Ухвала

17 травня 2021 року

місто Київ

справа № 206/6702/17

провадження № 61-5950зно21

Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Ганна Олегівна, Покровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання договорів недійсними, припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якому просила визнати договір купівлі-продажу житлового будинку від 25 квітня 2017 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений і зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г. О. за № 437, недійсним; визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2017 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:463:0006, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідчений і зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г. О. за № 440, недійсним; припинити право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0, 0886 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:463:0006; припинити право власності ОСОБА_3 на квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 01 вересня 2017 року щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ; визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та земельну ділянку, кадастровий номер :09:463:0006, загальною площею 0, 0886 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за позивачем.

Стислий виклад змісту рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2019 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25 квітня 2017 року житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г. О., зареєстрований у реєстрі за № 437. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25 квітня 2017 року земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0, 0886 га, кадастровий номер :09:463:0006, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г. О., зареєстрований в реєстрі за № 440. Припинено право власності ОСОБА_3 на зазначену нерухомість. Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 0, 0886 га, кадастровий номер :09:463:0006, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Г. О., Покровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання договорів недійсними, припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав, визнання права власності відмовлено повністю.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ ЗАЯВНИКА

ОСОБА_1 08 квітня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у зазначеній справі на підставі пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України у зв`язку з наявністю істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи. Заявник просила ухвалити нове рішення, яким у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_3 .

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення залишено без руху та надано заявнику строк для виконання її вимог.

Від заявника у травні 2021 року надійшли документи на усунення недоліків касаційної скарги, подано заяву про поновлення строку на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року.

Заява про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року обґрунтовується тим, що Суд у зазначеній справі зробив висновок, що істотне значення для правової кваліфікації цивільних відносин між сторонами спору та обрання правомірного способу захисту має те, що судами не встановлено, що спірне майно, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належало на праві спільної сумісної власності позивачу та ОСОБА_2 . За встановленими судами обставинами справи спірне майно належало особисто ОСОБА_1 на праві приватної власності, а отже, належним та ефективним способом захисту права є звернення власника із віндикаційним позовом у порядку статті 388 ЦК України.

На переконання заявника, нововиявленою обставиною, яка є правомірною підставою для перегляду зазначеного рішення, є те, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 202/4011/16, встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 придбано ОСОБА_1 та побудовано під час її перебування у шлюбі із ОСОБА_4 , тому зазначене майно не може вважатися спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Оскільки зазначена обставина встановлена судами у справі № 202/4011/16 після ухвалення Верховним Судом рішення у справі № 206/6702/17, не була і не могла бути відома заявнику, зазначене є підставою для перегляду постанови суду касаційної інстанції.

На підтвердження поважності причини пропуску процесуального строку заявник зазначила, що рішення суду апеляційної інстанції, ухвалене 03 лютого 2021 року у справі № 202/4011/16, на яке ОСОБА_1 посилається як на підставу наявності нововиявлених обставин, вона отримала лише 12 березня 2021 року, оскільки у період з 07 лютого 2021 року до 10 березня 2021 року заявник перебувала на стаціонарному лікуванні, крім того 08 лютого 2021 року ОСОБА_1 отримала позитивний тест з короновірусного захворювання.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті провадження за нововиявленими обставинами необхідно відмовити з таких підстав.

Норми права, застосовані судом

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Згідно з частиною першою, пунктом 6 частини третьої статті 426 ЦПК України заяви про перегляд судових рішень суду за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинні відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції. У разі пропуску строку на подання заяви до неї додається клопотання про його поновлення.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За правилом статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Вирішення питання про відкриття провадження про перегляд рішення за нововиявленими обставинами за заявою, яка подана з пропуском встановленого законом процесуального строку, можливе лише після вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Згідно із частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення..

Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Ухвалюючи судове рішення про поновлення строку, суди повинні обґрунтувати відповідне рішення, встановити, чи виправдовують підстави поновлення такого строку втручанню у принцип res judicata, особливо, коли законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строку.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, суди мають враховувати, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і незалежних від волі та поведінки особи причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного проміжку часу без поважних причин, таке рішення порушує принцип правової визначеності.

Перевіряючи дотримання стороною процесуальних строків під час вирішення питання відкриття провадження про перегляд рішення за нововиявленими обставинами необхідно враховувати не тільки загальне правило дотримання процесуальних строків, також слід перевірити доводи заяви на предмет визначення часу, коли заявник дізнався або міг дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

ОСОБА_1 на обґрунтування заяви зазначає, що їй не була і не могла бути відома обставина, яка встановлена рішеннями суддів першої та апеляційної інстанцій у справі № 202/4011/16, а саме, що спірне майно придбано заявником під час перебування у шлюбі із ОСОБА_4 , тому воно не може вважатися спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Верховний Суд визнає такі доводи ОСОБА_1 такими, що свідчать про помилкове тлумаченням пункту 1 частини першої статті 424 ЦПК України щодо визначення заявником моменту, з настанням якого вона дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Ознаку «не були і не могли бути відомі особі» потрібно розглядати як сукупність двох необхідних умов, тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа та суд просто не знали про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб і не могли знати про неї. Якщо особа все ж могла знати про певну обставину за умови добросовісного ставлення до справи, тоді така підстава для перегляду судового акта відсутня, що і підтверджується матеріалами справи.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 803/54/16 (провадження № К/9901/25132/18).

Рішеннями суддів першої та апеляційної інстанцій як у справі № 202/4011/16, так і у справі № 206/6702/17 встановлено такі обставини:

- 08 жовтня 2002 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями та побутовими спорудами придбано житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 24 січня 2003 року ОСОБА_1 отримано реєстраційне посвідчення, відповідно до якого домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1 , зареєстроване за нею на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2002 року № 6669;

- у лютому 2003 року будинок знесено та побудовано новий з відповідним дозволом згідно із рішенням виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради від 18 квітня 2003 року № 164;

- ОСОБА_1 до 25 червня 2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 ;

- 27 грудня 2003 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 .

Отже, наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 об`єктивно могла знати про обставини щодо правового статусу спірного нерухомого майна, житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки була безпосереднім учасником цих правовідносин, за яких набуто право власності на зазначене нерухоме майно, була учасником розгляду цивільних справ як № 202/4011/16, так № 206/6702/17, відповідно, могла за правилами статей 43, 49 ЦПК України реалізувати свої процесуальні права на підтвердження, спростування або заперечення тих чи інших обставин, подавати відповідні докази, давати пояснення, зокрема і щодо правового статусу спірного житлового будинку.

За наведених обставин Верховний Суд визнає, що встановлена рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року, обставина щодо правого статусу житлового будинку АДРЕСА_1 могла бути та мала бути відома ОСОБА_1 на момент ухвалення Верховним Судом рішення від 11 листопада 2020 року, в силу тієї обставини, що зазначене майно придбано нею у період шлюбу із ОСОБА_4 , шлюб із яким розірвано 25 червня 2003 року.

Зазначеним судовим рішення не встановлені такі обставини, а виключно їх підтверджено.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 просить здійснити перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року, посилаючись на обставину, про наявність якої вона могла дізнатися (їй мало бути відомо) до ухвалення зазначеного рішення, наявні підстави для висновку, що заява про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення подана із пропуском строку, визначеного пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України, підстави поновлення якого відсутні, оскільки пропуск процесуального строку на подання такої заяви ОСОБА_1 обґрунтовує лише датою отримання рішення суду апеляційної інстанції у справі № 202/4011/16.

Керуючись статтями 423, 424, 426 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення відмовити.

Відмовити у відкритті провадження за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Ганна Олегівна, Покровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання договорів недійсними, припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав, визнання права власності.

Копію ухвали та додані до заяви матеріали направити особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С. О. Погрібний