Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1071/19
Провадження № 2/553/34/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
05.01.2021м. Полтава
Ленінський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого судді: Новака Ю.Д.,
при секретарі: Каленіченко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи : товариство власників квартир «Ініціатива», Подільська районна у м. Полтаві рада в особі Служби у справах дітей про виселення та стягнення моральної шкоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи : товариство власників квартир «Ініціатива», Подільська районна у м. Полтаві рада в особі Служби у справах дітей про виселення та стягнення моральної шкоди, в якому просила виселити ОСОБА_2 разом із двома її неповнолітніми дітьми із квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 120000 грн. та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.
В обґрунтування позову посилалася на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2017 року за нею, ОСОБА_1 , визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під номером 27913483 від 12.09.2018 року. Відповідачка ОСОБА_2 у 2013 році незаконно заволоділа вищевказаною квартирою і на даний час проживає в ній з двома неповнолітніми дітьми. На її неодноразові прохання звільнити у добровільному порядку її квартиру ніяким чином не реагує, взагалі не бажає спілкуватися з нею. Її намагання вирішити це питання мирним шляхом залишились без відповіді, тому вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. А також вважає, що перешкоди, які чинить відповідачка їй в користуванні її власності можливо вирішити шляхом виселення її та її неповнолітніх дітей з займаної квартири без надання іншого житла. Такі дії відповідачки по незвільненню її квартири на протязі значного часу завдали їй моральні страждання, вона змушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Маючи квартиру, вона змушена допомагати дітям, які проживають в м. Полтаві та винаймають квартиру. Спричинену моральну шкоду вона оцінює на суму 120000 грн.
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримували та просили задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Відзиву на позовну заяву або будь-яких клопотань із зазначенням поважності причин неприбуття в судові засідання відповідачем до суду не подано.
За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
05.01.2021 року судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду даної цивільної справи.
Суд, дослідивши матеріали справи дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власністю, зареєстровано за №27913483 від 12.09.2018 року право власності за ОСОБА_1 (а.с.11).
Статтею 41 Конституції України закріплений принцип непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.319 КЦ України власник володіє, користується та розпоряджається власним майном на власний розсуд.
Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зі змісту ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Відповідно до ч. 3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо виселення з квартири підлягають до задоволення.
Щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Також визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення; глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.
Під час визначення розміру відшкодування також обов`язково дотримуватися принципів розумності і справедливості.
Відповідно до Постанови Пленуму Верхового суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 120000 грн. підлягають задоволенню.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, суд приходить до висновку, що вказаний судовий збір підлягає стягненню із відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 у сумі 2689 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією №126 від 07.05.2019 року.
За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
На підтвердження факту понесених судових витрат позивачем ОСОБА_1 до матеріалів справи було надано лише квитанція без номеру та дати відповідно до якої отримано від ОСОБА_1 15 тисяч 900 грн., та засвідчено печаткою адвоката Москаленка Михайла Прокоповича (т.2, а.с.16).
Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, враховуючи, що суду не надано самого договору про надання правової допомоги та невідомо його умови, а крім того не надано оригіналу документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку зокрема, або квитанцію до прибуткового касового ордера, або платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо, та застосовуючи положення п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, враховуючи співмірність витрат, суд вважає, що в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 141, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи : товариство власників квартир «Ініціатива», Подільська районна у м. Полтаві рада в особі Служби у справах дітей про виселення та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Виселити ОСОБА_2 разом із двома її неповнолітніми дітьми із квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 120000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 2689 грн. 40 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення виготовлено 14.01.2021 року.
Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЮ. Д. Новак