Провадження № 2/211/186/21
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
21 травня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Папариги В.А.,
при секретарі Чернушкіній Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Перекопська Ірина Степанівна про встановлення факту, що має юридичне значення та надання права на спадкування разом з спадкоємцем першої черги за законом, -
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.04.2021 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Перекопська Ірина Степанівна про встановлення факту, що має юридичне значення та надання права на спадкування разом з спадкоємцем першої черги за законом. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 01.10.2004 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

При ухваленні судом вказаного рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до положень ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Зважаючи на те, що сторони звернулися до суду з заявами про відшкодування понесених ними судових витрат, при розгляді справи в судовому засіданні висловили свою позицію з цього питання та надали суду відповідні документи, суд не вбачає необхідності викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 04.12.2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та надання права на спадкування разом з спадкоємцем першої черги за законом, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 384,20 гривень за вимогами про встановлення факту, що має юридичне значення та судовий збір в розмірі 768,40 гривень за вимогами про надання права на спадкування разом з спадкоємцем першої черги за законом ( а.с.1,2 т.1 квитанції) та надала письмовий попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат по сплаті судового збору на суму 1152,60 гривень (а.с. 65 т.1 розрахунок). В позовній заяві просила судові витрати розподілити згідно вимог закону.

У відзиві на позовну заяві відповідач ОСОБА_2 заперечуючи проти позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути на його користь понесені ним судові витрати у справі, зазначаючи, що згідно попереднього (орієнтованого) розрахунку сума понесених ним судових витрат складає 15000 грн. (а.с. 97-99 відзив).

В судовому засіданні 03.03.2021 року представник відповідача адвокат Севостьянова І.Г. звернулася до суду з заявою про стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним судових витрат по справі, що склали 25200,00 гривень, надавши квитанцію серії 2-б № 113203 від 02.03.2021 року про отримання від відповідача за надання правничої допомоги по справі №212/10185/19 коштів в розмірі 25200,00 гривень та акт виконаних робіт від 02.03.2021 року (а.с. 29,30 т.2 квитанція та акт).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.04.2021 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Перекопська Ірина Степанівна про встановлення факту, що має юридичне значення та надання права на спадкування разом з спадкоємцем першої черги за законом. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 01.10.2004 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Розподіл судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.

Так, згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до ст.141 ч.2 п.3 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачем було заявлено дві вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення та надання права на спадкування разом з спадкоємцем першої черги за законом та відповідно за кожною вимогою було сплачено відповідний розмір судового збору, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в частині задоволених вимог, а саме в частині сплати судового збору в розмірі 384,20 гривні за вимогами про встановлення факту, що має юридичне значення.

Щодо стягнення понесених витрат відповідача на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Зважаючи на те, що позивачем було заявлено дві позовні вимоги не майнового характеру одна з яких задоволена, при вирішенні питання про відшкодування судових витрат відповідачу в частині відмовлених позовних вимог, суд виходить з того, що відсоток задоволених позовних вимог становить 50%.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі.

Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідачем та його представником на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу було надано розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, квитанцію про сплату вказаних послуг, ордер серії ДП№308/012 від 30.03.2020 року та копію договору про надання правничої допомоги від 30.03.2020 року.

З договору про надання правової допомоги від 30.03.2020 року вбачається, що розмір гонорару, погоджений між сторонами складає 900,00 гривень за годину роботи адвоката, об`єм витраченого часу на виконання даного договору, а також об`єм робіт виконаних адвокатом підтверджується актом виконаних робіт ( а.с. 120 т.1 копія договору).

З акту виконаних робіт від 02.03.2021 року за вищевказаним договором слідує, що «Виконавець» надав, а «Замовник» прийняв послуги за: консультацію, аналіз судової практики та перегляд законодавства з питань позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, складання клопотання про витребування доказів, заяви про відвід судді, клопотання про розумність строків розгляду справи судом та недопустимість порушення права сторони доступу до правосуддя, участь у розгляді справи: 20 год. 00 хв. з розрахунку 900 грн. - 1 година роботи: 28 год. 00 хв. х 900 грн. 00 коп. = 25 200 грн. 00 коп.. Всього: 25 200 грн. 00 коп. Сплата за надання юридичної (правничої) допомоги підтверджується квитанцією ( а.с. 30 т.2 акт).

З квитанції серії 2-б від 113203 від 02.03.2021 року слідує, що представником- адвокатом Савостьяновою І.Г. отримано від відповідача ОСОБА_2 за надання правничої допомоги по справі №212/10185/19 кошти в розмірі 25200,00 гривень (а.с. 29 т.2 квитанція).

В судовому засіданні представник позивача при вирішенні питання про розподіл судових витрат просила врахувати, що сума витрат, що заявлена представником відповідача, та розмір витраченого часу на участь в судових засіданнях значно перевищує реально витрачений час. Крім того, така сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи, а тому просила відмовити у задоволенні заяви відповідача про відшкодування судових витрат.

Відповідно до положень ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі N 362/3912/18 (провадження N 61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі N 201/14495/16-ц (провадження N 61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Як вбачається з договору про надання правової допомоги від 30.03.2020 року та акту виконаних робіт за цим договором, відповідачем та його представником - адвокатом погоджено, що розмір гонорару складає 900,00 гривень за годину роботи адвоката, об`єм витраченого часу на виконання даного договору склав 28 годин, з яких 20 годин цеучасть у розгляді справи, в той же час, як слідує з матеріалів справи, а саме протоколів судових засідань від 13.07.2020 року, від 07.09.2020 року, 25.09.2020 року, від 16.12.2020 року, від 22.02.2021 року, від 03.03.2021 року та від 13.04.2021 року, в яких приймав участь представник відповідача адвокат Севостьянова І.Г., загальний час судових засідань склав 8 годин 25 хвилин, що виходячи з погодженого між відповідачем та адвокатом гонорару за годину роботи складає 7575,00 гривень.

Крім того, щодо наданих послуг, а саме: консультацію, аналіз судової практики та перегляд законодавства з питань позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, складання клопотання про витребування доказів, заяви про відвід судді, клопотання про розумність строків розгляду справи судом та недопустимість порушення права сторони доступу до правосуддя, то виходячи з відсутності детального опису робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, зокрема із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору.

Визначаючи це питання, за встановлених обставин, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не є складним, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а тому суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу, приймаючи до уваги узгоджений між адвокатом та відповідачем гонорар за годину роботи адвоката та реально витрачений час, враховуючи те, що відсоток задоволених позовних вимог становить 50%, так як судом задоволено одну з двох заявлених вимог немайнового характеру, суд приходить висновку, що з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 5000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати у розмірі 384,20 гривень, а з позивача на користь відповідача підлягають до стягнення судові витрати у розмірі 5000,00 грн, суд вважає, за можливе зобов`язати позивача сплатити різницю судових витрат відповідачу у розмірі 4615,80 грн ( 5000,00 грн - 384,20 грн).

Керуючись ст.270 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Перекопська Ірина Степанівна про встановлення факту, що має юридичне значення та надання права на спадкування разом з спадкоємцем першої черги за законом.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судові витрати у розмірі 4615 ( чотири тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 80 копійок.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його складення.

Додаткове рішення складено 21 травня 2021 року.

Суддя: В. А. Папарига