ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/883/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/482/21 Категорія: 310020000 Середа Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що 06 червня 2017 року між сторонами був зареєстрований шлюб.

Під час перебування у шлюбі у них народилася спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До грудня 2020 року сторони проживали разом.

На даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спільних витрат не несуть.

Спільна дитина зараз проживає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні.

Відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та не бажає брати участь у вихованні та утриманні спільної дитини, допомоги не надає.

Позивач стверджує, що син потребує належного матеріального забезпечення до якого входять витрати на харчування, одяг, ліки, засоби гігієни, іграшки та розвиваючі засоби.

Відповідач після розірвання відносин проживає один, інших утриманців не має, одноособово користується спільно нажитим майном та не бажає матеріально допомагати своєму сину.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття дитини.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 березня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що відповідач має задовільний стан здоров`я, на своєму утриманні інших непрацездатних членів сім`ї не має, є працездатним, а тому може та зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та просив суд, рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/7 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що судом було порушено норми процесуального права, які призвели до порушення прав відповідача на судовий захист та повне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В ухвалі про відкриття провадження суд встановив строк відповідачу для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Зазначену ухвалу відповідач отримав 17 березня 2021 року і 29 березня 2021 року направив свій відзив на позовну заяву позивачу та суду першої інстанції.

Проте, 29 березня 2021 року відповідач отримав поштою копію уже ухваленого рішення в даній справі від 17 березня 2021 року, в якому зазначено, що відзив на позов до суду не надходив.

Скаржник вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що суд першої інстанції формально підійшов до судового розгляду, визначив недостатньо часу для судового розгляду справи без виклику сторін.

Разом з тим, відповідач визнав позовні вимоги частково, оскільки на даний час він не працює та не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку, але погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1/7 частки від заробітку.

05 травня 2021 року ОСОБА_1 надіслала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що всі доводи апелянта зводяться до того, що він не в змозі платити присуджені йому аліменти. Відповідач вводить суд в оману і надає неправдиву інформацію щодо надання ним фінансової допомоги на утримання сина. ОСОБА_2 є здоровою людиною, має стабільний дохід, вищий за його офіційний показник та умисно ухиляється від покладених на нього зобов`язань по вихованню сина.

Відповідачем не надано будь-яких доказів того, що він має незадовільний стан здоров`я, скрутне матеріальне становище, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків.

Зазначені в апеляційній скарзі не вагомі причини свідчать лише про його небажання офіційно працювати та виконувати свій обов`язок утримувати неповнолітню дитину до досягнення ним повноліття.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів в встановленому судом розмірі та обґрунтовано стягнув їх.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 06 червня 2017 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Від шлюбу у них народилася спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки від 17 лютого 2021 року за вих. №76, виданої виконкомом Золотоніської міської ради Черкаської області, ОСОБА_3 , 2018 року народження, зареєстрований та проживає разом з матір`ю у АДРЕСА_1 , та перебуває на її повному утриманні.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно роз`яснень, які викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 червня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною 3 статті 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» та частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував зазначені обставини справи та вимоги закону і прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 18 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Даний розмір аліментів буде розумним і справедливим, враховуючи матеріальний стан платника аліментів, стягувача аліментів та потреби на розвиток дитини.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що наданий час він не працює та не має змоги сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом, не заслуговує на увагу, оскільки відповідач є здоровою, працездатною людиною. При цьому доказів неможливості працевлаштуватися за станом здоров`я або з інших поважних причин суду не наддав.

Що стосується посилань апелянта про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, визначивши недостатньо часу для судового розгляду справи без виклику сторін то в даному випадку слід зазначити, що відповідно до частини 4 статті 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляд у малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Пунктом 3 частиною 6 цієї ж статті визначено, що малозначними справами є, зокрема справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення.

Посилання ОСОБА_2 про те, судом першої інстанції не було враховано відзиву на позов, є безпідставним, оскільки оскаржуване рішення було прийняте 17 березня 2021 року, а відзив до суду надійшов лише 05 квітня 2021 року, тобто після ухвалення рішення.

Відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, а судове рішення без змін.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Інші доводи наведені в обгрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді