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, який фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд розглянувши матеріали цивільної справи, а також докази надані сторонами приходить до переконання, що позов ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням слід задовольнити частково.

Так, враховуючи наведені обставини, суд вирішивши вимоги позивачів у частині стягнення страхового відшкодування, вважає, що слід стягнути із акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» у користь ОСОБА_6 8 268 гривень страхового відшкодування у якості моральної шкоди, тобто по 4134 гривні, із кожного. Крім цього, суд вважає, що слід стягнути із акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» у користь ОСОБА_7 8 268 гривень страхового відшкодування у якості моральної шкоди, тобто по 4134 гривні, із кожного. Також, вважає, що слід стягнути із акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» у користь ОСОБА_7 16 536 гривень страхового відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання, тобто по 8 268 гривні, із кожного. При цьому, задовольняючи позов частково у цій частині суд виходить із того, що шкода завдана потерпілому внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, які було забезпечено у АТ «Страхова група «ТАС» та Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна» на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, суд враховує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати на момент дорожньо-транспортної пригоди, який склав 1378 грн. Відтак, враховуючи наведені судом вимоги ст..27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та вимоги ст..1200 ЦК України, розмір моральної шкоди, яку слід стягнути у користь ОСОБА_7 та ОСОБА_6 буде складати 16536 грн., яку слід стягнути у їх користь у рівних частках, тобто по 8268 грн. у користь кожного, із двох страховиків у яких були забезпечені транспортні засоби, тобто по 4134 грн. Також, суд враховує надані представником позивачів докази, що підтверджують витрати на поховання потерпілої, а тому вважає, що слід стягнути у користь ОСОБА_7 , яка безпосередньо понесла такі витрати із вказаних страхових компаній 16536 грн., тобто по 8268 грн. із кожного страховика. При цьому суд вважає, що вимоги позивачів про стягнення у їх користь 49608 грн. страхового відшкодування (регламентної виплати) у розмірі 36 мінімальних заробітних плат не підлягають до задоволення, оскільки в силу вимог п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик здійснює відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого на умовах, передбачених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування рівними частинами, загальний розмір якого на одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законом на день настання страхового випадку. Статтею 1200 ЦК України встановлено, що право на такі виплати мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали право на день його смерті право на одержання від нього утримання. При цьому така шкода відшкодовується згідно 1-5 ч.1 вказаної статті: чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом - довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другову з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Проте, ні позивачами ні представником позивачів не надано до матеріалів справи доказів, які б підтверджували, що батьки потерпілої є особами непрацездатного віку та перебували на її утриманні або мали на день смерті потерпілого право на одержання від нього утримання. Відтак, суд вважає, що вимоги позивачів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у цій частині не підлягають до задоволення.

Також, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн. кожному, підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Так, визначаючи розмір моральної шкоди кожному із позивачів, оцінює в сукупності встановлені обставини справи, а саме: характер заподіяної шкоди та їх наслідки, довічність негативних наслідків та істотність вимушених змін у способі життя позивачів, виходячи із принципів розумності і справедливості, суд визначає загальний розмір моральної шкоди, заподіяної позивачам від кримінального правопорушення, а саме: позивачу ОСОБА_6 в сумі 310 000 грн., позивачу ОСОБА_7 в сумі 310 000 грн., позивачу ОСОБА_8 в сумі 55 000 грн. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню із відповідачів у користь позивачів, суд також враховує визначений ним розмір моральної шкоди, який належить до відшкодування ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у зв`язку із заподіянню смертю особи, передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 8268 грн., а також враховує вимоги ч.2 ст..1188 ЦК України, а тому вважає, що слід стягнути із фізичної особи підприємця ОСОБА_2 у користь ОСОБА_6 291 732 гривні заподіяної моральної шкоди, у користь ОСОБА_7 291 732 гривні заподіяної моральної шкоди, у користь ОСОБА_8 50 000 гривень заподіяної моральної шкоди. Крім цього, суд вважає, що слід стягнути із ОСОБА_4 у користь ОСОБА_6 10 000 заподіяної моральної шкоди, у користь ОСОБА_7 10 000 заподіяної моральної шкоди, а також у користь ОСОБА_8 5 000 гривень моральної шкоди.

При цьому, суд відкидає твердження представника ОСОБА_4 - адвоката Горбуляка І.В. про те, що ОСОБА_4 не несе відповідальності при відшкодуванні шкоди, оскільки вироком Тернопільського міськрайонного суду від 17 січня 2019 року у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди встановлено вину ОСОБА_1 , оскільки перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Також, суд відкидає твердження представника ОСОБА_4 - адвоката Горбуляка І.В. про те, що ОСОБА_4 не несе відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки водій автомобіля марки «OPEL Vivaro» ОСОБА_4 вчинила наїзд на потерпілу внаслідок дії непереборної сили. Проте, суд вважає, що при таких твердженнях представником відповідача не враховано, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Судом під час розгляду кримінального провадження не встановлено грубої необережності пішохода. Також, судом не встановлено й дії непереборної сили внаслідок якої відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_14 . Враховуючи наведені обставини, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , як особи, які керували джерелом підвищеної небезпеки, повинні нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності їх вини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 23 березня 2021 року у цивільній справі №607/10490/17.

Також, задовольняючи частково позовні вимоги, суд відкидає твердження представника ОСОБА_1 - Шевчука В.О , а також твердження представника ОСОБА_4 - Горбуляка І.В. про те, що позивачі є неналежними, оскільки, якслідує із копії постанови заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області про залучення представника потерпілого, винесену ним у кримінальному провадженні №0000814 від 04.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, згідно поданих заяв, до кримінального провадження №0000814 залучені як потерпілі родичі загиблої ОСОБА_14 : ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відтак, суд вважає, що останні можуть звернутись із вимогами про відшкодування шкоди у порядку цивільного судочинства.

