Справа № 740/5456/20
Провадження № 2/740/378/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Кубрак Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Банк Форвард» (далі АТ «Банк Форвард») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

установив:

У грудні 2020 року АТ «Банк Форвард» звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором про надання та використання платіжної картки № 98775269 у загальному розмірі 64 575,07 грн, з яких: 59 489,91 грн заборгованість за договором та 5085,16 грн 3% річних, а також судовий збір у сумі 2 102,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АТ «Банк Форвард» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Банк Руский Стандарт» (далі ПАТ «Банк Руский Стандарт»). 25 вересня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до банку із заявою № НОМЕР_1 про укладення договору про надання та використання платіжної картки. 30 липня 2012 року банк акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві відповідача, і уклав з ОСОБА_1 договір про надання та використання платіжної картки № 98775269, а саме відкрив відповідачці поточний рахунок № НОМЕР_2 та випустив на її ім`я платіжну картку. Відповідно до підписаної відповідачкою заяви, договір про картку укладений на умовах, викладених в заяві, Тарифах по карткам банку та на Умовах надання та обслуговування платіжних карток банку. Клієнт розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку є Умови по карткам, діючі Тарифи по карткам клієнт отримула в день отримання картки, крім того діючі Тарифи та Умови по карткам, розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет, з якими клієнт може у будь-який час ознайомитись. Відповідно до п. 8 заяви, відповідач з Умовами по картах та тарифами ознайомлений, повністю згоден, розуміє зміст їх положень та зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Згідно з п. 8.9 Умов по карткам, банк має право стягувати з клієнта проценти за користування кредитом, плати, комісійні винагороди, а також інші платежі (штрафи, пені), передбачені договором про картку, у тому числі Умовами по карткам та/або Тарифами.

Внаслідок здійснення банком кредитування рахунку, згідно з випискою за рахунком у відповідачки виникла заборгованість перед банком, у зв`язку з чим 31 грудня 2017 року та 07 серпня 2020 року банк направив ОСОБА_1 заключний рахунок-виписку з вимогою погасити заборгованість у сумі 59 489,91 грн, проте станом на 07 грудня 2020 року відповідачем кредитна заборгованість не погашена.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач має заборгованість перед банком у сумі 64 575,07 грн, з яких: 59 489,91 грн заборгованість за кредитом згідно із заключним рахунком-випискою; 5085,16 грн три проценти річних станом на 07 грудня 2020 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 09-00 год. 27 січня 2021 року.

У відзиві на позов представник відповідачки заперечив проти задоволення позовних вимог з посиланням на те, що вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки указаний договір укладений з порушенням прав споживачів, а саме використано нечесну підприємницьку практику, яка полягає у наданні споживачу інформації у незрозумілий та двозначний спосіб, що унеможливило свідомий вибір відповідачки при підписанні договору. Указані дії позивача виразилися у наданні для ознайомлення та підписання заяви, виготовленої дрібним, п`ятим шрифтом, що суперечить вимогам до оформлення документів, а отже, указаний доказ не є допустимим. Позивачем не надано жодних доказів надання ОСОБА_1 указаного розміру кредиту. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати безспірним доказом, адже складений в односторонньому порядку працівниками банку. Не зазначено, яку саме суму кредитних коштів отримала відповідачка, що з суми заборгованості є тілом кредиту, а що відсотками за договором. Банком не надано пам`ятки клієнта, яка є складовою частиною спірного договору. Крім того, наявність підпису на заяві від 25 вересня 2011 року не може свідчити про укладення кредитного договору та погодженням усіх істотних його умов. Представник відповідача просив застосувати позовну давність, перебіг якої згідно зі змістом позовної заяви почався 25 вересня 2011 року, і банком не надано жодних допустимих доказів, що указаний строк переривався безпосередньо діями позичальника. Відсутність належних доказів на підтвердження нарахованої заборгованості унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності.

