ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2386/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: -Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2020 року, ухвалене в складі головуючого судді Губської Я.В., по справі за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Харківська міська рада про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова,

встановив:

02 жовтня 2018 року представник позивача Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Харківська міська рада про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова.

Позовна заява мотивована тим, щовідповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Харківській області від 02.06.2017 № ХК 52, ОСОБА_2 є замовником реконструкції нежитлових приміщень першого поверху № 23-32 в літ. «А-5» офісного призначення за адресою: АДРЕСА_1 . На дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом зазначеного об`єкту Відповідач не виконав покладеного на нього Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» обов`язку щодо укладення договору про пайову участь і не звернувся до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради із заявою з приводу укладення такого договору.

На підставі вищевикладеного, Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради просив визнати укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між ОСОБА_2 та Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 21 грудня 2020 року позов задоволено.

Визнано укладеним між ОСОБА_3 та Департаментом ХМР Договір в редакції викладеній в позовній заяві. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту ХМР витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Вказав, що суд порушив сторону відповідача права брати участь у судовому засіданні, надавати пояснення, брати участь в дослідженні доказів, відмовивши відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з необхідністю звернутися за правовою допомогою, оскільки договір з адвокатом, що брав участь у справі, був розірваний за 2 дні до судового засідання. Також у клопотанні відповідач зазначив адресу для листування, проте жодного судового документу з того часу йому не надходило. Також посилається на неналежне мотивування висновків суду.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає у повному обсязі.

09.11.2011 Харківською міською радою було прийнято рішення № 804, яким затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (зі змінами згідно з рішенням від 02.05.2013 № 319, далі- Порядок № 319).

Відповідно до пункту 1.3 Порядку № 319 замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки в місті Харкові, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, крім випадків, передбачених чинним законодавством України та цим порядком. Залучення замовників до пайової участі здійснюється шляхом укладення договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради (пункт 1.4 Порядку № 139).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Харківській області від 02.06.2017 № ХК 52, ОСОБА_2 є замовником закінченого будівництвом об`єкта - реконструкції нежитлових приміщень першого поверху № 23-32 в літ. «А-5» офісного призначення по АДРЕСА_1 (а.с.9)

Згідно Порядку № 319 ХМР листом від 03.10.2017 за № 176/0/114-17 повідомив ОСОБА_1 про необхідність укладення договору на пайову участь, невиконання останнім норм статті 40 Закону України № 3038-VI від 17.02.2011 «Про регулювання містобудівної діяльності» (надалі Закон № 3038-VI) та необхідність у 10-денний термін звернутись із заявою до Департаменту ХМР для підготовки проекту договору про пайову участь та надати документи, передбачені п.2.6 Порядку № 139 (а.с. 10-11).

06 березня 2018 року Департамент ХМР направив ОСОБА_5 пропозицію про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова при реконструкції нежитлових приміщень першого поверху № 23-32 в літ. «А-5» офісного призначення по АДРЕСА_1 .

Вказаний лист та пропозиція залишені відповідачем без відповіді.

У статті 638 ЦК України визначено загальний порядок укладання договорів, який передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно статті 648 ЦК України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства.

Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом, ст. 649 ЦК України.

Як встановлено судом, відповідач не погодився із пропозицією позивача (офертою) укласти договір про пайову участь, передбаченого згаданим Порядком № 139, внаслідок чого між сторонами виник переддоговірний спір щодо спонукання до укладання такого договору.

Таким чином, необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність відповідної вказівки закону на обов`язковість укладення певного договору, а застосуванню до таких спорів підлягає законодавство, яке є чинним на момент виникнення переддоговірного спору та його вирішення в судовому порядку.

Відповідно до частини 2 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, чинній на момент прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ч. 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін (ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Водночас з 01.01.2020 набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", якими скасовано ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно з п. 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" № 132-IX від 20.09.2019 договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Тобто, з 01.01.2020 у замовників відсутній обов`язок перераховувати до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, як і відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та продовжують свою дію до моменту їх виконання є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3 ст. 5 Цивільного кодексу України).

Отже, станом на момент розгляду цієї справи судом, відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова. Відтак суд не наділений повноваженнями визнати укладеним договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена. Зазначене відповідає ст. 19 Конституції України, згідно з якою правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Саме до такого правового висновку щодо застосування вказаним норм матеріального права, зокрема ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" при вирішення спору про укладення договору про пайову участь дійшов Верховний Суд у складі КГС у постанові від 13 січня 2021 року, справа № 922/267/20, а також у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №909/1143/19, від 30.09.2020 у справі № 904/4442/19.

Тому суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України застосовує згадані правові висновки Верховного Суду. Оскільки Порядок № 139 ґрунтується на вказаній нормі ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", яка припинила свою чинність на день розгляду справи по суті, то у даному випадку у відсутні належні правові підстави для обов`язкового укладання спірного договору про пайову участь, тому у задоволенні позову з цих підстав слід відмовити.

Суд першої інстанції всупереч нормі ст. 263 ЦПК України помилився із застосування вказаних норм матеріального права, внаслідок чого оскаржене рішення суд відповідно до п. 4, ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України відповідач має право на відшкодування за рахунок позивача понесених судових витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2643,00 грн.

Керуючись ст.259, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст.376, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 21 грудня 2020 року скасувати.

У задоволенні позову Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ОСОБА_1 ро визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова - відмовити.

Стягнути з Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги, у розмірі у розмірі 2643,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 травня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.