Справа № 353/1062/20
Провадження № 2/353/46/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Лущак Н. І.,

з участю секретаря судового засідання - Гуцуляк Г.Я.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що за адресою: АДРЕСА_1 проживав його батько ОСОБА_4 і йому, згідно свідоцтва про право власності на житий будинок, виданого 20.02.1989 року виконавчим комітетом Тлумацької районної ради народних депутатів на праві власності належало домоволодіння по вказаній адресі.

Рішенням сесії Живачівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за № 248 від 15.05.2014 року АДРЕСА_1 було перейменовано на АДРЕСА_2 без зміни поштових номерів житлових будинків та споруд.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . помер. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно, яке він ще за життя заповів позивачу. Позивач прийняв спадщину після смерті батька, так як на час її відкриття був зареєстрований та проживав із спадкодавцем. Брат ОСОБА_3 (син спадкодавця) спадщину не прийняв та на неї не претендує. Матір ОСОБА_5 на спадщину не претендує, так як з батьком вона шлюб розірвала ще 09.10.1997 року.

Однак в нотаріальному порядку йому було відмовлено в оформленні спадщини за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на нерухоме майно, а саме свідоцтво про право власності, видане 20.02.1989 року виконавчим комітетом Тлумацької районної ради народних депутатів на підставі рішення № 145 від 10.08.1988 року. Даний документ втрачено, що підтверджується оголошенням в газеті «Злагода» № 44 від 31.10.2020 роу і він вважається недійсним.

У зв`язку з вищевказаним, ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просив справу розглянути у його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, однак через канцелярію суду подали заяву, в якій вказали, що позов визнають, не заперечують щодо його задоволення та просили справу розглянути у його відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав:

Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 2 Живачівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1989 року житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , побудований до 05.08.1992 року, числиться як колгоспний двір і в ньому були зареєстровані: голова двору ОСОБА_4 , 1951 р.н., дружина ОСОБА_6 , 1959 р.н., син ОСОБА_3 , 1976 р.н., син ОСОБА_1 , 1984 р.н. (а.с. 50). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 15.07.2020 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами побудовані в період з 1984 року по 1992 рік (а.с. 13-14). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на жилий будинок від 20.02.1989 року, виданого виконавчим комітетом Тлумацької районної Радинародних депутатів на підставі рішення виконкому районної Ради народних депутатів № 145 від 10.08.1988 року, ОСОБА_4 (батько позивача) на праві особистої власності в цілому належав житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Відповідно до довідки Живачівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 262 від 20.07.2020 року, згідно рішення № 248 від 15.05.2014 року двадцять першої сесії шостого демократичного скликання АДРЕСА_1 було перейменовано на вулицю Шевченка без зміни поштових номерів житлових будинків та споруд (а.с. 6).

Відповідно до довідки обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» № 00041 від 15.07.2020 року, згідно архівних даних в ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» за головою колгоспного двору ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 . Підстава для реєстрації права власності - свідоцтва про право власності від 20.02.1989 року, видане райвиконкомом Тлумацької ради згідно рішення виконкому Тлумацької районної ради № 145 від 10.08.1988 року. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 22.02.1989 року реєстровий запис № 314, книга № 2. Переходів права власності на даний об`єкт в ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» не реєструвалося (а.с. 4).

Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, ОСОБА_4 належало майно колгоспного двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (відповідач), що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження (а.с. 18). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 19) шлюб між ОСОБА_4 (батько позивача) та ОСОБА_7 (мати позивача, відповідач) 09.10.1997 року розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_7 (мати позивача, відповідач) присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (батько позивача) помер, що підтверджуєтьсякопією свідоцтва про смерть (а.с. 7). Ще за життя ОСОБА_4 (батько позивача)посвідчив заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право заповів позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту від 28.02.2008 року (а.с. 8).

В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

ОСОБА_1 (позивач) прийняв спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , оскільки постійно проживав та був зареєстрований разом із ним на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Живачівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 492 від 03.11.2020 року (а.с. 5), а також отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.10.2020 року, успадкувавши земельні ділянки, які не є предметом даного позову (а.с. 57, 61).

Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 93/2020 від 19.05.2020 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославською Н.В. після смерті ОСОБА_4 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , який прийняв та частково оформив спадщину (а.с. 37-62).

Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_4 .

Позивачу в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 , а саме свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 20.02.1989 року райвиконкомом на підставі рішення № 145 від 10.08.1988 року, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославською Н.В. № 574/02-31 від 23.10.2020 року (а.с. 10).

Як вбачається з оголошення в газеті «Злагода» № 44 від 31.10.2020 року слід вважати недійсним втрачений документ: Свідоцтво про право власності, видане 20.02.1989 року виконавчим комітетом Тлумацької районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Тлумацької районної ради народних депутатів № 145 від 10.08.1988 року на ім`я ОСОБА_4 (батько позивача) на житловий будинок з госродарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 532,70 грн. (квитанція № ПН1775681 від 13.11.2020 року (а.с. 26).

На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України, керуючись ст. ст. 13, 82, 142, 200, 206, 247, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителем с. Живачів Тлумацького району Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 .

Повернути позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю с. Живачів Тлумацького району Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , сплачений ним по квитанції № ПН1775681 від 13.11.2020 року судовий збір в розмірі 50 відсотків, а саме в сумі 532 (П`ятсот тридцять два) гривні 70 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийН. І. Лущак