Судове засідання, призначене на 27 січня 2021 року, відкладено на 11-00 год. 24 лютого 2021 року за клопотанням представника відповідача.

У відповіді на відзив представник банку зазначив, що під час підписання заяви ОСОБА_1 була повністю ознайомлена з умовами та тарифами банку, що підтверджується її підписом у заяві від 25 вересня 2011 року, відповідачка розуміла зміст указаних тарифів, положень та зобов`язувалася їх неухильно дотримуватись. Нею запропоновано оферту, яку банк акцептував 30 липня 2012 року, відкрив клієнту поточний рахунок та видав на ім`я ОСОБА_1 кредитну картку, якою відповідачка користувалася та сплачувала проценти тривалий час. На підтвердження цього банк надав розрахунок заборгованості за платіжною карткою. Стосовно позовної давності, то її банк не пропустив, оскільки скористався правом дострокової вимоги погашення кредиту, запропонувавши позичальнику сплатити заборгованість до 31 січня 2018 року, а отже, позовну давність слід рахувати з 01 лютого 2018 року. Представник позивача просив забезпечити проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2021 року клопотання представника позивача АТ «Банк Форвард» - Ручки А. М. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено; судове засідання відкладено на 14-00 год. 01 квітня 2021 року та в подальшому на 10-00 год. 05 травня 2021 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 травня 2021 року судове засідання відкладено на 16-00 год. 19 травня 2021 року; постановлено проводити судове засідання в режимі відеоконференції.

18 травня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача АТ «Банк Форвард» - Ручки А. М. про розгляд справи в його відсутність на підставі наявних матеріалів; проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_1 не з`явилася; про судові засідання повідомлялася належним чином шляхом надсилання на її адресу рекомендованих поштових повідомлень, які повернулися до суду з відміткою про отримання; клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно із ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 25 вересня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Банк Руский Стандарт» із заявою № 92042189 про укладення кредитного договору, згідно з якою: сума кредиту 4076,30 грн; ставка за кредитом 0,01 % річних; рахунок клієнта НОМЕР_3 ; строк кредиту 305 днів, з 26 вересня 2011 року по 26 липня 2012 року; графік платежів щомісячний платіж 408,00 грн, останній платіж 404,55 грн, дата платежу 26 числа кожного місяця з жовтня 2011 року по липень 2012 року; ставка по кредитній лінії 45 %; вартість товару 3 626,00 грн; товар ноутбук «Леново» (а. с. 5).

Указана заява містить підпис клієнта ОСОБА_1 , підписана 25 вересня 2011 року.

За змістом позовної заяви, 30 липня 2012 року банк акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві відповідачки, і уклав з ОСОБА_1 договір про надання та використання платіжної картки № 98775269, а саме відкрив відповідачці поточний рахунок № НОМЕР_2 .

На обгрунтування позовних вимог банк до позовної заяви додав:

- виписку за особовим рахунком з 30 липня 2012 року по 07 грудня 2020 року № 3333, відкритим на ім`я ОСОБА_1 , дата 06 вересня 2012 року (а. с. 18 41);

- виписку за особовими рахунками угоди № 98775269 від 30 липня 2012 року за період з 30 липня 2012 року по 24 лютого 2020 року, рахунок № НОМЕР_2 (а. с. 42 53);

- рахунок-виписка (заключна) за договором № 98775269 від 30 липня 2012 року, рахунок клієнта НОМЕР_2 , з листом, адресованим АТ «Банк Форвард» на ім`я ОСОБА_1 , в якому зазначено, що відповідно до укладеного «між нами кредитного договору № 98775269 від 30 липня 2012 року» банк надсилає їй заключну вимогу щодо сплати зобов`язань за вказаним договором у повному обсязі у строк до 31 січня 2018 року, розмір заборгованості 59 489,91 грн, з яких: 58 484,68 грн сума основного боргу; 1005,23 грн сума нарахованих процентів за користування кредитом; вказану суму заборгованості необхідно розмістити на своєму рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ «Банк Форвард» (а. с. 54).

Відповідно до копії статуту АТ «Банк Форвард» (2018 рік), АТ «Банк Форвард» є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Форвард», яке у свою чергу було правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Руский Стандарт» (а. с. 56 58).

Згідно з розрахунком заборгованості, вказаним позивачем у позовній заяві, станом на 07 грудня 2020 року відпорвідач має заборгованість перед банком у розмірі 64 575,07 грн, з яких: 59 489,91 грн заборгованість за договором та 5085,16 грн 3% річних.

Крім цього, до відповіді на відзив представник позивача додав розрахунок заборгованості за договором № 98775269 за період з 30 липня 2012 року по 09 лютого 2021 року (а. с. 138 140).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Разом з цим слід зазначити, що за змістом п. 2.3, 2.4, 3.3 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, спеціальний платіжний засіб є власністю емітента і може передаватись у власність або надаватися в користування клієнту відповідно до умов договору, на підставі якого надається та використовується спеціальний платіжний засіб (далі - договір).

Договір укладається в письмовій формі. Умови договору мають бути викладені державною мовою. Укладення договору іншою мовою здійснюється за домовленістю емітента та клієнта відповідно до законодавства України. Один примірник договору зберігається в емітента, а другий примірник договору емітент зобов`язаний надати клієнту під підпис. Емітент зобов`язаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку.

Кредитна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії.

Кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором. Банк зобов`язаний після виконання взаємних зобов`язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним.

Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 471/1403/14-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 553/1449/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 759/6799/15-ц.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За змістом ст. 2 ЦПК України з авданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог, наявності правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_4 .

Так, заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_4 , банк не надав жодних доказів на підтвердження укладення з відповідачкою саме цього договору.

Матеріали справи не містять письмових договорів, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Руский Стандарт», або ОСОБА_1 та АТ «Банк Форвард», яке є правонаступником ПАТ «Банк Руский Стандарт», зокрема, заяв на видачу кредиту, підписаних відповідачкою, на підставі яких на її ім`я відкрито рахунок № НОМЕР_2 , на якому згідно з розрахунком заборгованості та банківськими виписками є заборгованість у вказаному позивачем розмірі.

У справі міститься лише підписана відповідачкою заява № 92042189 про укладення кредитного договору з ПАТ «Банк Руский Стандарт» від 25 вересня 2011 року, згідно з якою на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_3 та видано кредит у розмірі 4076,30 грн на таких умовах: ставка за кредитом 0,01 % річних; строк кредиту 305 днів, з 26 вересня 2011 року по 26 липня 2012 року; графік платежів щомісячний платіж 408,00 грн, останній платіж 404,55 грн, дата платежу 26 числа кожного місяця з жовтня 2011 року по липень 2012 року; ставка по кредитній лінії 45 %; вартість товару 3 626,00 грн; товар ноутбук «Леново» (а. с. 5).

У вказаній заяві відсутні жодні відомості про відкриття на ім`я ОСОБА_1 рахунку саме за № НОМЕР_2 , а також видання їй будь-якої кредитної картки і якої саме (серія, номер, строк дії).

Таких відомостей не вбачається і з інших наданих позивачем на обґрунтування своїх вимог доказів.

З досліджених судом наявних у справі матеріалів не вбачається, що рахунок № НОМЕР_2 , за яким значиться заборгованість, відкритий саме на підставі підписаної відповідачкою заяви від 25 вересня 2011 року.

Отже, надані позивачем документи не підтверджують наявність між сторонами кредитних відносин та наявність заборгованості відповідачки перед позивачем за договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_4 .

За таких обставин суд дійшов висновку, що позов недоведений та необґрунтований, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, а тому зазначені представником відповідачки доводи щодо спливу позовної давності, яка може бути підставою для відмови в задоволенні позову у разі обґрунтованості вимог, - є безпідставними.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 58 рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) Європейський суд з прав людини зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain)).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 2, 5, 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 274 - 279, 280 - 284 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 21 травня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко