Справа № 559/261/21
Провадження № 2/559/602/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Свириди М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідачів ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання осіб, такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 27.05.2004 між ним та ОСОБА_6 було укладено шлюб, актовий запис №104. Від спільного подружнього життя нородились двоє дітей: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 07.05.2012 рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області шлюб між ними було розірвано та вирішено дітей залишити проживати з матір`ю. Після розлучення діти проживали разом із ОСОБА_6 , проте з 2014 року діти почали проживати з позивачем за адресою АДРЕСА_1 . 12.08.2015 між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір про припинення права на аліменти на дітей у зв`язку з передачею права власності на квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідно до даного договору було припинено стягнення з ОСОБА_1 на утримання дітей аліментів та їх діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стали власниками квартири АДРЕСА_2 по 1/2 частці кожен. ОСОБА_6 не проживає за адресою АДРЕСА_3 . Відповідачка ОСОБА_6 з 2014 року постійно проживає та працює в м. Київ, фактична її адреса проживання невідома. Також факт перебування ОСОБА_6 в м. Київ підтверджується тим, що вона є керівником, власником або співвласником декількох товариств. 20.02.2018 року ОСОБА_6 , не повідомивши ні позивача, ні власників квартири - дітей, зареєструвала свою матір ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2 . Станом на 10.12.2020 за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: - власник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; - співвласник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; - батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; - мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; - бабуся ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Проте з 20.02.201 і по сьогоднішній день ОСОБА_4 за вказаною адресою ніколи не проживала і не мала наміру проживати. ОСОБА_4 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 та постійно там проживає. Відповідно до актів про не проживання від 07.03.2018, 07.06.2018, 30.12.2020, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не проживають за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_6 з квітня 2017 року, а ОСОБА_4 з лютого 2018 року не оплачують комунальні послуги за квартиру, а також не несуть будь-яких інших витрат по утриманню квартири, так як в ній не проживають. Відповідно до довідки №6 від 21 січня 2021 року та довідки-розрахунку за послуги надані в період з серпня 2017 року по грудень 2020 року, виданих ТОВ «Житловик-Дубно», зазначено, що станом на 01.01.2021 заборгованість за надані ТОВ «Житловик-Дубно» послуги за адресою АДРЕСА_3 становить 6884,22 грн. Також в період 2017-2018 років за місцем реєстрації ОСОБА_6 надходили вимоги, претензії про повернення боргів, повідомлення про розшук боржника та його майна від різних фінансових установ. Зазначає, що діти - власники квартири, коли бачили дані листи починали хвилюватись про те, чи не заберуть в них їхню квартиру за борги мами ОСОБА_6 . Всі витрати по утриманню квартири лягають на власників квартири, тобто на дітей позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Так як діти проживають з ним, тому він, як їх законний представник, має нести всі витрати по утриманню квартири. Такими діями відповідачів порушуються права та інтереси дітей і ОСОБА_1 , як батько, змушений захищати їх інтереси шляхом звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідачів ОСОБА_5 05.04.2021 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просять відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житлом, порушить пропорційність застосування такого заходу, оскільки відповідачка ОСОБА_6 може втратити житло, а іншого житла у неї немає, причини їх відсутності за зареєстрованим місцем проживання є поважними та не залежать від їх волевиявлення. Квартира АДРЕСА_2 була придбана подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 09.02.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Стадійчук О.В. за реєстровим № 775, та перебувала у спільній сумісній власності подружжя. У 2015 році ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , у зв`язку з існуванням у ОСОБА_1 заборгованості по оплаті аліментів на утримання дітей та з метою якнайкраще захистити майнові права дітей, колишнім подружжям було прийнято рішення про передачу вищевказаної квартири у власність дітей, по 1/2 її частині, та укладено договір про припинення права на аліменти на дітей у зв`язку з передачею права власності на квартиру. При укладенні даного договору частка дружини у спільній сумісній власності не виділялась, оскільки існувала домовленість, що ОСОБА_6 матиме можливість безперешкодно проживати у квартирі разом із дітьми. У 2017 році через відсутність можливості працевлаштуватися за місцем проживання, ОСОБА_6 була змушена поїхати працювати до м. Києва, а діти почали проживати у спірній квартирі разом із бабусею ОСОБА_4 , кожні вихідні дні ОСОБА_6 приїжджала додому, фінансово забезпечувала дітей. ОСОБА_1 досить вороже сприйняв дану ситуацію, і, мотивуючи тим, що він батько і має рівні із матір`ю права на дітей, забрав їх від бабусі у відсутність матері проживати до себе. Користуючись відсутністю ОСОБА_6 за місцем проживання та тим, що ОСОБА_8 поїхала провідати родину у село, він замінив вхідні замки. Приблизно з середини 2017 року між колишнім подружжям тривала досить напружена конфліктна ситуація - ОСОБА_6 приїжджала, не могла зайти до квартири, викликала поліцію та майстрів, щоб увійти до квартири, змінювала замок. Вхідні замки ОСОБА_1 замінював щоразу, як ОСОБА_6 їхала на роботу до м. Києва, це носило постійний характер. Те ж саме відбувалося і з ОСОБА_4 , обоє відповідачів неодноразово зверталися до поліції із відповідними заявами, за адресою квартира АДРЕСА_2 неодноразово викликалася поліція. Будь-які спроби домовитися із ОСОБА_1 не були успішними, він всіма можливими, і не завжди правомірними способами, чинив перешкоди у можливості ОСОБА_6 та ОСОБА_4 проживати у спірній квартирі. Протягом 2017-2018 років ОСОБА_1 всіма можливими способами перешкоджав їм проживати у квартирі - змінював замки, демонтував систему опалення, відбирав документи, про що було зафіксовано численні звернення ОСОБА_6 та ОСОБА_4 до правоохоронних органів. Вказує, що припинення права користування члена сім`ї власника житла і факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Зазначає, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та представник ОСОБА_9 підтримали позов із зазначених у ньому підстав, просили задовольнити повністю.

Неповнолітній ОСОБА_2 зазначив, що з 2014 року проживає з батьком. Мама та бабуся не проживають у квартирі. Про те, що зареєструвалися у квартирі він не знав, його дозволу не запитували, просив позов задовольнити.

Неповнолітня ОСОБА_3 пояснила, що з батьком частково проживала з 2014 року, а постійно живе з 2017 року. Підтримала усе, що було сказано батьком та братом.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 та представник відповідачів ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_4 , допитана в якості свідка, в судовому засіданні пояснила, що в грудні 2014 року пішла на пенсію та дивилась за дітьми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у зв`язку з чим, проживала разом із ними у квартирі АДРЕСА_2 за місцем проживання дітей. Проживала з понеділка по п`ятницю, а на вихідні їхала до себе додому в с.Мощаниця, там має будинок з 1984 року. З січня 2017 року пішла на роботу і далі проживала з дітьми, але ОСОБА_1 чинив перепони в її проживанні у квартирі, змінював замки, тому стала проживати у свому будинку в с. Мала Мощаниця. Дочка ОСОБА_6 , коли приїжджала з м.Києва, теж проживала у квартирі, але колишній чоловік постійно чинив перешкоди - виключав взимку опалення, міняв замки. Дочка ОСОБА_6 з жовтня 2017 року працює та проживає у м.Києві, винаймає квартиру. Ціллю реєстрації її у квартирі АДРЕСА_2 було запобігання продажу даної квартири дітьми до їх повноліття, одруження та створення ними окремих сімей. Зареєструвалася і вона, і її дочка без відому та дозволу дітей, як власників квартири та законного представника ОСОБА_1 . До того часу, як зареєструвалась у квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 була зареєстрована у с.Княгинин у хаті діда. Комунальні платежі не сплачує, про існування заборгованості перед КП ЦЖЕО «Житловик» не знала та не знала про необхідність їх сплачувати.

Суд, заслухавши ОСОБА_1 , неповнолітніх ОСОБА_2 з ОСОБА_3 та представника, відповідача, допитаного в якості свідка, ОСОБА_12 та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 травня 2012 року рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , зареєстрований 27 травня 2004 року, актовий запис №104, та вирішено дітей залишити проживати з матір`ю (а.с.8).

Від спільного подружнього життя у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є діти: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6, 7)

Згідно рішення Дубенського міськрайонного суду від 27.05.2019 визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.36-38).

12 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір про припинення права на аліменти на дітей у зв`язку з передачею права власності на квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Стадійчук О.В. Відповідно до даного договору було припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь дітей аліментів, а діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стали власниками квартири АДРЕСА_2 по 1/2 частці кожен (а.с.9).

ОСОБА_4 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 з 20 лютого 2018 року (а.с. 11).

Відповідно до актів про не проживання від 13.07.2017, 13.09.2017, 14.11.2017, 11.01.2018, встановлено, що ОСОБА_6 не проживає за адресою АДРЕСА_3 , та відповідно до актів про не проживання від 07.03.2018, 07.06.2018, 30.12.2020 встановлено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_4 не проживають за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 16-22).

Відповідно до довідки № 6 від 21 січня 2021 року та довідки-розрахунку за послуги, надані в період з серпня 2017 року по грудень 2020 року, виданих ТОВ «Житловик-Дубно», зазначено, що станом на 01.01.2021 заборгованість за надані ТОВ «Житловик-Дубно» послуги за адресою: АДРЕСА_3 становить 6884,22 грн (а.с. 23).

ОСОБА_6 є співвласником та керівником - ТзОВ «Кепітал Голд Груп», що знаходиться в м. Київ, вул. Червоноармійська, 13, - ТзОВ «Сіті Голд Груп», що знаходиться в м.Київ, вул. І.Кудрі, 39; власником та керівником - ТзОВ «Рабаз Агро», що знаходиться в с.Ворсівка Малинського району Житомирської області, - ТзОВ «Профі Консалт Центр», що знаходиться в м. Київ, вул. Тергенєвська, 38, - ТзОВ «Батер Компані», що знаходиться в м.Київ, вул. Глибочицька, 72, - ТзОВ «Неомедик», що знаходиться в м. Київ, вул. Сагайдачного, 10/5 Б; керівником ТзОВ «Миринда Плюс», що знаходиться в м. Київ, вул. Грушевського, 28/2, прим. 43 (а.с. 29-35).

ОСОБА_4 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується інформацією з ДРРП №241594225 від 25.01.2021 (а.с. 39).

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів.

Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316- 319 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своє сім`ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності з пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду № 5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Крім того, у пункті 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано про те, що ухвалюючи рішення, суд згідно з ч. 1 ст. 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», наслідком визнання особи в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням є зняття її з реєстрації місця проживання.

Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення; втрата права користування житловим приміщенням є наслідком відсутності члена сім`ї власника за місцем реєстрації.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 вказаної Конвенції).

Таким чином суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, на підставі безпосередньо досліджених наявних у справі доказів, вважає, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , як члени сім`ї власників приватної квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє батько, як законний представник, втратили право на користування нею у зв`язку з відсутністю за місцем реєстрації більше року. А саме встановлено та підтверджено відповідачкою, яка допитана в якості свідка, ОСОБА_4 , що з 2014 року відповідачка ОСОБА_6 за місцем реєстрації не проживає, а ОСОБА_4 не проживає по місцю реєстрації з 2018 року, а тому вказані перешкоди підлягають усуненню. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками квартири за адресою АДРЕСА_3 та у них з відповідачами немає будь-яких домовленостей щодо збереження за ними права на користування житлом у разі їх відсутності. Поважність причин відсутності ОСОБА_6 по місцю реєстрації не підтверджена відповідними доказами, зокрема відсутні будь-які підтвердження як обгрунтованості відсутності - зайнятість через роботу, з огляду на ненадання будь-яких доказів офіційного працевлаштування останньої, часу, місця та строку такого працевлаштування. А невиділення ОСОБА_6 своєї частки у спірній квартирі, при її відчуженні своїм дітям ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , не впливає на право користування такою. Щодо ОСОБА_4 , то в останньої наявне місце проживання, у якому остання проживала до реєстрації за спірною адресою та продовжує проживати на даний час, при цьому проживала у спірній квартирі з метою догляду за неповнолітніми внуками-власниками квартири, що особисто підтвердила у судовому засіданні, тобто була тимчасовим мешканцем, при цьому потреба в подальшому догляді за внуками на даний час відпала. А тому реєстрація відповідачів ОСОБА_6 з ОСОБА_4 у належній ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартирі носить лише формальний характер та обмежує неповнолітніх дітей право власності на вказане нерухоме майно, зокрема належного та безперешкодного розпорядження своєю власністю, тому суд вбачає, що є всі підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Окрім того, суд оцінює подані відповідачами відомості про розгляд Дубенським МВ ГУНП в Рівненській області звернень від 19.07.2018 (а.с. 88), 26.03.2018 (а.с. 89), 02.04.2018 (а.с. 90), 18.04.2018 (а.с. 91), 10.05.2018 (а.с. 92), талон-повідомлення від 25.03.2018 (а.с. 93). талон-повідомлення № 38 від 23.04.2018 (а.с. 98), повідомлення від 05.04.2021 № 4382/108/01/3-2021, щодо звернень від 21.02.2018, 04.03.2018, 02.04.2018, 18.04.2018, 23.04.2018 та 10.05.2018 (а.с. 103-104) як недостатні для встановлення факту здійнення перешкод власниками чи ОСОБА_1 у доступі до спірної квартири, з огляду на відсутність як результатів розгляду таких справ в адміністративному чи кримінальному провадженні, а надано відповіді в порядку звернення громадян, так як будь-яких рішень щодо притягнення винних осіб, ОСОБА_1 чи власників квартири, зокрема за дії щодо перешкоджання у користувнні відповідачами спірною квартирою до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141-142, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України,

вирішив:

позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ), який діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_6 (ідентифікаційни код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 (ідентифікаційни код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ) про визнання осіб, такими, що втратили право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , такимим, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у рівних частинах у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні з кожної.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Дата складення повного судового рішення - 26 травня 2021 року.

Суддя М.В. Панчук