Справа № 524/6672/20
Провадження №2/524/678/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді - Предоляк О.С.,

при секретарі судового засідання - Яковлєвій К.В.,

за участю представника позивача Лаврук А.М., представника відповідача Басай М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 11.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач зобов`язувалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої обов`язки в повному обсязі у терміни і на умовах, передбачених кредитним договором.

Проте ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 16.09.2020 року становить 56302,63 грн. та складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 39254,16 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в порядку ст. 625 ЦК України у розмірі 8203,51 грн., пені у розмірі 8844,96 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 11.12.2012 року в розмірі 56302,63 грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 11.11.2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

15.01.2021 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Басай М.М. подано відзив на позов. Зазначає, що Анкета-заява підписана відповідачем не містить жодних даних щодо обрання банківських послуг, його бажання одержати кредит, суми такого кредиту та розміру відсоткової ставки за користування кредитом, що є істотними умовами договору кредитування. Також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. З Умовами та правилами надання банківських послуг, на які посилається позивач, відповідача не ознайомлювали та вони не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору укладеного між сторонами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості та оформлена в порушення вимог чинного законодавства виписка не можуть бути належними доказами, що підтверджують факт наявності заборгованості споживача чи її розміру. Звертає увагу, що згідно отриманої відповідачем виписки з системи онлайн банкінгу «приват 24» підтверджується факт самостійного списання банком коштів з пенсійного рахунку відповідача у розмірі 19369,95 грн. (а.с. 84).

Ухвалою суду від 20.01.2021 року витребувано від АТ КБ «Приватбанк» інформацію про: рахунки відкриті на ім`я ОСОБА_1 в установах АТ КБ «Приватбанк» за період з 01.01.2013 року по 01.01.2021 року; детальну зведену виписку за кожним рахунком ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 року по 01.01.2021 року; загальну суму списану банком з рахунків ОСОБА_1 в якості погашення заборгованості та правову підставу такого списання; загальну суму внесену ОСОБА_1 на банківські рахунки за якими проводилось обслуговування наданої позики.

02.02.2021 року представником позивача АТ КБ «Приватбанк» подано відповідь на відзив. Зазначає, що відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Належним доказом зняття коштів з карткового рахунку та користування ними є виписка по рахунку, з якої вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку. Щодо договірного списання зазначають, що воно передбачене правилами користування платіжною карткою та умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 102).

12.02.2021 року представником позивача АТ КБ «Приватбанк» подано до суду заяву про зменшення позовних вимог. Просять остаточно стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 11.12.2012 року в розмірі 47457,67 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 39254,16 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в порядку ст. 625 ЦК України у розмірі 8203,51 грн. (т.1 а.с.149).

17.02.2021 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Басай М.М. подано заперечення на відповідь на відзив. Звертає увагу, що згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем заборгованість за тілом кредиту становить 39254,16 грн. В той же час, відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, яка додано до позовної заяви, максимальний кредитний ліміт, що встановлювався банком складав 19200 грн. Наголошує, що відповідачем погашено щонайменше 19369,95 грн., що більше встановленого кредитного ліміту. Враховуючи викладене, відповідачем кредитні кошти повернуті в повному обсязі (а.с. 155).

22.03.2021 року представником позивача АТ КБ «Приватбанк» подано письмові пояснення аналогічні за змістом відповіді на відзив (т.1 а.с. 206)

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Лаврук А.М. зменшені позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Басай М.М. просить у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві та письмових запереченнях. Наголошує, що відповідач фактично погасив свою заборгованість по сумі боргу, що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 11.12.2012 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої відповідач отримала кредит увигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 300 грн., який у подальшому збільшений до 19200 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (т.1 а.с. 16).

Позивач зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

З наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що в зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за умовами договору та непогашенням кредиту в порядку, визначеному Умовами, станом на 16.09.2020 року утворилась заборгованість в сумі 56302,63 грн. яка складається із заборгованості: за простроченим тілом кредиту у розмірі 39254,16 грн.; за відсотками нарахованими на прострочений кредит в порядку ст. 625 ЦК України у розмірі 8203,51 грн.; пені у розмірі 8844,96 грн. (т.1 а.с. 6-15).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.12.2012) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19.10.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд вважає, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ПриватБанку розміщені на сайті: https://privatbank.ua, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.12.2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 11.12.2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

За таких обставин, стягненню підлягає виключно доведена позивачем заборгованість за тілом кредиту, якщо така заборгованість має місце.

На підтвердження позовних вимог банком, зокрема, надано розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів по кредитному рахунку на ім`я ОСОБА_1 .

У відповідності до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем до позовної заяви ОСОБА_1 за період з 01.06.2015 року по 30.11.2019 року в рахунок погашення заборгованості за договором № б/н від 11.12.2012 року сплачено 131171,27 грн. (т.1 а.с.9-13)

На виконання вимог ухвали суду від 20.01.2021 року банком надані додаткові пояснення, в яких надана інформація про загальну суму внесену відповідачем ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за договором б/н від 11.12.2012 року за період з 27.08.2013 року по 01.02.2021 року, яка становить 147473,02 грн. року та загальну суму отриманих відповідачем кредитних коштів у розмірі 129904,51 грн. (т.2 а.с. 1-3).

Оскільки позивачем не надано доказів погодження сторонами розміру відсотків за користування кредитом, пені та штрафів за порушення умов кредитного договору, то внесені ОСОБА_1 кошти йшли на погашення заборгованості по тілу кредиту.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості наданим АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви за період з 01.06.2015 року по 30.11.2019 року банком погашені відсотки за рахунок кредиту на загальну суму 43872,65 грн. (т1. а.с.9-13, графа 4)

У свою чергу, з наданої АТ КБ «ПриватБанк» виписки по рахунку на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що у період з 27.08.2013 року по 23.10.2020 року ОСОБА_1 отримано кредитних коштів на загальну суму 173333,92 грн., а внесено на погашення заборгованості кошти у розмірі 178013,12 грн. Крім того, банком в односторонньому порядку списано з рахунку, відкритого на ім`я відповідача, грошові кошти на загальну суму 53126,02 грн. в рахунок погашення процентів за користування кредитним лімітом, пені за прострочення за кредитом. (т.2 а.с.34-55).

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем у повному обсязі здійснено погашення заборгованості за тілом кредиту, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 39254,16 грн., а також відсотків нарахованих на прострочений кредит в порядку ст. 625 ЦК України у розмірі 8203,51 грн.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 536, 549, 553-559, 625, 626, 634, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 142, 258, 259, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Предоляк