Ухвала

18 травня 2021 року

м. Київ

справа № 573/1464/20

провадження № 61-8012ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 24 листопада 2020 року у складі судді: Замченко А. О., та постанову Сумського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у складі колегії суддів:Криворотенка В. І., Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Вирівська сільська рада Білопільського району Сумської області, ОСОБА_3 , про скасування рішень, визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Вирівська сільська рада Білопільського району Сумської області, ОСОБА_3 , про скасування рішень, визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_3 на підставі дозволу Вирівської сільської ради обробляють земельні ділянки з кадастровими номерами :05:003:0074, :05:003:0075, загальною площею 4,29 га, які розташовані біля її будинку у с. Головачі. З 2007 року позивач зверталась із заявами до сільської ради про безоплатну передачу земельної ділянки, але рішенням Річківської сільської ради від 05 березня 2020 року їй було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки земельні ділянки перебувають у приватній власності учасників АТО та знаходяться за межами населеного пункту. Вказує, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :05:003:0075, площею 2,0 га, надана в приватну власність ОСОБА_2 , хоча починаючи з 1993 року позивач разом з донькою здійснювала її прибирання та догляд, випасала худобу.

Позивач вважає, що добросовісно, відкрито та безперервно володіла спірною земельною ділянкою, а тому просить: визнати протиправним і скасувати рішення Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ; визнати протиправним і скасувати рішення Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області щодо передачі земельної ділянки ОСОБА_2 ; визнати право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:0075, яка розташована на території Вирівської сільської ради Річківської об`єднаної територіальної громади Білопільського району Сумської області за набувальною давністю.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

12 травня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 24 листопада 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, уякій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивач користується спірною земельною ділянкою з 1993 року, тому підлягає до застосуванню стаття 344 ЦК України.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про: визнання протиправним і скасування рішень сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки; визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Отже, справа № 573/1464/20 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 573/1464/20 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 24 листопада 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Вирівська сільська рада Білопільського району Сумської області, ОСОБА_3 , про скасування рішень, визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук