ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2313/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: іпотечного кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: -Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року, постановлену у складі головуючого судді Єрмак Н.В., по цивільній справі № 643/20428/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора Відділу надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмили Іванівни про визнання дій незаконними, скасування записів державного реєстратора,

встановив:

22 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора Відділу надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмили Іванівни про визнання дій незаконними, скасування записів державного реєстратора.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року по справі було відкрито провадження.

22 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , заборонити АТ «Альфа-Банк» здійснювати стосовно квартири АДРЕСА_1 , будь які дії щодо квартири, в тому числі виселення/вселення до квартири, вчинення будь-яких дій, пов`язаних з доступом до квартири. В обґрунтування заяви посилається на те, що невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки між позивачем та відповідачами дійсно виник спір з приводу реєстрації спірного майна. У зв`язку з цим, на думку позивача, необхідно вжити заходів забезпечення позову.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності Акціонерному товариству «Альфа-Банк».

В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ «Альфа-банк» Голосна А.В. просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Вказала, що згідно умов п.12 договору іпотеки міститься застереження, що є підставою для реєстрації права власності на іпотечне майно в позасудовому порядку, тому банк правомірно набув право власності на спірне майно, однак оскаржувана ухвала обмежує права та свободи власника. Посилається на правову позицію викладену у постанові Верховного суду по справі №910/6592/16 від 31.01.2018 року.

Зазначила, що позивачем не додано жодного документа, який би підтверджував, що спірна квартира, може бути відчужена на користь третіх осіб; наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі відчуження АТ «Альфа-Банк» спірного нерухомого майна, також наведено не було.

Звертає увагу суду, що застосований судом захід забезпечення позову не є співмірним із заявленими вимогами, обґрунтованих припущень, що невжиття відповідних заходів може ускладнити виконання рішення суду про забезпечення позову матеріали справи також не містять. Договір іпотеки є чинним та діє презупція правомірності правочину, яка встановлена ст.204 ЦК України та підтверджена чисельною судовою практики Верховного суду України у справі №6-449цс15 від 10.06.2015, 6-301 цс15,6-1562цс15.

Зазначила, що ухвала порушує права та законні інтереси банку як законного власника цього майна. Доказів вчинення відповідачем дій чи прояву намірів щодо вчинення дій, спрямованих на утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у цій справі немає. Заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову. Вжиті судом заходи забезпечення позову перешкоджають його господарській діяльності й наносять при цьому значні збитки такій діяльності.

Зауважує, що посилання у заяві ОСОБА_1 на той факт, що банк має право відчужити спірне майно будь-яким третім особам, що створить у них відповідні житлові права, є надуманими та безпідставними, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цього; що позивач був ознайомлений з умовами іпотечного договору, з порядком звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання ним умов основного зобов`язання, усвідомлював зміст дій, що вчинює та правові наслідки, які створюють його дії, таким чином пункти іпотечного договору жодним чином не порушують норми чинного законодавства; що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном; що жодних причин у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та будь-яких об`єктивних сумнівів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, позивачем наведено не було; що застосовані заходи забезпечення позову неспівмірні позову, адже договір іпотеки є чинним, та діє презумпція правомірності правочину.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу залишити без змін. Надати оцінку діям скаржника та його представника на предмет зловживання своїми правами та на предмет наявності в їх діях ознак злочину-умисне введення суду в оману та у випадку встановлення таких обставин направити відповідну ухвалу до правоохоронних органів для розгляду цього питання.

На обґрунтування вказала, що доводи скаржника є суперечливими та не підтверджені доказами.

Зазначає, що невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки між позивачем та відповідачами дійсно виник спір з приводу реєстрації спірного майна.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Кравцова С.М., за відсутності інших учасників справи, які були належним чином повідомлені про розгляд справи, що не перешкоджає її подальшому розгляду, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірної квартири на користь інших осіб, які не є учасниками справи, а відтак істотно ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду, а також ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача, які згідно доводів позовної заяви порушені відповідачами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Суд відповідно до наявних у справі доказів встановлено, що 05 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір № 825/2-40/1/7-141, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику в кредит грошові кошти у розмірі 35 000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 , був укладений іпотечний договір №825/4-40/9/7-156 від 05 грудня 2007 року. Предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_2 та належить їй на праві приватної власності на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. за реєстровим №11059.

15 березня 2010 року між Банком і Позичальником укладена додаткова угода №2 до Кредитного договору, у відповідності до умов якої сторони внесли зміни до Кредитного договору, а саме: Банком було пролонговано кінцевий термін повернення кредиту до 04 грудня 2027 року (п.2.2. Додаткової угоди).

10 грудня 2020 року, позивачу стало відомо, що право власності на квартиру, що є предметом забезпечення згідно укладеного іпотечного договору, було зареєстровано за AT «АЛЬФ БАНК», (дата реєстрації 19 листопада 2020 року) шляхом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Перереєстрацію спірної нерухомості було проведено державним реєстратором Відділу надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмили Іванівни. Позивач вважає такі дії відповідачів незаконними. Посилаючись на вищевказане, була вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем ОСОБА_1 заявлено позовну вимогу про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Відділу надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Л.І., індексний номер: 55238921 від 19.11.2020 про державну реєстрацію права власності за АТ «АЛЬФА-БАНК» на квартиру АДРЕСА_1 .

Звертаючись із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 посилалась на те, що спірна квартира на даний час перебуває у власності АТ «Альфа-Банк», а тому банк має достатній обсяг правомочностей та можливість розпорядитись цим нерухомим майном. У разі відчуження АТ «Альфа-Банк» спірної квартири, у випадку задоволення позову, рішення суду неможливо буде виконати.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно п.п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір, об`єктом якого є квартира АДРЕСА_3 загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м.

Спір між сторонами виник з приводу правомірності переходу права власності на квартиру від позивача до відповідача. Позивач в порядку захисту свого права власності на квартиру, яка є єдиним житлом її пред`явила позовні вимоги про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і про скасування реєстраційного запису про право власності, якими підтверджено набуття власності на спірну квартиру відповідачем.

Враховуючи те, що предметом даного позову є оспорювання правомірності набуття АТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру, тобто спір між сторонами у цій справі виник з приводу квартири, яка може бути відчужена до вирішення справи по суті, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, то судом зроблено обґрунтований висновок, та враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, обраний судом вид забезпечення позову заборону відчуження квартири, яка на даний період часу зареєстрована на праві власності за АТ «Альфа-Банк», є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, ОСОБА_1 , звертаючись до суду першої інстанції не навела правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту. Не надала додаткових документів та інших доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.

Арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.

За таких умов, враховуючи необхідність під час вжиття заходів забезпечення позову дотримуватись вимог щодо розумності, обґрунтованості та співмірності виду забезпечення позову, зазначеного у заяві, з заявленими вимогами, та збалансованості інтересів учасників справи, слід дійти висновку, що для забезпечення виконання можливого судового рішення у цій справі доцільним та достатнім буде вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження спірного нерухомого майна.

Такий вид забезпечення позову у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору та співмірний із заявленими позивачкою вимогами, а невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині заборони відчуження квартири, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з того, що реалізація цього майна під час розгляду справи може призвести до неможливості виконання рішення суду, що є реальним ризиком для ефективного цивільного судочинства.

У разі відчуження вказаного майна, відновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, буде неможливим, а позивач буде вимушений здійснювати додаткові процесуальні дії для відновлення свого порушеного права, зокрема, залучати до участі у справі нових учасників, пред`являти нові позовні вимоги, тощо, що призведе до порушення строків розгляду даної справи.

Саме така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 грудня у справі № 372/135/19-ц (провадження № 61-13744св19), від 11 грудня 2019 року у справі № 483/478/19-ц (провадження № 61-11623св19).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового забезпечення даного позову шляхом заборони відчуження вищевказаної квартири що на праві приватної власності належить Акціонерному товариству «Альфа-Банк».

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, обґрунтовано виходив із того, що визначений спосіб забезпечення позову є таким, що відповідає позовним вимогам, враховує права та інтереси учасників справи та буде достатнім для забезпечення виконання судового рішення у майбутньому, такий вид забезпечення позову у найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору та співмірний із заявленими позивачем вимогами, а невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Посилання у скарзі Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на те, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном, не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, обраний судом вид забезпечення позову унеможливлює перешкоджання належному користуванню власника спірним майном.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не додано доказів того, що спірна квартира може бути відчужена на користь третіх осіб, а також не наведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, у разі відчуження АТ «Альфа-Банк» спірного нерухомого майна, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки обраний судом спосіб забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам у цій справі, є співмірним з вимогами, та вказує на те, що його неприйняття унеможливить або утруднить виконання можливого рішення суду в даній справі.

Сам по собі факт звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за АТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру, свідчить про наявність спору між сторонами, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів вважає обґрунтованими посилання позивача, що АТ «Альфа-Банк», який на даний час є власником квартири, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому суд враховує, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідач, за яким зареєстроване право власності на квартиру, має можливість розпорядися нею в будь-який час на власний розсуд. Відтак існують ризики невиконання судового рішення у разі задоволення позову. Невжиття такого заходу забезпечення як накладення арешту на спірне майно дійсно унеможливить ефективний захист, поновлення порушених прав позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду, тому суд обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову.

Встановивши, що між сторонами виник спір з приводу законності прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на іпотечне майно (квартиру) за АТ "Альфа-Банк" на підставі укладеного між Банком і ОСОБА_1 договору іпотеки, й факт реєстрації за Банком права власності на іпотечне майно надає йому право розпорядитися таким на власний розсуд, в тому числі, й під час розгляду справи судом, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, суд першої інстанції з урахуванням, в тому числі, співмірності заявленого позивачем виду забезпечення позову, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу АТ "Альфа-Банк" відчужувати квартиру квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв.м., щодо якої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.11.2020 року проведено державну реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «АЛЬФА- БАНК» .

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, дійшов обґрунтованих висновків про доцільність забезпечення позову та обрав співмірний захід забезпечення позову, що забезпечить дотримання мети забезпечення позову та досягнення балансу інтересів сторін.

Крім цього, доводи Банку щодо порушення його прав на розпорядження квартирою колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріалами справи встановлено, що між сторонами існує такий, що знаходиться на вирішенні суду спір з приводу законності рішення державного реєстратора щодо набуття Банком права власності на предмет іпотеки (квартиру) на підставі іпотечного застереження; встановлені судом заходи забезпечення позову мають лише тимчасовий характер й апелянтом не наведено обставин і доказів на їх підтвердження, які б свідчили про те, що вжиті судом заходи забезпечення позову перешкоджають його господарській діяльності й наносять при цьому значні збитки такій діяльності.

Доводи апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» про те, що права ОСОБА_1 не порушені, так як нею було надано згоду на вчинення реєстрації права власності за банком та застосований захід забезпечення позову не є співмірним із заявленими вимогами, обмежує права та свободи законного власника, оскільки в іпотечному договорі міститься застереження, що є підставою для реєстрації права власності на іпотечне майно в позасудовому порядку, підлягають відхиленню, так як правомірність набуття банком права власності на іпотечне майно підлягає встановленню при вирішенні справи по суті. Тому, враховуючи, що іпотечне майно, щодо якого вжито заходів забезпечення позову, є предметом спору, судом першої інстанції у відповідності положенням ст.150 ЦПК України правомірно забезпечено позовні вимоги для захисту матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявником обґрунтована, оскільки повідомлені нею обставини дають підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову і якщо такий буде задоволено, то виконання рішення суду може бути утрудненим або неможливим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 травня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.