ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1702/21 Справа № 206/3439/20 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюОСОБА_1

на заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Самарської районної у м.Дніпрі ради, третя особа - державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що починаючи з 2010 року тяжко хворіла його мати ОСОБА_2 , лікарями поставлено діагноз - пухлина товстої кишки. Наприкінці 2010 року екстрено проведено операцію з видалення пухлини. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Разом з сім`єю, він здійснював повне опікування над ОСОБА_2 . В 2011 році повторно проведено операцію ОСОБА_2 , її стан погіршувався, вона потребувала постійного догляду і опіки.

Починаючи з листопада 2014 року і по день смерті він проживав разом із матір`ю. У весь цей час він та його сім`я здійснювала повне забезпечення матері усім необхідним для повноцінного життя: продуктами, ліками, обстеженням у лікарнях, лікуванням з проведенням операцій і постійним належним доглядом, також здійснювався догляд із приведенням у належний для життя стан будинку і прибудинкової території, оплата усіх комунальних платежів. Останні півтора року ОСОБА_2 була лежачою, і незважаючи на всі намагання та бажання продовжити її життя, ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла.

Після смерті ОСОБА_2 , яка була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 , лишився заповіт, яким остання заповіла належний їй житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку, які знаходяться за вказаною адресою - позивачу ОСОБА_1 .

Позивач звернувся до державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. із заявою та доданими до неї документами про прийняття спадщини після померлої матері, як спадкоємець за заповітом, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки останнім пропущено строк прийняття спадщини.

З 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин. Будучи пенсіонером та побоюючись за своє життя та життя рідних, перебуваючи у групі підвищеного ризику, він зміг звернутись із заявою та доданими до неї документами про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори лише 08 липня 2020 року, коли державою послаблено карантинні заходи, повернуто на маршрути громадський транспорт, знято суворі обмеження щодо громадських місць, державних установ та організацій, які теоретично працювали (мали працювати), проте фактично працювали в режимі без доступу осіб до приміщень.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги те, що, на його думку він з поважних причин пропустив строку для прийняття спадщини, останній просив визнати причину пропуску строку для прийняття спадщини, поважною та визначити йому додатковий строк - два місяці з моменту набрання законної сили рішенням суду для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 1-10).

Заочним рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що для звернення із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк йому перешкоджали об`єктивні непереборні труднощі, пов`язані із запровадженням карантинних обмежень. Крім того, оскільки його брат не скористався своїм правом та не подав заяву про вступ у спадщину, він не мав бути залучений до участі у справі. Зазначає, що саме Самарська районна у м.Дніпрі рада є належним відповідачем у справі, оскільки повноваження щодо визнання спадщини відумерлою віднесені до компетенції районних рад.

Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_2 , згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 (а.с. 19, 51).

ОСОБА_1 є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 , виданого 31 травня 2016 року Пенсійним фондом України (а.с. 31)

27 лютого 2015 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким належний їй житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 заповіла позивачу ОСОБА_1 , про що свідчить копія заповіту серії НАК 544520 та витяг про реєстрації в спадковому реєстрі № 39751821 від 27 лютого 2015 року (а.с. 17, 18, 49).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла (а.с. 15, 16).

08 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 38).

Постановою державного нотаріуса Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. від 08 липня 2020 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 у зв`язку тим, що протягом 6-ти місяців з часу відкриття спадщини він не вчинив дій, що свідчать про її прийняття та передбачені ст. ст. 1268, 1269 ЦК України, а саме: не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; постійно не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 20-21, 22, 39-40, 52).

Згідно копії довідки Голови квартального комітету № 22 від 21 липня 2020 року ОСОБА_4 , ОСОБА_1 доглядав свою матір ОСОБА_2 з листопада 2014 року і по день смерті та проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26). До державної нотаріальної контори позивачем така довідка не надавалась.

Копіями медичної документації хворої ОСОБА_2 , підтверджується, що мати позивача хворіла (а.с. 24-25).

Копіями квитанцій підтверджується, що позивач з 2019 року періодично сплачував кошти за послуги з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28-30).

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини і лише особисто.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Таким чином, з урахуванням положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України, строк прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 закінчився 12 червня 2020 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

У постанові Верховного Суду по справі № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року визначено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року по 31 липня 2020 року (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 року №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Дніпро). Зокрема, дозволено: з 22 травня 2020 року регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньо обласному та міжнародному сполученні; з 25 травня 2020 перевезення пасажирів метрополітенами.

Таким чином, ще з 04 травня 2020 було дозволено діяльність нотаріусів, та у позивача була можливість протягом місяця звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак такою можливістю він не скористався. Крім того, карантин на всій території України було встановлено лише з 12 березня 2020 року, а ОСОБА_2 померла за 3 місяці до встановлення карантину, однак в цей період позивач також не скористався своїм правом на подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо відсутності поважних причин для поновлення строку для прийняття спадщини.

Згідно ч. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, відповідачами у справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальна громада це жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Тобто належним відповідачем у справі є Дніпровська міська рада, однак позивачем пред`явлено позов до Самарської районної у місті Дніпрі ради.

Крім того, позивач має старшого брата, який є пенсіонером, тобто непрацездатною дитиною спадкодавця ОСОБА_2 , тому згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку.

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача, не заявляв.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що для звернення із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк йому перешкоджали об`єктивні непереборні труднощі, пов`язані із запровадженням карантинних обмежень, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ОСОБА_1 не був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою.

Пунктом 3.23 Гл. 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

Згідно з п. 2.1. розд. IV Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року за № 3306/5, спадкова справа заводиться посадовою особою органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, визначених у ст. ст. 1261, 1262, 1266 ЦК України, осіб, вказаних у заповіті, заінтересованих в охороні цього майна, або вимоги кредиторів.

Доводи апеляційної скарги про те, що Самарська районна у м.Дніпрі рада є належним відповідачем, оскільки повноваження щодо визнання спадщини відумерлою віднесені до компетенції районних рад, підлягають відхиленню, так як визнання спадщини відумерлою не є предметом даного спору, тому доводи позивача є помилковими і суперечать положенням Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та роз`ясненням щодо суб`єктного складу спору про визначення додаткового строку для прийняття спадщини наданим у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова