Постанова

Іменем України

25 травня 2021 року

м. Київ

справа № 279/7765/15-ц

провадження № 61-1508св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - орган опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 серпня 2017 року у складі судді Снігір В. М. та постанову Житомирського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Талько О. Б., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки і піклування Коростенської міської ради Житомирської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

04 листопада 2016 року, у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_2 , банк подав уточнену позовну заяву до ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позов мотивовано тим, що відповідно до умов укладеного 21 березня

2007 року кредитного договору між банком та ОСОБА_2 , останній отримав кредит у розмірі 71 597,13 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 21 березня 2022 року. У той же день у забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитним договором між сторонами договору було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . У порушення умов указаного кредитного договору, ОСОБА_2 зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом

на 02 лютого 2015 року становила 74 574,88 грн.

Ураховуючи те, що після смерті позичальника спадкоємцями є

ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , банк просив у рахунок погашення боргу звернути стягнення на предмет іпотекишляхом його продажу з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем та виселити відповідачів із вказаної квартири.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 серпня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок отримання банком страхового відшкодування залишкова заборгованість за кредитним договором погашена у повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено з інших підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 не звертався при житті до банку щодо непогодження зі зміною умов договору і продовжував здійснювати погашення заборгованості за кредитом та належним чином виконував зобов`язання протягом 2008-2013 років, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Відтак, порушення чинного законодавства та умов договору щодо підвищення відсоткової ставки по кредиту у діях банку не вбачається. Колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог банку з інших підстав. При цьому послалась на те, що банком було отримано страхове відшкодування після смерті позичальника у розмірі 61 000 грн, що призвело до зменшення заборгованості за кредитним договором до 47 272, 75 грн. Вказана заборгованість виникла не по вині відповідача, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей, а по вині спадкодавця. Таким чином, має місце неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 17 жовтня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не з`ясував коло спадкоємців, які прийняли спадщину, та вартість спадкового майна на час відкриття спадщини. При цьому Верховним Судом звернуто увагу суду на те, що законодавством не передбачено такої підстави для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 серпня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні.

З урахуванням того, що сторони в договорі іпотеки передбачили спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі, то позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу АТ КБ «Приватбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві, є неналежним способом захисту, а тому у задоволенні позову слід відмовити було саме з цих підстав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що нормами чинного законодавства не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу будь-якій особі-покупцеві на підставі рішення суду.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 71 597,13 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 21 березня 2022 року.

У той же день у забезпечення виконання зобов`язання за указаним кредитним договором між сторонами договору було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 надав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Відповідно до відповіді Коростенської міської державної нотаріальної контори Житомирської області від 28 листопада 2016 року, спадкоємцями майна померлого ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 та неповнолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким видані свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру.

Із наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку, заборгованість за кредитом на момент смерті позичальника становила 108 272, 75 грн.

З урахуванням виплаченої суми страхового відшкодування у розмірі

61 000 грн, залишок заборгованості за кредитним договором перед банком становив 47 272,75 грн, яка складається із: 25 244,04 грн - заборгованості за кредитом та 22 028,71 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Перевіривши доводи касаційної скарги та інші матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників у судовому засіданні, врахувавши аргументи відзиву, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя

статті 36 Закону країни «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею

38 Закону України «Про іпотеку».

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

У пункті 29 договору іпотеки від 21 березня 2007 року сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо

у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону

України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателяу спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19.

З урахуванням того, що сторони договору іпотеки передбачили спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі, то позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу АТ КБ «Приватбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві, є неналежним способом захисту, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

З огляду на відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений кредитором, відсутні й підстави для задоволення й вимог про виселення.

Доводи касаційної скарги позивача про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві за рішенням суду спростовуються аналізом наведених вище норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції не переглядається, оскільки скасовано судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик