Провадження №2/523/2119/21
"12" травня 2021 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Аліної С.С.,
при секретарі - Вовкович І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Міністерства інфраструктури України до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Зілковської Катерини Леонідівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: громадська організація «Причал №193 «Ярмарочна», державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» про витребування з незаконного володіння нерухомого майна та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -
До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Міністерства інфраструктури України до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Зілковської Катерини Леонідівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: громадська організація «Причал №193 «Ярмарочна», державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» в якій просить:
Позов представник позивача обґрунтував тим, що 27 грудня 2012 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано Громадській організації «Причал № 193 «Ярмарочна» свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції Причал № 193, загальною площею 3293,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
02 квітня 2013 року Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Виконкому та Громадської організації про визнання недійсним вказаного свідоцтва про право власності.
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21 квітня 2016 року по справі № 916/882/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 14 липня 2016 року, позовні вимоги Порту задоволено та визнано недійсним свідоцтво про право власності на вищенаведене нерухоме майно від 27 грудня 2012 року серії НОМЕР_3 .
Постановами судів апеляційної та касаційної інстанції по справі № 916/882/13 встановлено наступне: «Майно, право власності на яке посвідчене спірним свідоцтвом, належить до державної власності та закріплене за ДП «Одеський морський торговельний порт» на праві господарського відання. Про факт належності цього майна до державної власності також свідчить Витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна станом на 07.08.2014 р., згідно якого майно, а саме: майстерня бази відпочинку, дворовий туалет, дорога асфальтова ширина 7м, дорога бетонна ширина 7м, будівля двоповерхова (вахтова), будівля двоповерхова (побутові), будівля одноповерхова (бокси) належать до державної власності, орган управління Міністерство інфраструктури України, балансоутримувач - ДП «Одеський морський торговельний порт».

Крім того, відповідно до ст. 4, ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 5, п. 18 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом. Здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України приймає рішення про передачу відповідно до закону об`єктів державної власності в комунальну власність, дає згоду на передачу об`єктів з комунальної в державну власність. Уповноважені органи управління, якими є міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи, відповідно до покладених на них завдань погоджують передачу об`єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності, господарських структур або в користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук, а також передачу об`єктів комунальної власності в державну власність; у випадках, передбачених законодавством, приймають рішення про передачу об`єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності, господарських структур або в користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук.

Отже, передача майна, права власності на яке посвідчене спірним свідоцтвом, із державної до комунальної власності потребує першочергового ухвалення відповідного рішення Кабінетом Міністрів України, яке має бути погоджене із Міністерством інфраструктури України як уповноваженим органом управління. Однак, докази прийняття таких рішень в матеріалах справи відсутні».

Належність усіх нежитлових будівель та споруд спортивно-човнової бази на праві державної власності Міністерству інфраструктури України встановлено також рішенням Господарського суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року по справі № 916/887/17.

Однак, під час розгляду справи № 916/882/13 у судах господарської юрисдикції державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Антоненко О.С. на підставі визнаного пізніше недійсним свідоцтва про право власності на спірне майно від 27 грудня 2012 року серії НОМЕР_3 прийнято рішення від 12 травня 2015 року № 21220382, яким зареєстровано за Громадською організацією право приватної власності на нежитлові будівлі спортивно- човнової станції Причал № 193, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та за результатами державної реєстрації видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_4 .

Підставою зміни адреси спортивно-човнової станції з « АДРЕСА_2» на «АДРЕСА_2 » стало розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 23 січня 2015 року № 15р., яким затверджено технічний висновок щодо можливості поділу нежитлових будівель спортивно-човнової станції з присвоєнням їм саме вищезазначеної адреси.

Предаставник позивача зазначив про те, що наведене розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради скасовано рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 27 жовтня 2016 року № 322 «Про скасування розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 23 січня 2015 року № 15р «Про впорядкування адреси та затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з подальшим встановленням нумерації (Громадська організація «Причал № 193 «Ярмарочна»)».

Не погоджуючись із фактом державної реєстрації за Громадською організацією права приватної власності на нерухоме майно, належність якого до державної власності підтвердження судовими рішеннями в межах справ № 916/882/13 та № 916/887/17, що набрали законної сили, ДП «Одеський порт» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Юридичного департаменту Одеської міської ради та Головного територіального управління юстиції в Одеській області про: визнання протиправним та скасування вищенаведеного рішення державного реєстратора; про зобов`язання внести запис про скасування рішення державного реєстратора.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року, адміністративний позов ДП «Одеський порт» частково задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно РС ОМУЮ Антоненко О.С. від 12 травня 2015 року з індексним номером 21220382 про державну реєстрацію за Громадською організацією права приватної власності на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції Причал № 193, за адресою: АДРЕСА_2 .

На даний час постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року реалізовано ДП «Одеський порт» та скасовано 22 серпня 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію за Громадською організацією права приватної власності на нежитлові будівлі та споруди спортивно-човнової станції Причал № 193, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 серпня 2017 року № 95277116.

Проте, не зважаючи на підтвердження судами господарської та адміністративної юрисдикції усіх інстанцій факту належності нерухомого майна спортивно-човнової станції до державної власності та незаконності існування у Громадської організації права приватної власності на нього, Громадською організацією протягом періоду часу з 27 серпня 2015 року по 08 червня 2016 року відчужено частки нерухомого майна державної форми власності на користь фізичних осіб.

16.10.2015 року між Громадською організацією та ОСОБА_1 укладено договір купівлі- продажу, зареєстрований в реєстрі за № 1815, за яким продавець передає у власність, а покупець приймає у власність 45/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 1 Договору за заявою власника відчужується 45/10000 часток нежитлових будівель, які складаються з боксу № НОМЕР_2 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 17 - веранда площею 6,6 кв.м., 18 - основне площею 8,2 кв.м., загальною площею 14,8 кв., основною площею 8,2 кв.м.

Рішенням приватного нотаріуса Зілковської К.Л. від 16.10.2015 року № 25342554 за ОСОБА_1 на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу зареєстровано право приватної власності на зазначені 45/10000 нежитлових будівель.

Договором купівлі-продажу підставою виникнення у Громадської організації права власності на вказане нерухоме майно визначено свідоцтво про право власності від 12 травня 2015 року серії НОМЕР_4 , видане на підставі рішення державного реєстратора, визнаного пізніше незаконним та скасованого судами адміністративної юрисдикції в межах справи № 815/1348/17.

З огляду на викладене Міністерство інфраструктури України змушене звернутись до суду із цією позовною заявою з метою захисту права державної власності на придбане ОСОБА_1 вищенаведене нерухоме майно.

Факт вибуття 45/10000 часток нежитлових будівель, придбаних відповідачем у Громадської організації, з державної власності поза волею Міністерства вбачається також у встановленні Одеським апеляційним господарським судом та Вищим господарським судом України по справі № 916/882/13 факту неприйняття Кабінетом Міністрів України за погодженням з Міністерством інфраструктури України відповідного рішення про відчуження нежитлових будівель та споруд спортивно-човнової станції Причал № 193, до складу яких входить частка ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що саме по собі витребування належних ОСОБА_1 45/10000 часток нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , не буде достатнім для повного захисту майнових прав держави на таке майно.

Набрання законної сили судовим рішенням про витребування майна на користь його законного власника не позбавить ОСОБА_1 права власності на таке майно, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а отже не позбавить його можливості розпоряджатись таким майном та відчужувати його на користь третіх осіб, що також порушить майнові права Міністерства на спірне нерухоме майно.

Тобто, необхідність повного захисту майнових прав, на захист яких Міністерство звернулось до суду з цією позовною заявою, вимагає не тільки витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_1 , а й скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Зілковської К.Л. від 16.10.2015 року № 25342554, на підставі якого у відповідача виникло право приватної власності на спірні нежитлові приміщення державної форми власності з метою скасування відповідного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У судове засідання представник позивача Міністерства інфраструктури України, яка одночасно представляє інтереси третьої особи ДП «Одеський морський торгівельний порт» Кульшик К.В. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, також просила розгляд справи провести за її відсутності.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 та його адвокат Петрова А.М. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

У судове засідання приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Зілковська К.Л. не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності.

У судове засідання представник третьої особи Громадська організація «Причал №193, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України.

В матеріалах справи міститься відзив представника відповідач ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на позовну заяву в якому вказує про те, що він не не погоджується із позовними вимогами Міністерства інфраструктури України.

Предаставник відповідача зазначив про те, що враховуючи обгрунтування позивача та положення пп.3 п.1 ст.388 ЦКУ (правова підстава позову), до предмета доказування по даній справі входить встановлення наявності наступних фактів:

- придбання майна відповідачем за відплатим договором;

- добросовісність набувача;

- майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати;

- майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом

при цьому всі вищезазначені факти повинні існувати на момент відчуження майна ОСОБА_1 , тобто укладення договору купівлі-продажу.

На момент вчинення правочину з відчуження спірного майна існували наступні обставини в господарському суді Одеської області розглядалась справа №15/158-09-5429 за позовом Міністерства транспорту та зв`язку України (правонаступником с позивач по цій справі) до Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача -Державне підприємство „Одеський морський торговельний порт", про визнання за державою в особі Міністерства транспорту та зв`язку України права власності на об`єкти нерухомості, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , а саме; майстерню бази відпочинку (інвентар. № 100170), вуличний туалет (інвентар. № 100174), дорогу асфальтовану шириною 7 м (інвентар. № 100175), дорогу бетонну шириною 7 м (інвентар. № 100176), будівлю двоповерхову (бокси) (інвентар. № 100179), загальною площею приміщень 2322,10 кв.м та 420 п.м, із закріпленням вказаних об`єктів на праві господарського відання за ДП „Одеський морський торговельний порт".

Під час вирішення даної справи, було встановлено наступні факти.

Земельна ділянка, на якій розмішені спірні об`єкти, була надана Одеському судноремонтному заводу «Україна» ім. 50-річчя Радянської України рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 252 від 16.05.1974 року строком на 2 роки без права капітальної забудови під човнові причали на підставі затвердженого проектного подання будівництва човнового причалу.

В рішенні виконавчого комітету Одеської міської ради № 738 від 1981 року також зазначено, що земельна ділянка площею 0,6 га була надана строком на 2 роки без права капітальної забудови організації човнового причалу секції рибалок-любителів. Але проектна документація на організацію причалів станом на 1981 року не була надана. Одеський судноремонтний завод «Україна» ім. 50-річчя Радянської України надану йому земельну ділянку площею 0,6 га і земельну ділянку площею 0,2 га надану Одеській гідрогеологомеліоративній експедиції - всього 0,8 га передав груш громадян - членів секції рибалок-любителів (130 чоловік), які самовільно побудували на ній індивідуальні будівлі для літнього проживання по 12,5 кв. м площі на 1 людину, а також причальне облаштування на 70 човнів.

Як вказано в даному рішенні, всі ці будівлі і облаштування підлягають знесенню за рахунок фактичних забудовників відповідно до Постанови РМ УРСР від 30.12.1980 року Ж 4153.

При цьому, п.1 рішення Одеському судноремонтному заводу «Україна» ім. 50- річчя Радянської України надано в тимчасове користування на строк до реконструкції району, але не більше 5 років, фактично зайняту земельну ділянку площею 0,8 га в районі стадіону заводу Жовтневої революції без права подальшого розвитку будь-якого будівництва, із тимчасовим збереженням самовільно побудованих будівель і облаштувань.

Підпунктом «а» п. 2 цього рішення, зобов`язано судноремонтний завод після спливу 5-річного строку всі самовільно побудовані на ділянці будівлі і споруди знести за рахунок забудовників і здати ділянку міськвиконкому.

Будь-яких доказів здійснення судоремонтним заводом ім. 50-річчя Радянської України, а в подальшому - судоремонтним заводом „Україна", будівництва спортивно- човнової станції з дотриманням вимог діючого на час будівництва законодавства, яким були врегульовані правовідносини щодо будівництва нерухомою майна, позивачем не надано. При цьому доданий позивачем до позову лист Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 22.06.2009 р. № 813-01-09 свідчить про відсутність документів щодо вводу в експлуатацію будівель та споруд спортивно-човнової станції, а саме: будівлі майстерні, вуличного туалету, будівлі вахтової 2-поверхової, будівлі побутової 2-поверхової. будівлі боксів 1-поверхової.

Знаходження майна на балансі підприємства не є безумовною ознакою права власності підприємства, оскільки відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, баланс є зведеною формою бухгалтерської звітності, що заповнюється на підставі інших документів та не може підтверджувати обгрунтованість отримання майна балансоутримувачем.

Отже, виходячи з викладеного, спірні об`єкти не були введені в експлуатацію, докази, які б спростовували такі обставини, в матеріалах справи відсутні.

Тому на думку представника ОСОБА_3 , вказане свідчить про те, що судноремонтним заводом в 1976 році за рахунок державних коштів ніякого будівництва на земельній ділянці площею 0.6 га по АДРЕСА_2 не здійснювалося. А наявні станом на 1981 року на цій земельній ділянці споруди і будівлі - є самовільним будівництвом громадян (рибалок-любителів).

3 огляду на викладене, відсутність доказів реєстрації спірних об`єктів нерухомості БТІ спростовує доводи позивача про наявність у нього права державної власності на спірне майно.

Рішення господарського суду Одеської області від |,24" лютого 2010 р. но справі №15/158-09-5429 було залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.04.2010 та постановою ВГСУ від 05 липня 2010 р.

Як вказує представник відповідача, 19.12.2012 року Інспекцією ДАБК на замовлення ГО «Причал №193 Ярмарочна» було зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за №ОД 2 від 19.12.2012 року (будівництво спортивно-човнової станції Причал №193, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва. 100, код ДК - 1265.9, II категорії складності, який складається з літ «А» 87.9 кв.м., літ. «Б» 504,9 кв.м., літ. «В» 69,7 кв.м., літ. «Д» 313,4 кв.м., літ. «Е» 93,7 кв.м., літ «Ж» 265,7 кв.м., літ. «З» 137,5 кв.м., літ. «К» 406,1 кв.м., літ. «Л» 238,9 кв.м., літ. «М» 289,1 кв.м., літ. «Н» 282,3 кв.м., літ. «О» 81,0 кв.м,, літ «П» 81,0 кв.м., літ. «Р» 81,0 кв.м., літ. «С» 81,0 кв.м., літ «Т» 81,0 кв.м., літ «У» 81,0 кв.м., літ. «Ф» 81,0 кв.м., літ. «Г» 31,0 кв.м., літ. «X» 9,1 кв.м.).

27.12.2012 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради ГО «Причал №193 Ярмарочна» було видано Свідоцтво на право власності на нежитлові будівлі спортивно- човнової станції серії НОМЕР_3 від 27.12.2012 року, в якому зазначено, що спортивно-човнова станція Причал №193 за адресою: АДРЕСА_2 , складається з будівель літ. «А», літ. «Б», літ. «В», літ. «Д», літ. «Е», літ. «Ж», літ. «З», літ. «К», літ. «Л», літ. «М», літ. «Н», літ. «О», літ. «П», літ. «Р», літ. «С», літ. «Т», літ. «У», літ. «Ф», літ. «Г», літ. «X» загальною площею 3293,3 кв. м., основною площею 1824,3 кв.м., відображених в технічному паспорті від 19.10.2012 року.

В подальшому, на замовлення ГО «Причал №193 Ярмарочна» інженером з інвентаризації нерухомого майна Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України видано висновок №8/10-14 від 30.10.2014 року щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .

24.11.2014 року ГО «Причал №193 Ярмарочна» була отримана довідка з Адресного реєстру м. Одеси, відповідно до якої адреса нежитлових споруд спортивно- човнової станції Причал №193 за адресою: АДРЕСА_2 відповідає наступній адресі: АДРЕСА_2 .

23.01.2015 року Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради було прийняте розпорядження «Про впорядкування адреси та затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з подальшим встановленням нумерації (Громадська організація «Причал №193 «Ярмарочна»)» №15р від 23.01.2015 року, відповідно до якого була затверджена зміна адреси нежитлових приміщень з адреси - АДРЕСА_2 на адресу - АДРЕСА_2 .

12.05.2015 року ГО «Причал №193 Ярмарочна» отримано Свідоцтво на право власності на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції серії НОМЕР_4 від 12.05.2015 року за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі даного Свідоцтва, 16.10.2015 року між ОСОБА_1 та Громадською організацією «Причал №193 «ЯРМАРОЧНА» (продавець) був укладений договір купівлі-продажу. відповідно до якого Продавець передав у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняв у власність (купила) 45/10000 (сорок п`ять десятитисячних) часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал №193 за адресою: АДРЕСА_2 , розташованих на земельній ділянці площею - 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: 51 10137600:35:012:0006, які складаються з: боксу № НОМЕР_2 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 17 - веранда площею 6,6 кв.м, 18 - основне площею - 8,2 кв.м., загальною площею - 14,8 кв.м., основною площею - 8,2 кв.м.

Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К.Л. та зареєстровано в реєстрі за №1815.

Після укладення правочину, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К.Л., як державним реєстратором, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.10.2015 року з індексним номером 25342554, щодо реєстрації права власності на вищезазначений об`єкт нерухомості (його частину).

Таким чином, правовстановлюючим документом на момент відчуження майна, а саме, Свідоцтвом на право власності на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції серії НОМЕР_4 від 12.05.2015 року, було підтверджено повноваження ГО «Причал №193 Ярмарочна», як власника майна.

Представник відповідача ОСОБА_3 вважає про те, що момент відчуження майна відповідачу позивач не мав права власності на нерухоме майно, натомість. ГО «Причал №193 Ярмарочна» мала всі підтверджуючі документи, про право власності на відчужуваний об`єкт нерухомості і це право було зареєстроване належним чином.

З огляду на вищевикладене, на думку представника відповідача, не виконуються вимоги пп.3 п.1 ст. 388 ЦК України, в частині:

- майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, оскільки ГО «Причал №193 Ярмарочна» мало право його відчужувати;

- майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом, оскільки власником майна було ГО «Причал №193 Ярмарочна», а не позивач. При цьому, позивачем не доведено факту вибуття з його володіння спірного майна.

Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувана не є безспірним доказом добросовісності набувача.

Із договору купівлі-продажу від 16.10.2015 р. реєстровий номер 1815 вбачається відплатність придбання спірного майна, а ОСОБА_1 пересвідчився у наявності права відчужувати майно у Продавця, шляхом перевірки правовстановлюючих документів та запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності.

Отже, будь-яких сумнівів в наявності у продавця прав на відчуження майна у відповідача не виникало і не могло виникнути, оскільки для цього не було жодної підстави, що свідчить про добросовісність відповідача.

21.09.2017 р., державним реєстратором Комунального підприємства Новоеелівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», Одеської області. Бондарем Олексієм Миколайовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37199869.

Даним рішенням зареєстровано право власності держави в особі Міністерства інфраструктури України на будівлі та споруди, загальною площею 2331,2 кв.м за адресою

АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 101), згідно технічного паспорту від 04.02.2009 р.

Разом з тим, у відповідності до витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна №10-15-9362 від 18.07.2014 р. за Міністерством інфраструктури України числиться нерухоме майно загальною площею 2742,1 кв.м.

Отже, подані документи містять різні технічні характеристики об`єкту і різниця площі становить 410,9 кв.м.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно між технічним паспортом від 04.02.2009 р., виданим КП «ОМБТІ та РОН» і витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна №10-15-9362 від 18.07.2014 р. є розбіжності за складом об`єктів, що утворюють зареєстроване оскаржуваним рішенням нерухоме майно, а саме: в технічному паспорті вказана побутова будівля "А", а в Витягу ФДМУ - будівля двоповерхова (побутові); в технічному паспорті - бокс, Б,Д,Ж,3,И,К,Л,М, а Витягу ФДМУ - будівля одноповерхова(бокси) ; в технічному паспорті - майстерня В, а Витягу ФДМУ - майстерня бази відпочинку; в технічному паспорті - убиральня, Г,Н , а Витягу ФДМУ -дворовий туалет; в технічному паспорті - вахтова Е, а Витягу ФДМУ - будівля двоповерхова (вахтова); в технічному паспорті - огорожа 1-4, а Витягу ФДМУ - Дорога бетонна 7м; в технічному паспорті - мостіння І, II, а Витягу ФДМУ - Дорога асфальтована ширина 7м.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 є власником 45/10000 (сорок п`ять десятитисячних) часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал №193 за адресою: АДРЕСА_2 , розташованих на земельній ділянці площею - 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: :35:012:0006, які складаються з: боксу № НОМЕР_2 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 17 - веранда площею 6,6 кв.м, 18 - основне площею - 8,2 кв.м., загальною площею - 14,8 кв.м., основною площею - 8,2 кв.м.

Представник ОСОБА_1 зазначає про те, що позовна заява не містить будь-якого обгрунтування та доказів того, що бокс відповідача № НОМЕР_2 входить до складу майна, який належить позивачу на праві власності, оскільки технічні характеристики об`єктів нерухомості не дають змоги встановити їх тотожніть, шо виключає можливість його витребування.

Також, представник ОСОБА_3 вказує про те, що особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Однак, у даному випадку відсутні інтереси суспільства, які дозволяли б позбавити права власності осіб, які набули спірні об`єкти нерухомості за дійсними договорами купівлі-продажу.

В матеріалах справи містится відповідь представника позивача на відзив представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .

У постанові Одеського апеляційного господарського суду від 27 квітня 2010 року у справі № 15/158-09-5429, залишеній без змін постановою Вищого господарського суду України від 05 липня 2010 року, цитата: «господарським судом зроблено правильний висновок на підставі наданих позивачем документів про недоведеність належності спірного майна ні позивачу, ні ДП «Одеський СРЗ «Україна».

З наведеного вбачається, що судами господарської юрисдикції в межах судової справи № 15/158-09-5429 визнано недоведеним право власності держави на нерухоме майно, а не зроблено висновок про його відсутність, як про те безпідставно зазначає ОСОБА_1 .

У свою чергу, вищенаведена Міністерством різниця у твердженні ОСОБА_1 та фактичних обставинах вказаної судової справи має визначальний характер з огляду на намагання ОСОБА_1 навести у якості преюдиційної обставини стосовно відсутності у держави права власності на нерухоме майно, що не підлягає доказуванню у нашій судовій справі, звичайні висновки суду, що не являються преюдиційними обставинами та не підтверджують/не спростовують будь-яких фактів.

Представник позивача, наголошує на та що, суттєві обставини, що недоведеність в межах судової справи № 15/158-09-5429 факту належності нерухомого мана до державної власності не позбавляло заінтересованих осіб права довести вказані обставини в межах інших судових справ.

Враховуючи наведене зазначаємо, що належність до державної форми власності нерухомого майна спортивно-човнової станції Причал № 193, 45/10000 часток нежитлових будівель якого придбано ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2015 року № 1815, встановлено судами господарської юрисдикції в межах судових справ № 916/882/13 та № 916/887/17.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року у справі 815/1348/17, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року, позовних вимог Порту про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, яким за Громадською організацією зареєстровано право приватної власності на будівлі та споруди спортивно-човнової станції. Адже задоволення позовних вимог Порту та скасування наведеного рішення державного реєстратора стало наслідком визнання судом наявності у Порту законного майнового права, порушеного державним реєстратором.

Вищенаведені обставини, раніше наведені Міністерством у позовній заяві, свідчать про визнання судами господарської та адміністративної юрисдикції в межах судових справ № 916/882/13, № 916/887/17 та №815/1348/17 належності будівель та споруд спортивно-човнової станції Причал № 193 до державної власності.

Позиція ОСОБА_1 про належність спірного нерухомого майна від початку його будівництва до власності громадян повністю спростовується діями Громадської організації, вкою у пункті 2.2 договору оренди землі від 23 квітня 2010 року зазначено про належність їй розташованого на земельній ділянці нерухомого майна на підставі наказу Судноремонтного заводу Україна від 08 вересня 2006 року № 228а та акту приймання-передачі з балансу на баланс від 2006 року.

З наведеного вбачається, що Громадська організація, укладаючи договір оренди землі, на якій розташовано спірне нерухоме майно,?прямо зазначила на нібито отримання у користування такого нерухомого майна лише у 2006 році.

Між тим, у відповідності до чинного цивільного законодавства України ані наказ Судноремонтного заводу Україна, ані акт приймання- передачі нерухомого майна з балансу на баланс не є правовстановлюючими документами, на підставі яких можливе виникнення будь-яких майнових прав на нерухомість.

Тим більше, що, як правильно зазначено господарськими судами усіх трьох інстанцій у справі № 916/882/13, відчуження нерухомого майна підприємствами, установами та організаціями, підконтрольними Міністерству інфраструктури України (ех. Міністерству транспорту та зв`язку України), можливе лише за наявності його погодження, яке не надавалось Міністерством ані Судноремонтному заводу Україна, ані його правонаступнику - ДП «Одеський порт».

Представник Міністерство зазначив про те, що Свідоцтво про право власності від 27 грудня 2012 року серії НОМЕР_3 визнано недійсним постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21 квітня 2016 року у вищенаведеній справі № 916/882/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 14 липня 2016 року.

Висновок від 30 жовтня 2014 року № 8/10-14 щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, замовлений Громадською організацією, є завідомо неправдивим офіційним документом та містить недостовірні відомості, внесені до нього інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_4 , що остання підтвердила в межах кримінальної справи № 522/5147/17 (витяг ухвали від 18 грудня 2017 року Приморського районного суду м. Одеси доданий до позовної заяви Міністерства, яка є предметом судового розгляду у справі Суворовського районного суду м. Одеси № 523/14175/18).

Розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 23 січня 2015 року № 15р «Про впорядкування адреси та затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з подальшим встановленням нумерації (Громадська організація «Причал № 193 «Ярмарочна»)» СКАСОВАНО рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 27 жовтня 2016 року № 322 (копія вказаного рішення додана до позовної заяви Міністерства).

Свідоцтво про право власності від 12 травня 2015 року серії НОМЕР_7 згідно до висновку Господарського суду?Одеської області, викладеного у рішенні від 08 листопада 2017 року у справі № 916/887/17, залишеному без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16 січня 2018 року, втратило юридичну силу в силу скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності Громадської організації на будівлі та споруди спортивно- човнової станції Причал № 193, в результаті чого скасовано саме право власності Г ромадської організації.

Також, зважаючи на доведення в межах судових справ № 916/882/13 та № 916/887/17 факту вибуття нерухомого майна у вигляді будівель та споруд спортивно-човнової станції Причал № 193 з державної власності поза волею власника в особі Держава Україна в особі Міністерства інфраструктури України, Позивач має право витребувати -45/10000 часток вказаного нерухомого майна, придбаних ОСОБА_1 у Громадської організації, навіть у разі встановлення судом факту його юбросовісності, що, до речі, не доведено ОСОБА_1 .

На думку представника позивача, доводи ОСОБА_1 стосовно його добросовісності не мають жодного значення до обставин, які мають бути з`ясовані судом у процесі розгляду позовних вимог Міністерства.?

Стосовно недоведеності Міністерством факту володіння спірним нерухомим майном представник позивачка зазначає наступне.

У відповідності до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власником над майном.

Як зазначено Міністерством у своїй позовній заяві та вбачається із фактичних обставин спірних правовідносин, що встановлені господарськими судами апеляційної та касаційної інстанцій у справі № 916/882/13, фактичне володіння Міністерством 45/10000 частин нежитлових будівель та споруд спортивно-човнової станції існувало до самого моменту видачі Виконавчим комітетом Одеської міської ради 27 грудня 2012 року Громадській організації свідоцтва про право власності на майно серії НОМЕР_3 .

Проте, з вказаного часу і по сьогоднішній день фактичне володіння нерухомим майном здійснювалось спочатку Громадською організацією, що підтверджується отриманням Громадською організацією усіх перелічених ОСОБА_1 у відзиві документів, а потім і самим відповідачем, що не спростовується ним особисто.

Тобто, володіння Міністерством як власником спірною часткою об`єкта нерухомості припинилось 27 грудня 2012 року та не поновлено ще й до цього часу, що і зумовило звернення Міністерства до суду з віндикаційною позовною заявою.

Первинне право власності Громадської організації на все нерухоме майно спортивно-човнової станції незаконно виникло на підставі свідоцтва про право власності від 27 грудня 2012 року серії НОМЕР_3 , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради та визнаного пізніше недійсним.

Як встановлено постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року у справі № 815/1348/17, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року, представником Громадської організації до заяви про державну реєстрацію прав, результатом задоволення якої стало прийняття державним реєстратором рішення, визнаного протиправними та скасованого вказаними судовими рішеннями, та видача свідоцтва про право власності від 12 травня 2015 року серії НОМЕР_4 , додано, крім іншого, саме свідоцтво про право власності від 27 грудня 7 2012 року серії НОМЕР_3 .

Тобто, нерухоме майно, на яке було видано свідоцтво про право власності від 12 травня 2015 року серії НОМЕР_4 , є одним і тим самим майном, що і нерухомим майном, право власності на яке посвідчувалось до того свідоцтвом про право власності від 27 грудня 2012 року серії НОМЕР_3 , а сама державна реєстрація фактично мала наслідком лише зміну адреси такого нерухомого майна з « АДРЕСА_2» на «АДРЕСА_2 ».

Тотожність вказаних об`єктів нерухомості прямо встановлено також і рішенням Господарського суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року у справі № 916/887/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16 січня 2018 року.

У свою чергу, згідно до пункту 2 договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2015 року, на підставі якого ОСОБА_1 придбано 45/10000 часток державного майна, частка нежитлових будівель належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_7, виданого ОСОБА_5 , державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 12 травня 2015 року за індексним № 37359042, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 травня 2015 року (номер запису про право власності 9624115).

З вищенаведеного вбачається, що 45/10000 часток нежитлових будівель, придбаних відповідачем у Громадської організації за договором купівлі-продажу від 16 жовтня 2015 року, є частиною будівель та споруд спортивно-човнової станції державної форми власності, первинне право власності Громадської організації на яке виникло на підставі визнаного пізніше недійсним свідоцтва про право власності від 27 грудня 2012 року серії НОМЕР_3 , що неодноразово встановлено судами господарської та адміністративної юрисдикції.

Стосовно обставин державної реєстрації за Державою Україна в особі Міністерства інфраструктури України права власності на спірне нерухоме майно.

21 вересня 2017 року державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондарем О.М. прийнято рішення, яким здійснено державну реєстрацію за Державою Україна в особі Міністерства інфраструктури України права власності на будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, доцільно зауважити на відсутності у позовній заяві Міністерства жодних посилань на факт прийняття державним реєстратором вищенаведеного рішення та державну реєстрацію за державою права власності на спірне нерухоме майно.

Відсутність посилань представник позивача обґрунтовав наступним.

У відповідності до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, крім іншого, у разі, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Наведене у сукупності із фактом встановлення судами господарської та адміністративної юрисдикції належності спірного нерухомого майна до державної власності, право власності на яке виникло у минулому сторіччі, коли не існувало державної реєстрації такого права власності, свідчить про визнання державою права власності Міністерства на нерухоме майно, розташоване за вищезазначеною адресою, навіть за умови відсутності його державної реєстрації у нині діючому Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Наведене віднайшло відображення у пункті 44 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, згідно до якого для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 р„ за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної або комунальної власності на такий об`єкт, подаються (для реєстрації права на об`єкти державної власності): технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо такого об`єкта.

Представник позивача вказав про те, що проведення 21 вересня 2017 року державної реєстрації за Міністерством права власності на нерухоме майно, розташоване за вищезазначеною адресою, не є моментом виникнення у держави права власності, яке виникло ще у минулому сторіччі, а має на меті отримання державою як власником правовстановлюючого документа нового зразка.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає про те, що позов є доказаним, є обґрунтованим, тому підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що наказом від 09.09.1997р. №171 у складі Одеського СРЗ "Україна" створено відокремлений структурний підрозділ рятувально-човнову станцію "Ярмарочна" без права юридичної особи. Відповідно до наказу №83 від 11.04.2002р. "Про вдосконалення управління човново-лодочною станцією "Ярмарочна" було вирішено спростити з 01.05.2002р. відокремлену самостійну фінансово-господарську діяльність ЧЛС "Ярмарочна".

Рішенням Одеської міської ради від 28.12.2001р. №3065-XXIII Одеському СРЗ "Україна" надано земельну ділянку із земель міста, площею 1,1443 га (код Українського класифікатора цільового використання землі 1.12.7 землі фізичної культури і спорту), за адресою: АДРЕСА_2 , у тимчасове довгострокове користування, строком на 5 років, для експлуатації та обслуговування спортивно-човнової станції та затверджено договір на право тимчасового користування земельною ділянкою між Одеською міською радою та Одеським СРЗ "Україна".

Відповідно до інвентарних карток обліку основних засобів СРЗ №1 №№47, 48, 49, 50, 51, б/н за останнім рахується: майстерня, дворовий туалет, дороги асфальтові ширина 7м, дороги бетонні ширина 7 м, двоповерхова будівля (вахтова), двоповерхова будівля (побутова), одноповерхова будівля (бокси).

Наказом директора заводу СРЗ "України" ОСОБА_6 від 08.09.2006р. №228а було створено комісію для передачі майна спортивно-човнової станції "Ярмарочна" з балансу заводу на баланс спортивно-човнової станції "Ярмарочна"..

ГО "Причал №193 Ярмарочна" зареєстровано 20.09.2006р., про що свідчить свідоцтво про реєстрацію громадського об`єднання № НОМЕР_5 .

За актом приймання передачі (без дати) з балансу ДП ОСРЗ "Україна" спортивно-човнової станції "Ярмарочна" на баланс ГО "Причал-193 "Ярмарочна" останньому 08.09.2006р. (до дати реєстрації громадського об`єднання) передано основні фонди СЧС "Ярмарочна", а саме: майстерня, дворовий туалет, будинки (одноповерхові бокси у кількості 156 шт.), будинок двоповерховий (битівка), будинок двоповерховий (вахтова), дорога бетонна (ширина 7 ), дорога асфальтова (ширина 7 м), мотопомпа (МП 1600), прилавок-вітрина з холодильником ПВП. Акт затверджено директором ДП ОСРЗ "України" ОСОБА_6.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.10.2014р. у справі №523/15703/14-к за обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб) визнано провину ОСОБА_6 у підписанні наказу від 08.09.2006р. №228а та складанні акту приймання передачі з балансу ДП ОСРЗ "Україна" спортивно-човнової станції "Ярмарочна" на баланс ГО "Причал-193 "Ярмарочна", який в подальшому було подано директором ОСОБА_6 як правовстановлюючий документ для виготовлення технічного паспорту та видачі виконкомом Одеської міської ради свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3 від 27.12.2012р., що, в свою чергу, призвело до настання тяжких наслідків у вигляді матеріального збитку ДП "Одеський морський торговельний порт" у розмірі балансової вартості державного майна.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 02.10.2006р. №971 "Про реорганізацію державного підприємства "Одеський судноремонтний завод "Україна" визначено, що ДП "Одеський морський торговельний порт" є правонаступником прав і обов`язків ДП "Одеський СРЗ "Україна". Відповідно до п. 5.1. наказу ДП "Одеський морський торговельний порт" було вирішено прийняти до статутного фонду (капіталу) порту майно ДП "Одеський СРЗ "Україна".

Згідно інвентарних карток №№100170, 100174, 100175, 100176, 100177, 100178, 100179 обліку основних засобів ДП "Одеський морський торговельний порт" на бухгалтерських рахунках останнього обліковується майно човнової станції СРЗ, а саме: майстерня бази відпочинку, дворовий туалет, дороги асфальтовані шириною 7 м., - 2 об`єкти, будівля двоповерхова (вахтова), будівля двоповерхова (побутові) та будівля двоповерхова (бокси), про що також свідчить витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, наданий Фондом державного майна України на запит ДП "Одеський морський торговельний порт", та відомостями про окреме нерухоме державне майно.

За актом інвентаризації основних засобів, що передаються ДП ОСРЗ "Україна" на баланс ДП "Одеський морський торговельний порт" проведено інвентаризацію основних засобів, які підлягають передачі на баланс ДП "Одеський морський торговельний порт" і обліковуються на балансовому рахунку №10 станом на 01.12.2006р. Під №№201-207 значаться: майстрова база відпочинку, дворовий туалет, будівля одноповерхова, бокси, будівля двоповерхова побутівка, будівля двоповерхова вахтова, дорога бетонна ширина 7 м, дорога асфальтова ширина 7 м. Рік введення в експлуатацію - червень 1976р.

Наказом ДП "Одеський морський торговельний порт" від 15.05.2007р. №298 на баланс останнього прийнято основні фонди СРЗ "України", в тому числі і спірні об`єкти.

22.06.2007р. між ГО "Причал №193 Ярмарочна" (Організація) та ДП "Одеський морський торговельний порт" (Порт) укладено договір про резервування приміщень №КД-10558, згідно умов якого Порт зобов`язався за письмовим зверненням Організації протягом визначеного в договорі строку зарезервувати та утримувати у резерві приміщення з метою подальшого оформлення договору оренди. Об`єктом резервування є майстерня бази відпочинку (інв. №100170), дворовий туалет (інв. №100174), дорога асфальтована (інв. №100175), дорога бетонна (інв. №100176), будинок двоповерховий (вахтовий) (інв. №100177), будинок двоповерховий (битовки) (інв. №100178) та будинок одноповерховий (бокси) (інв.№100179). Договір розірвано на підставі додаткової угоди від 08.09.2009р.

Зазначені об`єкти разом з мотопомпою МП 1600 та прилавком-вітриною з холодильником ПВП передано профспілці ДП "Одеський морський торговельний порт" у безоплатне користування відповідно до угоди від 14.12.2012р. Відповідно до цієї угоди доповнено колективний договір додатком №28 (перелік майна, переданий профспілці для реалізації лікувально-оздоровчих та соціально-культурних заходів), згідно якого для реалізації лікувально-оздоровчих та соціально-культурних заходів для портовиків, членів їх сімей та ветеранів порту, з метою створення належних умов діяльності профкому при реалізації зазначених задач, для розміщення та відпочинку портовиків, членів їх сімей та ветеранів порту, адміністрація передає об`єкти, розміщені за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 20.09.2007р. №1164 запропоновано відповідній раді розірвати вищезазначений договір, зарахувати земельну ділянку до запасу земель Одеської міської ради та передати ГО "Причал №193 "Ярмарочна" із запасу земель Одеської міської ради земельну ділянку площею 1,1443 га за адресою: АДРЕСА_2 , у довгострокову оренду строком на 5 років, для експлуатації та обслуговування спортивно-човнової станції та затвердити договір оренди землі між Одеською міською радою та ГО "Причал №193 "Ярмарочна".

Рішенням Одеської міської ради від 10.07.2008р. №3022-V за згодою сторін розірвано договір на право тимчасового користування землею площею 1,1443 га за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між Одеською міською радою та ДП "Одеський СРЗ "Україна", передано ГО "Причал №193 "Ярмарочна" земельну ділянку площею 1,1443 га за адресою: АДРЕСА_2 , у довгострокову оренду строком на 15 років, для експлуатації та обслуговування спортивно-човнової станції та затверджено договір оренди землі між Одеською міською радою та ГО "Причал №193 "Ярмарочна".

Наказом ДП "ОМТП" №484 "Про структуру порту" від 10.07.2009р. у зв`язку з утворенням ГО "Причал №193 "Ярмарочна" по використанню та експлуатації спортивно-човнової станції робітниками порту, зареєстровану як юридичну особу (свідоцтво про державну реєстрацію серія АОО №269100), з метою скорочення невиробничих витрат порту з 01.08.2009р. дозволено управлінню ГО "Причал №193 "Ярмарочна" використовувати спортивно-човнову станцію за умови самоокупності та самофінансування, основні фонди було вирішено залишити на балансі порту.

Перелік будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , та які перебувають на балансі ДП "Одеський морський торговельний порт" відображено у технічному паспорті, виготовленому КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" 04.02.2009р. на замовлення ДП "ОМТП". Згідно цього техпаспорту, за адресою АДРЕСА_2 розташовані: побутова будівля, бокси, майстерня, убиральні, огорожа, мостіння.

Рішенням Одеської міської ради від 08.07.2011р. №823-VІ надано згоду на передачу з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси комплексу будівель та споруд "Човнова станція", що знаходиться на балансі ДП "Одеський морський торговельний порт" та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: майстерню (інв. №100170), убиральні (інв. №100174), мостіння асфальтове та бетонне (інв. №100175, №100176), вахтова (інв. №100177), побутова будівля (інв. №100178), бокси (інв.№100179).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2016р. по справі №916/882/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 14.07.2016р., позовні вимоги державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" до виконавчого комітету Одеської міської ради, ГО "Причал № 193 "Ярмарочна" були задоволені, визнано недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 від 27.12.2012р., видане виконавчим комітетом Одеської міської ради, яким посвідчено право власності ГО "Причал № 193 "Ярмарочна" на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції Причал №193, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , які в цілому складаються з будівель: літ. "А", літ. "Б", літ. "В", літ. "Д", літ. "Е", літ. "Ж", літ. "З", літ. "К", літ. "Л", літ. "М", літ. "Н", літ. "О", літ. "П", літ. "Р", літ. "С", літ. "Т", літ. "У", літ. "Ф", літ. "Г", літ. "Х", загальною площею 3293,3 кв. м., основною площею 1824,3 кв. м., відображених у технічному паспорті від 19.10.2012р. (т.1, а.с. 16-31)

Постановою Вищого господарського суду України від 14.07.2016р. постанова Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2016р. була залишена без змін (т.1, а.с. 32-34)

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2016р. по справі №916/882/13 встановлено про те, що наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 02.10.2006р. №971 «Про реорганізацію державного підприємства «Одеський судноремонтний завод «Україна» визначено, що ДП «Одеський морський торговельний порт» є правонаступником прав і обов`язків ДП «Одеський СРЗ «Україна». Відповідно до п. 5.1. наказу ДП «Одеський морський торговельний порт» було вирішено прийняти до статутного фонду (капіталу) порту майно ДП «Одеський СРЗ «Україна» . Згідно інвентарних карток №№100170, 100174, 100175, 100176, 100177, 100178, 100179 обліку основних засобів ДП «Одеський морський торговельний порт» на бухгалтерських рахунках останнього обліковується майно човнової станції СРЗ, а саме: майстерня бази відпочинку, дворовий туалет, дороги асфальтовані шириною 7 м., - 2 об`єкти, будівля двоповерхова (вахтова), будівля двоповерхова (побутові) та будівля двоповерхова (бокси), про що також свідчить витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, наданим Фондом державного майна України на запит ДП «Одеський морський торговельний порт», та відомостями про окреме нерухоме державне майно.

За актом інвентаризації основних засобів, що передаються ДП ОСРЗ «Україна» на баланс ДП «Одеський морський торговельний порт» проведено інвентаризацію основних засобів, які підлягають передачі на баланс ДП «Одеський морський торговельний порт» і обліковуються на балансовому рахунку №10 станом на 01.12.2006р. Під №№201-207 значаться: майстрова база відпочинку, дворовий туалет, будівля одноповерхова, бокси, будівля двоповерхова побутівка, будівля двоповерхова вахтова, дорога бетонна ширина 7 м, дорога асфальтова ширина 7 м. Рік введення в експлуатацію - червень 1976р.

В матеріалах справи наявні докази будівництва станції в 70рр. ХХ ст., зокрема, договори від 01.03.1976р., від 07.07.1982р., Положення про лодочну станцію.

В переліку акта прийому-передання основних засобів СРЗ-1 «України» до ДП «Одеський морський торговельний порт» станом на 01.04.2007р. також значаться 7 вищенаведених об`єктів.

Наказом ДП «Одеський морський торговельний порт» від 15.05.2007р. №298 на баланс останнього прийнято основні фонди СРЗ «України», в тому числі і спірні об`єкти.

З технічного паспорту на будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_2 , користувач ДП «Одеський морський торгівельний порт», яке було виготовлено 04.02.2009р.. КП «ОМБТІ та РОН», вбачається наявність у складі приміщень боксів. (т.2., а.с. 142-160).

Судом також встановлено про те, що в межах справи №916/882/13 судом було з`ясовано, що фактично рішення Одеської міської ради від 08.07.2011р. №823-VІ виконано не було.

19.12.2012р. Інспекцією ДАБК зареєстровано декларацію №ОД2 про готовність об`єкта: „Будівництво спортивно-човнової станції Причал №193, АДРЕСА_2", код ДК 1265.9, II категорії складності, який складається з літ "А" 87,9 кв.м., літ. "Б" 504,9 кв.м., літ "В" 69,7 кв.м., літ "Д" 313,4 кв.м., літ "Е" 93,7 кв.м., літ "Ж" 265,7 кв.м., літ. "З" 137,5 кв.м., літ. "К" 406,1 кв.м., літ. "Л" 238,9 кв.м., літ. "М" 289,1 кв.м., літ "Н" 282,3 кв.м., літ "О" 81,0 кв.м., літ "П" 81,0 кв.м., літ. "Р" 81,0 кв.м., літ. "С" 81,0 кв.м., літ "Т" 81,0 кв.м., літ "У" 81,0 кв.м., літ. "Ф" 81,0 кв.м., літ. "Г" 31,0 кв.м., літ. "Х" 9,1 кв.м.), до експлуатації.

Зазначена декларація зареєстрована на замовлення ГО "Причал №193 "Ярмарочна" на підставі договору оренди землі від 23.04.2010р., укладеного між ГО "Причал №193 "Ярмарочна" та Одеською міською радою. При цьому, у декларації зазначено, що будівництво об`єктів нерухомості здійснювалось у 2008-2009 роках.

27.12.2012р. на підставі вказаної декларації виконкомом Одеської міської ради видано ГО "Причал №193 "Ярмарочна" свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції Причал №193, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , які в цілому складаються з будівель: літ. "А", літ. "Б", літ. "В", літ. "Д", літ. "Е", літ. "Ж", літ. "З", літ. "К", літ. "Л", літ. "М", літ. "Н", літ. "О", літ. "П", літ. "Р", літ. "С", літ. "Т", літ. "У", літ. "Ф", літ. "Г", літ. "Х", загальною площею 3293,3 кв.м., основною площею 1824,3 кв.м., відображених у технічному паспорті від 19.10.2012р.. Державну реєстрацію прав на означені нежитлові будівлі здійснено 28.12.2012р., що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2014р. у справі №522/8039/14-к за обвинувальним актом по кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000180 від 15.04.2014р. по обвинуваченню ОСОБА_7 (працівник МБТІ, який виробив технічний паспорт 19.10.2012р.) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів) визнано винним і призначено покарання. (т.1., а.с. 35-36)

З постанови Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2016р. (№916/882/13) встановлено про те, що згідно довідки ДП "Одеський морський торговельний порт" від 29.07.2013р. №20/2-812 станом на 01.07.2013р. на балансі останнього числяться такі об`єкти державної власності - основні засоби: майстерня бази відпочинку (інв. №100170), дворовий туалет (інв. №100174), дорога асфальтова, ширина 7 м (інв. №100175), покриття бетонне, ширина 7 м (інв. №100176), будівля двоповерхова (вахтова) (інв. №100177), будівля двоповерхова (побутові) (інв. №100178), будівля одноповерхова (бокси) (інв. №100179).

Наказом Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013р. №163 реорганізовано державні підприємства морського транспорту шляхом виділу стратегічних об`єктів портової інфраструктури та утворено ДП "Адміністрація морських портів України", яке є правонаступником в частині майна, прав та обов`язків відповідно до розподільчих балансів.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2015р. у справі № 815/7121/14, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015р. позов ДП "Одеський морський торговельний порт" до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ГО "Причал №193 "Ярмарочна", Одеська міська рада, за участю прокуратури Одеської області, про визнання протиправною та скасування декларації, зобов`язання скасувати реєстрацію декларації задоволено частково; скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ОД2, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області 19.12.2012р., у задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.03.2016р. у справі № 815/7121/14 (№К800/297/16) ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015р. скасовано та справу направлено на новий розгляду до суду апеляційної інстанції.

Розпорядженням Суворовської районної адміністрації №15р від 23.01.2015р. „Про впорядкування адреси та затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з подальшим встановленням нумерації" об`єкту нерухомого майна - нежитловим будівлям спортивної-човнової станції Причал №193 була присвоєна адреса: АДРЕСА_2 ; відповідно до довідки з Адресного реєстру міста Одеси від 24.11.2014р. за №58003/2 (т.1, а.с.68-71).

12.05.2015р. державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Антоненко О.С було видано ГО „Причал № 193 „Ярмарочна" свідоцтво про право власності НОМЕР_8 на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції Причал №193, загальною площею 3293,3 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та належать на права приватної власності ГО „Причал № 193 „Ярмарочна" (т.1, а.с.67).

ГО „Причал № 193 „Ярмарочна" у 2015-2016рр. було відчужено на користь фізичних осіб частки нежитлової будівлі спортивно-човнової станції Причал №193, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Слід зазначити, що відповідно до наданої ГО „Причал № 193 „Ярмарочна" інформації, частини будівлі спортивно-човнової станції були відчужені відповідачем на користь 54 членів ГО „Причал № 193 „Ярмарочна", які належать останнім на праві спільної часткової власності.

З Рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2017р. встановлено про те, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №86230270 від 03.05.2017р. вбачається, що ГО „Причал № 193 „Ярмарочна" на праві приватної власності належить 7507/10000 частин нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.10.2016р. за №322 було вирішено скасувати розпорядження Суворовської районної адміністрації №15р від 23.01.2015р. „Про впорядкування адреси та затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з подальшим встановленням нумерації".

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.06.2017р. по справі №815/1348/17 позовні вимоги ДП „Одеський морський торговельний порт" до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 та ГО „Причал № 193 „Ярмарочна", було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 12.05.2015р. про державну реєстрацію за ГО „Причал № 193 „Ярмарочна" права приватної власності на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції „Причал №193", які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . (т.1.,а.с. 56-60).

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2017р. постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08.06.2017р. по справі №815/1348/17 було залишено без змін. (т.1., а.с. 61-66).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №95277116 від 22.08.2017р. вбачається, що рішення про державну реєстрацію права власності ГО „Причал № 193 „Ярмарочна" на 7507/10000 об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 08.06.2017р. по справі №815/1348/17 було скасовано з внесенням до реєстру відповідного запису (т.1, а.с.89-90).

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції, 21.09.2017р. було проведено реєстрацію права власності за державою Україна в особі Міністерства інфраструктури України на будівлі та споруди загальною площею 2331,2 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98439268 від 26.09.2017р.

З огляду на встановлені у межах господарської справи №916/882/13 преюдиційні для вирішення даного спору обставини, на підставі яких господарськими судами було зроблено висновок про належність об`єктів нерухомого майна, а саме спортивно-човнової станції Причал №193, до державної власності, згода на відчуження яких державними органами надана не була, господарський суд при вирішенні даного спору по суті виходив із факту належності нерухомого майна, право власності на яке посвідчено спірним свідоцтвом, до державної власності.

Вищевказані обставини встановлені у рішенні господарського суду Одеської області від 13.10.2017р. по справі № 916/887/17, а також в постанові Одеського апеляційного господарського суду від 16.01.2018р. по справі № 916/887/17.

Даними рішеннями також було встановлено, що під час розгляду позовних вимог ДП "Одеський морський торговельний порт" у межах справи №916/882/13, господарськими судами, зокрема, було встановлено, що майно, право власності на яке посвідчувалося свідоцтвом НОМЕР_3 від 27.12.2012р., належить до державної власності, органом управління якого є Міністерство інфраструктури України та закріплене за ДП "Одеський морський торговельний порт" на праві господарського відання. Наявні в матеріалах справи докази, а саме розпорядження Суворовської районної адміністрації №15р від 23.01.2015р. та рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.10.2016р. за №322, дозволили суду дійти висновку, що об`єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та адресою: АДРЕСА_2 , є тотожними.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦК України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, якими він користується на власний розсуд (частина 1 статті 317 та частина 1 статті 319 ЦК України).

Разом з тим, статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України регламентовано принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 1 статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно частини 1 статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Приписами статті 388 ЦК України регламентовано правові засади витребування майна від добросовісного набувача.

Частиною 1 наведеної статті визначено, що у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2)було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Крім того, пунктом 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (надалі - постанова Пленуму) встановлено, що у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Пунктом 26 Постанови Пленуму визначено також, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те. що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_1 є добросовісним власником 45/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: :35:012:0006, які складаються з боксу № НОМЕР_2 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 17 - веранда площею 6,6 кв.м., 18 - основне площею 8,2 кв.м., загальною площею 14,8 кв., основною площею 8,2 кв.м., оскільки він не знав та не мав можливості знати, що особа, якій продало дану нерухомість не мала права його відчужувати.

В той же час, є підстави для застосування дії п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, оскільки судому встановлено, що спірне нерухоме майно, яка складова частина нерухомого майна, що належала Державі вибуло з її володіння не з її волі, а незаконним шляхом, що підтверджується вищенаведеними докази.

Однак, суд вважає, що у виниклих правовідносинах є певна особливість, яка пов`язана із застосуваннями положення ч. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

16.10.2015 року між Громадською організацією та ОСОБА_1 укладено договір купівлі- продажу, зареєстрований в реєстрі за № 1409, за яким продавець передає у власність, а покупець приймає у власність 45/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 1 Договору за заявою власника відчужується 45/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: :35:012:0006, які складаються з боксу № НОМЕР_2 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 17 - веранда площею 6,6 кв.м., 18 - основне площею 8,2 кв.м., загальною площею 14,8 кв., основною площею 8,2 кв.м.

Рішенням приватного нотаріуса Зілковської К.Л. від 16.10.2015 року № 25342554 за ОСОБА_1 на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу зареєстровано право приватної власності на зазначені 45/10000 нежитлових будівель. (т.1, а.с.74-77).

В п.2 Договору зазначено, що вищевказане нерухоме майно належить Громадської організації Причал №193 «Ярмарочна» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_4, яке видане ОСОБА_5 державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 12.05.2015р. (т.1., а.с. 73).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.06.2017р. по справі №815/1348/17 позовні вимоги ДП „Одеський морський торговельний порт" до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 та ГО „Причал № 193 „Ярмарочна", було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 12.05.2015р. про державну реєстрацію за ГО „Причал № 193 „Ярмарочна" права приватної власності на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції „Причал №193.

21.09.2017р. було проведено реєстрацію права власності за державою Україна в особі Міністерства інфраструктури України на будівлі та споруди загальною площею 2331,2 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98439268 від 26.09.2017р.

В рішенні господарського суду Одеської області від 13.10.2017р. по справі № 916/887/17, а також в постанові Одеського апеляційного господарського суду від 16.01.2018р. по справі № 916/887/17 було встановлено, що об`єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та адресою: АДРЕСА_2 , є тотожними.

Однак, Державі Україна в особі Міністерства інфраструктури України ніколи не належали об`єкти нерухомості саме за адресою: АДРЕСА_2 , а так само і 45/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки реєстрація права власності продавцем Громадською організацією Причал №193 «Ярмарочна» за даною адресою була здійснена незаконно.

В позовних вимогах позивач просить витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Держави Україна в особі Міністерства інфраструктури України нерухоме майно у вигляді 45/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: :35:012:0006, які складаються з боксу № НОМЕР_2 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 17 - веранда площею 6,6 кв.м., 18 - основне площею 8,2 кв.м., загальною площею 14,8 кв., основною площею 8,2 кв.м.

Фактично належний відповідачу бокс НОМЕР_6 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 17 - веранда площею 6,6 кв.м., 18 - основне площею 8,2 кв.м., загальною площею 14,8 кв., основною площею 8,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що належать позивачу, а не за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного позивача є витребування з володіння ОСОБА_1 на користь Держави Україна в особі Міністерства інфраструктури України нерухоме майно у вигляді 45/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: :35:012:0006, які складаються з боксу № НОМЕР_2 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 17 - веранда площею 6,6 кв.м., 18 - основне площею 8,2 кв.м., загальною площею 14,8 кв., основною площею 8,2 кв.м. та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.10.2015 року з індексним номером 25342554, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською Катериною Леонідівною щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 у вигляді 45/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: :35:012:0006, які складаються з боксу № НОМЕР_2 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 17 - веранда площею 6,6 кв.м., 18 - основне площею 8,2 кв.м., загальною площею 14,8 кв., основною площею 8,2 кв.м.

В даному випадку відповідач позбавляється права власності на об`єкт нерухомого майна, а позивач відновлює своє право здійснювати право користування, володіння та розпорядження даним об`єктом.

Так, аналіз приписів статті 321 ЦК України та статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та їх обтяження» дозволяє дійти висновку, що право власності, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, припиняється в особи з моменту скасування із вказаного реєстру відповідного запису, здійсненого на підставі рішення державного реєстратора.

Суд також вважає, що позивач не позбавляється права звернутись до відповідача з позовом про звільнення вищевказаних приміщень, або навпаки вирішити питання щодо укладення з відповідачем цивільно-правових договорів про використання нерухомого майна.

При вирішенні справи суд звертає уваги також на те, що втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Усталена практика ЄСПЛ (наприклад, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати, аналізуючи сумісності втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи вважається втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) можна вважати пропорційним визначеним цілям. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. Для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

У даній справі, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, втручання держави в право відповідача на мирне володіння майном не суперечить критеріям правомірного втручання в це право, сформульованим в усталеній практиці ЄСПЛ.

Так, витребування майна з володіння відповідача відповідає критерію законності: витребування здійснюється на підставі норм статей 387, 388 ЦК України у зв`язку з безпідставним і неправомірним заволодінням майном територіальної громади. Норми ЦК України відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційний текст цього Кодексу є загальнодоступним.

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям нерухомого майна з державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес.

Судом встановлено, що незаконне вибуття спірного нерухомого майна з володіння Держави було обумовлено незаконними діями посадових осіб.

З огляду на зазначене, суспільний інтерес у вимогах позивача щодо втручання в право власності відповідача полягає також у відновленні його прав, а також забезпеченні законності набуття права власності для всіх суб`єктів права власності.

До суду звернулася представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Петрова А.М. з письмовою заявою в якій просила застосувати строки позовної давності, у звязку з тим, що ДП «Одеський морський торговельний порт» ще 02.04.2013р. звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Виконкому та Господарської організації про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірні обєкти від 27.12.2012р. серія НОМЕР_3. представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Петрова А.М. вважає про те, що позивач ще у квітні 2013р. знав про порушення свого права.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд вважає про те, що представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Петровою А.М. не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування своєї заяви про застосування строку позовної давності, а саме не надано доказів про те, що саме з квітня 2013р. позивач Міністерство інфраструктури України дізнався про порушення його прав.

Судові витрати стягуються пропоційно задоволеним вимогам, а тому необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави Україна в особі Міністерства інфраструктури України судовий збір у розмірі 3524 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,5,10,12,258,259,263-265,268. 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов Міністерства інфраструктури України до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Зілковської Катерини Леонідівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: громадська організація «Причал №193 «Ярмарочна», державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» про витребування із чужого незаконного володіння, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - задовольнити.

Витребувати з володіння ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Держави Україна в особі Міністерства інфраструктури України нерухоме майно у вигляді 45/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: :35:012:0006, які складаються з боксу № НОМЕР_2 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 17 - веранда площею 6,6 кв.м., 18 - основне площею 8,2 кв.м., загальною площею 14,8 кв., основною площею 8,2 кв.м.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.10.2015 року з індексним номером 25342554, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською Катериною Леонідівною щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 у вигляді 45/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: :35:012:0006, які складаються з боксу № НОМЕР_2 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 17 - веранда площею 6,6 кв.м., 18 - основне площею 8,2 кв.м., загальною площею 14,8 кв., основною площею 8,2 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Держави Україна в особі Міністерства інфраструктури України судовий збір у розмірі 3524 гривень.

Копію заочного рішення направити сторонам по справі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 21.05.2021р.

Суддя Аліна С.С.