Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2021 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Морозова В.В.

при секретарі Кравець К.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача 1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний виконавець Плесюк Олексій Степанович про визнання правочинів недійсними, застосування наслідків недійсності правочину,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.12.2016 року вона звернулася із позовом до ОСОБА_5 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, поділ майна. Оскільки ще до звернення позивача із позовом до суду відповідач ОСОБА_5 відчужив цінне майно, що підлягало поділу, а саме автомобіль Chevrolet Captiva, позивач просила стягнути з відповідача грошову компенсацію.

22.01.2020 року Соснівським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення у справі № 712/14621/16-ц, що залишене без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 01.10.2020 року, яким указаний автомобіль визнано судом таким, що був об`єктом права спільної сумісної власності подружжята відчужений відповідачем не в інтересах сім`ї, без відома та без згоди дружини. Указаним рішенням суду із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 стягнуто грошову компенсаціюв сумі 137576 грн.

13.12.2020 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчийлист про стягнення з ОСОБА_2 зазначеної суми. Виконавчий лист пред`явлено до виконання приватному виконавцеві ОСОБА_7 .

Постановою від 15.12.2020 року приватний виконавець Плесюк О.С. відкрив виконавче провадження № 63936658.

В ході виконавчого провадження встановлено відсутність у боржника відкритих рахунків, відсутність рухомого та нерухомого майна. Наявна лише пенсія у розмірі 5261,40 грн. Оскільки Законом України «Про виконавче провадження» лімітовано відрахування із пенсії не більш як 20 %, то за таких умов виконання судового рішення може розтягнутися на понад 10 років.

Водночас в ході виконавчого провадження встановлено, що у ОСОБА_6 перебували у власності житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка за цією ж адресою з кадастровим номером :04:002:0364. Проте вказані об`єкти нерухомого майна були ним відчужені за договорами дарування від 09.08.2017 р. (№ 8153 - договір дарування житлового будинку, № 8156 - договір дарування земельної ділянки), що посвідчені приватним нотаріусом Левицькою Е.А.

Вказані договори укладено в період існування судового спору про поділ спільного майна. ОСОБА_6 спочатку відчужив без згоди дружини цінне майно, яке було об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що зумовило позовні вимоги про стягнення саме грошової компенсації, а далі, будучи обізнаним про такі позовні вимоги, а також про те, що у справі призначено експертизу для визначення дійсної вартості майна, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що в разі задоволення позову може бути звернуто стягнення на його майно, 09.08.2017 року відчужив безоплатно особисте нерухоме майно, що належало йому на підставі договорів дарування, своїй матері ОСОБА_4 , що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вважає, що вищевказані правочини спрямовані саме на уникнення звернення стягнення на майно боржника, тому являють собою зловживання правом та порушують засади цивільного законодавства (добросовісність). Також вказані правочини мають ознаки фіктивності, оскільки їхньою реальною метою, як вбачається із обставин, є не перехід права власності до набувача, а унеможливлення в майбутньому звернення стягнення на таке майно. При цьому набувач за договором дарування - мати позивача - була обізнана про наявність судового спору щодо поділу майна подружжя, оскільки виступала свідком в суді.

У зв`язку із вищевикладеним, позивач просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 09.08.2017 року № 8153, укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2, та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А.; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 09.08.2017 року № 8156, укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2, та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А.; застосувати наслідки недійсності правочинів, повернувши сторони у попередній стан.

Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача ОСОБА_3 , зокрема відсутні докази, що свідчать про вчинення відповідачем ОСОБА_4 дій, спрямованих на здійснення реалізації майна, а доводи представника позивача зводяться лише до припущень. Крім того, факт дарування указаного житлового будинку та земельної ділянки відповідачу 2 відповідачем 1 не свідчить про наміри відповідача 2 щодо відчуження даного майна. Просить суд відмовити у задоволенні указаних позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав, зазначених у позові, та просив її задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 1 у судовому засіданні повністю заперечив проти вимог позовної заяви з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, вважає її надуманою та безпідставною. Зазначив, що рішення суду виконується та з його пенсії в примусовому порядку приватним виконавцем стягуються кошти для погашення боргу. Зазначив що будинок по АДРЕСА_1 належав його батьку ОСОБА_8 та 26.06.2015 року був подарований йому відповідно до договору дарування. Просив суд відмовити повністю у задоволені позовної заяви.

Відповідач 2 в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Третя особа приватний виконавець Плесюк О.С. у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про вручення судової повістки, про причини неявки суд не повідомив та письмові пояснення не надав.

Представник позивача ОСОБА_1 , допитаний у судовому засіданні в якості свідка пояснив, що в 2016 році до нього звернулася ОСОБА_9 за юридичною допомогою з приводу розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, у зв`язку з чим останньою в подальшому подано до суду указані позови.

Зазначив, що з позовною заявою про поділ майна подружжя його довірителька звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси 28.12.2016 року.

Вказав, що 22.11.2016 року відповідач ОСОБА_2 здійснив відчуження автомобіля без згоди позивача, а також припинив членство в кооперативі, де за період шлюбу було збудовано гараж.

В ході судового розгляду вищезазначеної цивільної справи сторонами в добровільному порядку було поділено рухоме майно, та в судовому порядку було призначено експертизу для визначення вартості відчуженого автомобіля.

Пояснив, що позивач знала про наявність будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1 , однак не знала хто саме є власником указаного домоволодіння. Враховуючи, що там постійно проживали батьки відповідача 1, то позивач вважала, що дане домоволодіння належить їм на праві приватної власності.

Зазначив, що після звернення позивача з виконавчим листом про примусове виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.01.2020 року, він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та виявив, що відповідач 1 відчужив на користь відповідача 2 належний йому будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Тобто договори дарування житлового будинку та земельної ділянки було укладено в період існування судового спору про поділ майна подружжя.

Вважає, що відповідач 1, будучи юридично обізнаною особою та розуміючи можливі наслідки у разі задоволення позову про поділ майна подружжя, уклав указані договори для уникнення стягнення на належне йому майно.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

22.01.2020 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в сумі 137567 грн. Постановою Черкаського апеляційного суду від 01.10.2020 року указане рішення суду залишено без змін.

З вищезазначеного рішення вбачається, що ОСОБА_3 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою про поділ майна подружжя 28.12.2016 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 15.12.2020 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 712/14621/16-ц, виданого 03.12.2020 року Соснівським районним судом м. Черкаси.

Згідно відповідей на запити приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. № 92611796 та № 92611799 від 15.12.2020 року, відповідач 1 на обліку в органах ДФС не перебуває та в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

У відповіді на запит № 92611793 від 15.12.2020 року вказано, що відповідач 1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Черкаській області, розмір пенсії 5261,40 грн.

07.04.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , а саме постановлено стягувати заборгованість з пенсії у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу.

Як вбачається з договору дарування земельної ділянки від 09.08.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 8156, відповідач 1 подарував та передав відповідачу 2, а остання прийняла у дар безоплатно земельну ділянку площею 0,1983 га, кадастровий номер :04:002:0364, розташовану по АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 09.08.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 8153, відповідач 1 подарував та передав відповідачу 2, а остання прийняла у дар безоплатно житловий будинок АДРЕСА_1 . Житловий будинок, що є предметом цього Договору, розташований на земельній ділянці площею 0,1983 га, кадастровий номер :04:002:0364.

Тобто, указані договори було укладено у період судового спору між позивачем та відповідачем 1.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Відповідно до приписів ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

Суд констатує, що цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, суд враховує, що відповідач 1 відчужив майно після пред`явлення до нього позову про поділ майна подружжя, майно відчужене на підставі безоплатного договору, майно відчужене на користь близького родича, після відчуження спірного майна у відповідача 1 відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед стягувачем.

На думку суду, відповідач 1, уклавши договори дарування зі своєю матір`ю відповідачем 2, мав на меті фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Суд приходить до висновку, що такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Крім того, зі змісту рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.01.2020 року, яке набрало законної сили, вбачається, що відповідачем 1 було вчинено й інші дії, направлені на відчуження майна, зокрема відчуження автомобіля Chevrolet Captiva на підставі договору купівлі-продажу 22.11.2016 року, укладеного між відповідачем 1 та ОСОБА_10 , який в подальшому 24.11.2016 року уклав договір купівлі-продажу з відповідачем 2, відчуживши на її користь указаний автомобіль.

Оскільки дані обставини вже встановлювалися у рішенні Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.01.2020 року, то відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України вони не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач 1, будучи обізнаним про судовий розгляд справи за позовом про поділ майна подружжя, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку задоволення указаного позову та виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що йому належало на праві приватної власності, відчужив за безоплатним договором належне йому на праві власності нерухоме майно своїй матері, що свідчить про фіктивність укладеного договору дарування між відповідачами 1 та 2, які є близькими родичами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 619/82/19 (провадження № 61-23057св19), Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19), Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2019 року у справі № 296/6014/17 (провадження № 61-10785св19), постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц та від 09 серпня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц.

Суд констатує, що укладення відповідачем 1 безоплатних договорів дарування з відповідачем 2 (його матір`ю) у період існування судового спору, внаслідок чого після ухвалення рішення суду та звернення його до виконання відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, свідчить про те, що договори дарування були укладені без наміру створення правових наслідків, обумовлених цими договорами, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення на користь позивача грошових коштів.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 09.08.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 8153, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Елеонорою Антонівною.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 09.08.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 8156, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Елеонорою Антонівною.

Застосувати наслідки недійсності правочинів, повернувши сторони у попередній стан.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Черкаського апеляційного суду безпосередньо або через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 21 травня 2021 року.

Суддя: В. В. Морозов