ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/5748/21 Головуючий суддя І інстанції Кононенко Т. А.
Провадження № 22-ц/818/3484/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: забезпечення позову
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: -Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Данилова Максима Олександровича на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2021 року, постановлену у складі головуючого судді Кононенко Т.А., по справі № 643/5748/21 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

встановив:

01 квітня 2021 року від представника заявника ОСОБА_1 адвоката Данилова Максима Олександровича надійшла заява про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Вказала, що 03.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (кредитором) та ОСОБА_2 (позичальником) було укладено Кредитний Договір №6/1/2007/978-К/181.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строкове та платності грошові кошти (кредит) у сумі 20 000 євро в порядку і на умовах визначених цим Договором.

03.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (кредитором) та ОСОБА_1 (заявником, поручителем) було укладено Договір поруки №6/1/2007/978-11/182/1.

Відповідно до п.1.1 вказаного Договору поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 (позичальником) взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитного Договору №6/1/2007/978- К/181.

03.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (іпотекодержателем) та ОСОБА_1 (заявником, іпотекодавцем) було укладено Договір Іпотеки № 6/1/2007/980-1/183.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання позичальника, що витікає з Кредитного Договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки.

Відповідно до визначення термінів у Договорі іпотеки предметом іпотеки є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 05.02.1996 року Харківським міським центром приватизації житлового фонду, згідно з розпорядженням від 05.02.1996 року №1781-К2, право власності на нерухоме майно зареєстровано Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації 05 лютого 1996 року, номер запису П-5-22810.

05.06.2015 року було розпочато ліквідацію Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра».

22.05.2020 року відбувся аукціон за системою «Прозоро» №GL48N718070 з реалізації кредитного портфелю, щ складається з права вимоги за кредитними договорами, що перебувають у іпотеці/заставі відповідно до результатів якого, право вимоги за Кредитним Договором №6/1/2007/978-К/181 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» ().

16.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Маніту» (відповідачем) було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги № 16.10.2020/1.

Відповідно до вказаного Договору право вимоги за Кредитним Договором №6/1/2007/978-К/181 перейшло до ТОВ ФК «Маніту».

Заявник вказану інформацію про перехід права вимоги дізнався від представників ТОВ «Маніту», які незаконно заволодівши майном позивача, проникли в житло позивача, замінили всі замки та позбавили його житла.

Заявник звернувся з заявою про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів, оскільки впевнений, що саме він є законним власником квартири АДРЕСА_1 та законно в ній проживав, натомість, як виявилося, відповідно до Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень новим власником є саме ТОВ «Маніту» на підставі Договору Іпотеки №6/1/2007/980-1/183; Договору про відступлення прав вимоги за Договором Іпотеки №6/1/2007/980-1/183 серія та номер: 352; рішення ТОВ «Маніту» №10/03/2021-5 від 10.02.2021 року; довідки про суму боргу за основним зобов`язанням б/н від 15.03.2021 року; звіту про оцінку майна предмета іпотеки б/н від 10.03.2021 року, виданий ТОВ «Експертно-оціночна компанія «МЕТР»; повідомлення про порушення основного зобов`язання б/н від 03.11.2020 року; повідомлення про порушення основного зобов`язання б/н від 03.11.202 року; повідомлення про порушення основного зобов`язання б/н від 12.01.2021 року; повідомлення про порушення основного зобов`язання б/н від 12.01.2021 року, Кредитний Договір №6/1/2007/978-К/181.

Вказаний запис було здійснено 16.03.2021 року о 13:29:42 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О.

Однак, вказує, що не отримував будь-яких повідомлень про невиконання основного зобов`язання, інших листів від ТОВ «Маніту» та стверджує, що для проведення оцінки майна не здійснювався огляд квартири експертами ТОВ «Експертно-оціночна компанія «МЕТР», що свідчить про те, що звіт, на підставі якого було здійснено запис про перехід права власності на квартиру є підробним.

Про зміни в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень заявнику було не відомо.

У поданій заяві просив суд накласти арешт на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 ; заборонити будь яким особам вчиняти будь які реєстраційні дії з відчуження стосовно нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 ; заборонити ТОВ ФК «Маніту» вчиняти будь які дії шляхом перешкоджання проживанню ОСОБА_1 у спірній квартирі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі адвокат Даниленко М.О. просить ухвалу скасувати та задовольнити заяву.

Вказав, що існує висока вірогідність того, що відповідач відчужить майно, оскільки він не маючи будь-якого законного права виламав замок на вхідних дверях, виселив літню жінку з квартири, замінив замок та встановив сигналізацію. Внаслідок чого позивач була позбавлена єдиного житла всупереч вимогам законодавства України.

Зазначив, що відповідно до постанови Верховного суду у справі № 307/1023/16-ц не підлягають виселенню боржники з іпотечної нерухомості без надання іншого житлового приміщення, якщо іпотечна нерухомість була придбана не за кредитні кошти надані стягувачем у позику.

Звертає увагу суду, що відповідач незаконно, без будь-якого повідомлення позивача зняв його з реєстрації місця проживання у спірній квартирі, що підтверджується інформацією з Реєстру територіальної громади міста Харкова.06.04.2021 року позивач звернувся до Московського районного суду міста Харкова з позовом до ТОВ ФК «Маніту» про витребування квартири АДРЕСА_1 з незаконного володіння ТОВ «ФК «Маніту» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), визнання протиправним та скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57184060 від 19.03.2021 року, видане Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О., номер запису про право власності 41074310, дата державної реєстрації: 16.03.2021 року. У позивача є всі підстави вважати, що відповідач діє у незаконний спосіб та може продати квартиру, яка належить на праві приватної власності позивачу, що в кінцевому рахунку утруднить або взагалі унеможливить виконання рішення по справі, тому і звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позову

Вказав, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_1 у 1996 році, задовго до укладення кредитного договору та договору іпотеки.

Зазначив, що суд не прийняв до уваги, що з 03 червня 2014 року на території України діє мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, а відповідач без відповідного рішення суду незаконно виселив позивача із своєї квартири.

Вважає ефективним способом захисту його порушеного права власності, саме накладення арешту на спірне майно та заборону з боку будь-яких осіб вчиняти будь-яких реєстраційні дії стосовно спірного нерухомого майна, заборону перешкоджати у будь-який спосіб позивачу проживати у квартирі, оскільки він був незаконно позбавлений цього права. Вжиття вказаних заходів забезпечення позову не спричиняють жодних негативних наслідків для відповідача, оскільки квартира йому не належала.

Зауважує, що заявник є людиною похилого віку і спірна квартира є єдиними місцем проживання.

Заслухавши суддю - доповідача, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її апеляційному розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і розглянутої судом першої інстанції заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявника про заборону ТОВ ФК «Маніту» вчиняти будь які дії шляхом перешкоджання проживанню ОСОБА_1 у спірній квартирі, виходить поза межі предмету спору, для вирішення якого заявник має намір звернутися до суду з позовом, тому заявлений захід забезпечення не є співмірний, а невжиття обраного заявником заходу забезпечення позову (ТОВ ФК «Маніту» вчиняти будь які дії шляхом перешкоджання проживанню ОСОБА_1 ) не ускладнить чи унеможливить виконання можливого рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ " Маніту".

Таким чином заявником не доведена необхідність забезпечення позову шляхом заборони виселяти та знімати з реєстрації мешканців квартири, а також вселяти до неї інших осіб, а також - недоведене існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором..

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Як вбачається із відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 05.02.1996. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі іпотечного договору від 19.03.2021 року, іпотекодержателем вказаної квартири зазначено ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» (а.с.16).

05 червня 2015 року було розпочато ліквідацію ВАТ КБ «Надра».

22.05.2020 року відбувся аукціон за системою «Прозоро» №GL48N718070 з реалізації кредитного портфелю, що складається з права вимоги за кредитними договорами, що перебувають у іпотеці/заставі відповідно до результатів якого, право вимоги за Кредитним Договором №6/1/2007/978-К/181 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» ().

16.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Маніту» (відповідачем) було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги № 16.10.2020/1.

Відповідно до вказаного Договору право вимоги за Кредитним Договором №6/1/2007/978-К/181 перейшло до ТОВ ФК «Маніту».

Заявник вказану інформацію про перехід права вимоги дізнався від представників ТОВ «Маніту», які незаконно заволодівши майном позивача, проникли в житло позивача, замінили всі замки та позбавили його житла.

Заявник звернувся з заявою про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів, оскільки впевнений, що саме він є законним власником квартири АДРЕСА_1 та законно в ній проживав, натомість, як виявилося, відповідно до Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень новим власником є саме ТОВ «Маніту» на підставі Договору Іпотеки №6/1/2007/980-1/183; Договору про відступлення прав вимоги за Договором Іпотеки №6/1/2007/980-1/183 серія та номер: 352; рішення ТОВ «Маніту» №10/03/2021-5 від 10.02.2021 року; довідки про суму боргу за основним зобов`язанням б/н від 15.03.2021 року; звіту про оцінку майна предмета іпотеки б/н від 10.03.2021 року, виданий ТОВ «Експертно-оціночна компанія «МЕТР»; повідомлення про порушення основного зобов`язання б/н від 03.11.2020 року; повідомлення про порушення основного зобов`язання б/н від 03.11.202 року; повідомлення про порушення основного зобов`язання б/н від 12.01.2021 року; повідомлення про порушення основного зобов`язання б/н від 12.01.2021 року, Кредитний Договір №6/1/2007/978-К/181.

Вказаний запис було здійснено 16.03.2021 року о 13:29:42 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О.

На обґрунтування доводів заяви про забезпечення позову до подання позову вказано про намір підготувати та подати позов про скасування запису про реєстрацію права власності за останнім власником та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на вказану вище квартиру за ТОВ «Маніту», тобто позов немайнового характеру. При цьому заявник не надав доказів на підтвердження реального ризику для виконання можливого рішення за такими вимогами і доводи скарги цього висновку суду не спростовують.

Заявник у заяві про забезпечення позову поставив питання про накладення арешту на предмет іпотеки, заборону реєстраційній дії з його відчуження та заборони новому власнику вчиняти будь-які дії шляхом перешкоджання проживанню іпотекодавцю - ОСОБА_1 , що стосується майнового спору.

У доводах скарги зазначено, що ОСОБА_1 була незаконно позбавлена своєї власності житла та була звідти насильницьким шляхом виселена, що виходить поза межі доводів заяви про забезпечення позову до звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, які за своїм змістом є похідними.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) дійшла висновку про те, що спір про скасування запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (пункт 36).

Тому колегія суддів такі доводи скарги відхиляє.

Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.17), від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 74)).

Ефективним способом захисту права власності позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем і відповідачем.

Тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що забезпечення позову в запропонований представником заявника спосіб не є співмірними із пред`явленими позовними вимогами.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Вище зазначені заходи забезпечення позову, які пропонує суду вжити ОСОБА_1 , не пов`язані з предметом майбутнього позову, з яким заявник має намір звернутися до суду, тому заявлений захід забезпечення не забезпечить виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття обраного заявником заходу забезпечення позову в частині арешту предмету іпотеки, заборони вчиняти будь які реєстраційні дії з відчуження предмету іпотеки та заборона ТОВ ФК «Маніту» вчиняти будь-які дії шляхом перешкоджання проживанню ОСОБА_1 впливає на неможливість виконання рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ " Маніту", що зазначено предметом майбутнього позову.

Таким чином, в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення прав позивача.

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18.

Отже, запропонований заявником спосіб забезпечення позову не є співмірним із позовними вимогами, на які було посилання у доводах цієї заяви, які носять немайновий характер.

Таким чином вимога ч. 3 ст. 150 ЦПК України про співмірність забезпечувальних заходів заявником до звернення до суду з позовом у даному випадку дійсно не була дотримана, що не перешкоджає ОСОБА_1 повторно звернутися до суду першої інстанції за захистом своїх прав та інтересів.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст.259, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Данилова Максима Олександровича - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 05 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 21 травня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.