Крім цього, суд визначає розмір заподіяної шкоди, яку слід стягнути у користь ОСОБА_7 внаслідок понесених нею витрат на поховання та перевезення із урахуванням наведених вище доказів, які підтверджують понесення таких витрат, наданих позивачем. Так, виключно ОСОБА_7 , а не іншим позивачем ОСОБА_6 , понесено витрати на поховання, які підтверджено наведеними вище доказами, а саме на суму: - 648 PLZ (рахунок фактура №3/03/2016); - 300 PLZ (рахунок фактура №16/СН/2016; - 874 PLZ (рахунок фактура ZPU/80/2016 від 07.03.2016 року); 1330 PLZ (рахунок фактура №0105/16/FVS від 10.03.2016 року); 50 євро (згідно квитанції, виданої Генеральним консульством республіки Польща в м.Луцьку від 05.03.2016 року); 2350 PLZ (згідно кошторису, виданого виробничо-торгівельним підприємством «Гранбуд» від 30.08.2016 року; 1150 PLZ (згідно із фактурою від 07.11.2016 року. Таким чином, загальна сума усіх понесених витрат зазначеного характеру буде складати 6 652,80 PLZ та 50 євро, що по курсу НБ України на день ухвалення судового рішення складає 48 854,17 грн. (6652,80х7,3434, де 7,3434 вартість 1 польського злотого (PLZ) по відношенню до української гривні на момент ухвалення судового рішення) та 1668,69 грн. (50х33,3738, де 33,3738 вартість 1 (EURO) по відношенню до української гривні на момент ухвалення судового рішення). Таким чином, загальна сума понесених витрат буде складати 50522,86 грн. При цьому, визначаючи суму понесених витрат на поховання, яку суд вважає, що слід стягнути із відповідача ОСОБА_1 , враховуючи вимоги ст..1201, 1194 ЦК України, суд враховує визначену ним суму витрат на вказані цілі, яку слід стягнути у користь ОСОБА_7 у порядку передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка складає 16536 грн. Відтак, суд вважає, що із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_7 слід стягнути 33 986 грн. 86 коп. витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, із розрахунку (50522,86-16536=33986,86). Також, суд вважає, що слід стягнути із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_7 928 грн.. 65 коп. витрат на лікування, виходячи із наведених судом вище доказів, а саме чеків на купівлю медикаментів від 09.06.2016 року та від 04.04.2017 року на загальну суму 74,04 PLZ та 52,42 PLZ відповідно. Відтак, сума витрат на лікування буде складати (126,46 PLZх7,3434=928,65, де 7,3434 вартість 1 польського злотого (PLZ) по відношенню до української гривні на момент ухвалення судового рішення).

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідачів у користь держави підлягають стягненню судові витрати, відповідно до задоволених позовних вимог. Також, суд вважає, що підлягає стягненню із ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 у користь ОСОБА_7 470 грн. понесених витрат на переклад документів, тобто по 156 грн.. 67 коп. із кожного, оскільки як вбачається із бланку замовлення перекладу, виданого приватним підприємством «Азбука світу» від 30.01.2017 року та від 15.12.2016 року, ОСОБА_7 та її представником Жак Н.Т. понесено витрат на переклад документів на суми 230 та 240 грн. відповідно. Зазначені обставини підтверджено також квитанціями до прибуткового касового ордеру, виданого ПП «Азбука світу» від 30.12.2016 року та від 30.01.2017 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути із акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» у користь ОСОБА_6 8 268 (вісім тисяч двісті шістдесят вісім) гривень страхового відшкодування у якості моральної шкоди, тобто по 4134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) гривні, із кожного.

Стягнути із акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» у користь ОСОБА_7 8 268 (вісім тисяч двісті шістдесят вісім) гривень страхового відшкодування у якості моральної шкоди, тобто по 4134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) гривні, із кожного.

Стягнути із акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» у користь ОСОБА_7 16 536 (шістнадцять тисяч п`ятсот тридцять шість) гривень страхового відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання, тобто по 8 268 (вісім тисяч двісті шістдесят вісім) гривні, із кожного.

Стягнути із фізичної особи підприємця ОСОБА_2 у користь ОСОБА_6 291 732 (двісті дев`яносто одну тисячу сімсот тридцять дві) гривні заподіяної моральної шкоди, у користь ОСОБА_7 291 732 (двісті дев`яносто одну тисячу сімсот тридцять дві) гривні заподіяної моральної шкоди, у користь ОСОБА_8 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень заподіяної моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_4 у користь ОСОБА_6 10 000 (десять тисяч) заподіяної моральної шкоди, у користь ОСОБА_7 10 000 (десять тисяч) заподіяної моральної шкоди, а також у користь ОСОБА_8 5 000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_7 33 986 (тридцять три тисячі дев`ятсот вісімдесят шість) грн. 86 коп. витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, а також 928 (дев`ятсот двадцять вісім) грн.. 65 коп. витрат на лікування.

У решті вимог, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави 6 334 (шість тисяч триста тридцять чотири) грн.. 64 коп. судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Стягнути із ОСОБА_4 у користь держави 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) грн.. 20 коп. судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Стягнути із акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» в користь держави 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору, із кожного.

Стягнути із ОСОБА_1 у користь держави 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) грн.. 20 коп. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , у користь ОСОБА_7 470 (чотириста сімдесят) грн. понесених витрат на переклад документів, тобто по 156 (сто п`ятдесят шість) грн.. 67 коп. із кожного.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2017 року та від 30 серпня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 24 травня 2021 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан