Справа № 236/1932/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Шаньшиної М.В.,

за участю секретаря судового засідання Коломацького О.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

12.05.2021 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування(а.с. 1-4).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, просить розглянути цивільну справу без його участі та задовольнити позовні вимоги, про що надав до суду відповідну заяву(а.с.47).

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти задоволення позовних вимог(а.с.48).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 19.11.1990 року, актовий запис № 90(а.с.9).

Відповідно до вимог цивільного законодавства, роз`яснень постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 "Про судову практику у справах спадкування" пункт 1 - відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі- ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 524 ч. ч.І. 2 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом має місце-тоді, коли воно не змінено заповітом.

В період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Дані дії повинні бути здійсненні на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ст. 561 ЦК УРСР в редакції 1963 року свідоцтво про право на спадщину

видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття

спадщини. Тобто як випливає із зазначеної норми видача свідоцтва ніякими строками не

обмежувалася. Інакше кажучи, воно після прийняття спадщини може отримано в будь-який

час.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВС У №4 від 24.06.1983 року якщо у встановлений строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з них підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку на прийняття спадщини.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною часткою будівель та споруд, яка належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24 березня 1967 року виконкомом Кіровської селищної ради і зареєстрованого в КП БТІ м. Слов`янськ 11.04.1967 року за №1747(а.с.14).

Власником іншої 1/2 частки вказаного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд є дружина позивача, ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.03.1991 року головою Кіровської селищної ради за реєстровим №49 та зареєстрованим 04.03.2021 року в Держреєстрі речових прав на нерухоме майно (№ запису 40835685)(а.с.15-16).

Після смерті ОСОБА_3 позивач є єдиним спадкоємцем за законом і прийняв спадщину згідно із ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, тобто вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується актом від 19.04.2021 року, складеним старостою Зарічненського старостинського округу за участю сусідів а також довідкою №523 від 19.04.2021 року, виданою старостою Зарічненського старостинського округу(а.с.42).

Тобто фактично, на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини, позивач вступив в управління та володіння спадковим майном, а тому враховуючи цивільне законодавство, яке діяло на час відкриття спадщини, а саме ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст.560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Спадкові права після смерті ОСОБА_3 , позивач , як спадкоємець першої черги за законом, юридично не оформив, оскільки вважав, що фактично є власником спадкового майна.

Для оформлення спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Лиманського міського нотаріального округу Семенової І.М., де 06.04.2021 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 523/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , а саме на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України(а.с.7-8).

Відповідно ч. 1 п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Проте позивач, як спадкоємець, не може оформити належне право власності на вказаний будинок відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст. 16 ЦК України. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів або у зв`язку із наявністю в них неточностей, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку.

Так, згідно із ст. ст. 41,55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2. 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним».

У відповідності до ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому заяву про реєстрацію права власності на житловий будинок на сьогодні подати не можливо.

У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

Згідно п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13: якщо нотаріус або орган державної реєстрації прав відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину.

Також суд враховує, що відповідно до частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача.

Враховуючи сукупність наведених обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки зазначене не заперечує закону та інтересам сторін.

Керуючись ст.ст. 16, 25, 328, 331, 1216, 1218, 1261 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , право власності на Ѕ частку житлового будинку «А», загальною площею 110,2 кв.м. в тому числі житловою площею 52,7 кв.м., з відповідними господарськими спорудами та будівлями: сарай, льох «Б», сарай «Г», душ «Е», сарай «Ж», колонка №1, паркан №2, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Торське , Лиманського району, Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення складено 21.05.2021 року.

Головуюча суддя -