Ухвала

20 травня 2021 року

м. Київ

справа № 537/2536/20

провадження № 61-8105ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та зміну порядку і способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та зміну порядку і способу стягнення аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 липня 2015 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано. У шлюбі вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 липня 2015 року стягнуто із ОСОБА_2 кошти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 квітня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 листопада 2017 року змінено розмір аліментів та визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з набрання рішенням законної сили. Зміна розміру аліментів у сторону зменшення пов`язана з тим, що відповідач на той час втратив роботу та перебував у центрі зайнятості.

Проте, грошові кошти, які сплачує ОСОБА_2 , є недостатніми для забезпечення належного матеріальної утримання доньки, оскільки витрати на її утримання суттєво збільшилися, що пов`язано, зокрема з тим, що дитина почала ходити до школи та у різні навчальні гуртки. Основний фінансовий тягар щодо утримання доньки виконується нею. Відповідач у вихованні дитини не бере жодної участі, більше двох років дитина не бачила свого батька, оскільки той проживає та працює за кордоном. Останній раз коли відповідач спілкувався з донькою більше ніж півроку тому в телефонному режимі. Відповідач є працездатним, а те що він має можливість проживати та працювати з кордоном, вказує лише на те, що його матеріальний стан покращився. Вона має чотириденний робочий тиждень, що пов`язано і веденням в дію карантину на всій території України, внаслідок чого її заробітна плата зменшилася. Вона не перебуває у шлюбі, інших членів сім`ї, які б мали дохід вона не має.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила суд ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 листопада 2017 року у справі № 537/3320/17 із ОСОБА_2 на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 із 1 000,00 грн на 2 500,00 грн щомісячно із щорічною індексацією до досягнення дитиною повноліття, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, визначеного законодавством, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Змінено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 листопада 2017 року у справі № 537/3320/17 із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 1 000,00 грн на 2 500,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що визначений розмір аліментів у сумі 1 000,00 грн є меншим ніж встановлений законом гарантований розмір аліментів на одну дитину та не відповідає встановленим у статтях 141, 180 Сімейного кодексу України засадам рівності обов?язків батьків щодо утримання дитини. Враховуючи доведеність позивачем необхідності коштів на забезпечення здоров`я та розвитку дитини, з урахуванням погіршення її матеріального стану та враховуючи недоведеність відповідачем погіршенням його матеріального стану, враховуючи його працевлаштованість, всі встановлені обставини справи та найкращі інтереси для дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та зміни розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду, з 1 000,00 грн до 2 500,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 січня 2021 року скасовано. Ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Змінено розмір стягуваних аліментів, визначений рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 листопада 2017 року у справі № 537/3320/17, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 із 1 000,00 грн на 1 500,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що матеріальний стан одержувача аліментів змінився у сторону погіршення, платник аліментів не надав достовірних доказів того, що його матеріальний стан погіршився, а також враховуючи необхідності коштів на забезпечення здоров`я та розвитку дитини, працевлаштованість відповідача, а також всі встановлені обставини справи та найкращі інтереси для дитини суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір стягуваних аліментів має бути змінений у сторону збільшення. Вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими, а тому виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у збільшеному розмірі, а саме із 1 000,00 грн до 1 500,00 грн щомісячно починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

12 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За правилом пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);.

Предметом позову у цій справі є стягнення аліментів та зміна порядку та способу їх стягнення, а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює предмет позову у даній справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Щодо доводів заявниці про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для неї, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості значення є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявниця не навела переконливих доводів та не надала відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для неї.

Враховуючи те, що касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та зміну порядку і способу стягнення аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик