22-ц/804/321/21
220/1141/14-ц

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 220/1141/14-ц

Номер провадження 22-ц/804/321/21

20 січня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.

за участю секретаря Сікори М.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Старомайорська сільська рада Великоновосілківського району Донецької області

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 19 вересня 2014 року, ухвалене у складі судді Єфименко В.І., -

В С Т А Н О В И В:

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, площею 5,8604 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. Дана земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності ЯА№984947, виданого 03 жовтня 2005 року відділом земельних ресурсів Великоновосілківської районної державної адміністрації, який ОСОБА_3 був втрачений ще за життя. З огляду на відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, позивач, як спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 , складеним останнім 27 жовтня 2008 року і зареєстрованим в реєстрі за №119, не може переоформити право власності на спадкове майно, у зв`язку з тим, що відповідач відмовився видати новий державний акт або його дублікат на ім`я померлої особи, а нотаріус - видати свідоцтво про право власності на спадщину.

На підставі викладеного, просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів на території Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, загальною площею 5,8604 га, кадастровий номер :01:001:0321, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 19 вересня 2014 року визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на земельну ділянку, площею 5,8604 га, кадастровий номер :01:001:0321, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА№984947, виданого 03 жовтня 2005 року відділом земельних ресурсів Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області, розташовану у межах згідно з планом на території Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку був втрачений за життя спадкодавця ОСОБА_3 , що є перешкодою для позивача в оформленні спадщини після смерті останнього. Позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом, складеним спадкодавцем ОСОБА_3 27 жовтня 2008 року і зареєстрованим в реєстрі за №119, має право на дану земельну ділянку, яка збережена в натурі, але йому створюються неможливості реалізації свого права власності на це майно, а також він має інтерес щодо визначення долі цієї землі і у нього є правові підстави для визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 , як особа, яка не брала участі у справі, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Скарга мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його син - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 5,8604 га, кадастровий номер :01:001:0321, яка розташована на території Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. За життя його син був зареєстрований та постійно мешкав разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Олевської міської ради Житомирської області. Оскільки з 2007 року він визнаний особою з інвалідністю ІІ групи, мешкав постійно з сином, а інших спадкоємців не було, він прийняв спадщину, як спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем та до нотаріальної контори із заявами про відмову спадщини не звертався. В грудні 2020 року, коли він вирішив нотаріально оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сина, з реєстру права власності на нерухоме майно, йому стало відомо, що право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за позивачем на підставі рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 19 вересня 2014 року. Зазначив, що йому відомо, що син ніяких заповітів на користь ОСОБА_1 не складав, але розуміючи неможливість зі спливом тривалого час довести ці обставини в суді, їх оспорювати не бажає, однак не погоджується з рішенням суду в тій частині, що за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування на всю земельну ділянку без врахування його обов`язкової частки, яка належить йому незалежно від змісту заповіту. Окрім цього послався на те, що він безпідставно не був залучений до участі у справі, при цьому суд оскарженим рішенням вирішив питання про його права, як спадкоємця першої черги.

Доводи і заперечення інших учасників справи.

Сторони своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Учасники справи у судове засідання на з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

ОСОБА_2 направив до апеляційного суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, доводи скарги підтримав, просив її задовольнити.

Мотивувальна частина.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, площею 5,8604 га, кадастровий номер :01:001:0321, яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА№984947, виданого 03 жовтня 2005 року відділом земельних ресурсів Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області (а.с 6).

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області 27 жовтня 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 119, ОСОБА_3 заповів вищезазначену земельну ділянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с 9).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

За правилами частин першої та третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із статтею 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

За таких обставин у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Апеляційним судом встановлено, що скаржник ОСОБА_2 є батьком померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.34)

ОСОБА_2 є непрацездатним, з огляду на встановлення йому 07 лютого 2008 року другої групи інвалідності (а.с.30)

Згідно довідки Олевської міської ради Житомирської області № 2760 від 05 жовтня 2020 року ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час смерті постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на час смерті постійно проживав батько ОСОБА_2 (а.с.36).

З копії погосподарської книги № 4 на 2006-2010 роки вбачається, що ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.64-65)

Таким чином, батько спадкодавця ОСОБА_3 ОСОБА_2 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті сина, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому є належним відповідачем у даній справі.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін (пункти 2 частини другої статті 175 ЦПК України).

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Системний аналіз цих норм ЦПК України свідчить про те, що саме на позивача покладено обов`язок визначити належний склад відповідачів у справі.

При цьому суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача замінити первісного відповідача належним відповідачем.

Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі( частина друга статті 51 ЦПК України).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідачем у даній справі виступає Старомайорська сільська рада Великоновосілківського району Донецької області, клопотань про заміну відповідача позивач не заявляв.

Пред`явлення позивачем позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування до неналежного відповідача свідчить про неналежний суб`єктний склад учасників справи та є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У порушення вимог статті 12 ЦПК України, яка покладає на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному розгляду справи, не роз`яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджаючи про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і не сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, зокрема, в частині роз`яснення позивачу його право на надання доказів, їх витребування, заміну відповідача у справі.

В результаті, місцевим судом не встановлено належності відповідача, не вжито заходів із визначення кола осіб, права яких можуть бути порушені у результаті розгляду справи.

Крім того, суд першої інстанції не з`ясував всі обставини справи стосовно права власності на нерухоме майно померлої особи, причини відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно та наявність доказів, що підтверджують ці обставини. Суд також не встановив підстави переходу вказаного майна до позивача, як спадкоємця, і дотримання останнім законодавства щодо здійснення права на спадкування (ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відмова в задоволенні позовних вимог у зв`язку із вказаних вище підстав не позбавляє права позивача на захист своїх порушених прав шляхом звернення до суду із відповідним позовом до належних відповідачів, тому і його право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушене.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, допущені порушення норм процесуального закону, зроблені висновки, які не відповідають встановленим у справі обставинам та неправильно застосовані норми матеріального права, у зв`язку з чим оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку.

Керуючись ст. ст. 367, 374,376,381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 19 вересня 2014 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 20 січня 2021 року.

Суддя: