РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/9371/18

Провадження № 22-ц/4815/388/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів:Шимківа С.С., Боймиструка С.В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового спрощеного позовного провадження у м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Власик В.Я. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2020 року, ухвалене в складі судді Панас О.О., повний текст рішення виготовлено 18.12.2020 року, у справі № 569/9371/18

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до банку та підписав заяву №б/н від 25.06.2010 року та отримав від позивача кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

В порушення умов кредитного договору відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, тому станом на 31.03.2018 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 26118,76 грн., з яких: 3578,25 грн. заборгованість за тілом кредиту; 17649,01 грн. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 3171,56 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. (фіксована частина ) та 1219,94 грн.(процентна складова).

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість у розмірі 26118,76 грн, а також витрати на сплату судового збору .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за договором кредиту б/н від 25.06.2010 р. в сумі 17 285 ( сімнадцять тисяч двісті вісімдесят п`ять ) грн. 18 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_1 , судові витрати у розмірі 1166 ( одна тисяча сто шістдесят шість ) грн. 08 коп.

Не погоджуючись із рішенням, представник відповідача в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині стягнення заборгованості за відсотками та пені.

Апеляційна скарга мотивована тим. що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує про неврахування судом обставини неналежності доказу у справі заяви-анкети, де відсутні будь-які права і обов`язки з кредитування, тоді як необґрунтованим є і те, з якими саме Умовами і Правилами надання банківських послуг позичальник погоджувався. Вважає помилковим висновок суду щодо укладення між сторонами кредитного договору та застосування п.1.1.7.12 Умов. Погоджується щодо стягнення з нього тіла кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу представник п позивача вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд враховує, що правовідносини сторін засновані на письмовій документарній формі, докази, які сторони вважали за необхідне подати, подані, позиції скаржника викладені письмово згідно із п.5 ч.2 ст.356 ЦПК України.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Судом встановлено, 25.06.2010 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 5000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Цього ж дня відповідач підписав довідку про умови кредитування з ви користуванням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, в якій зазначено базову процентну ставку за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць за використання кредиту, який позичальник повинен вносити щомісячно до 25 числа, який слідує за звітним складає 7 % від заборгованості, але не менш ніж 50 грн., штраф за порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 55 днів становить 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, а також встановлено розмір пені за невчасне погашення заборгованості.

Зі змісту вказаної довідки вбачається, що відповідач ознайомлений з фінансовими умовами кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду" і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується його підписом у зазначеній довідці.

За розрахунком банку станом на 31.03.2018 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 26118,76 грн., з яких: 3578,25 грн. заборгованість за тілом кредиту; 17649,01 грн. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 3171,56 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. (фіксована частина ) та 1219,94 грн.(процентна складова).

До договору банк додав Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку та довідку про умови кредитування.

Вважаючи, що відповідач прострочив кредитні зобов`язання, порушивши його права, банк у травні 2018 року звернувся з позовом в суд, вимагаючи стягнути із відповідача на його користь 26118,76 гривень заборгованості за кредитним договором.

Суд першої інстанції дійшов висновку, про порушення відповідачем умов договору та про необхідність стягнення з боржника основної заборгованості за кредитним договором у розмірі 3578,25 грн.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється. Вказану заборгованість відповідач визнав, про що зазначено у апеляційній скарзі..

Разом з тим, стягуючи заборгованість за відсотками та неустойкою, суд першої інстанції помилково виходив із обґрунтованості та їх підставності. При цьому суд врахував заяву відповідача застосував строк позовної давності.

З таким висновком апеляційний суд погодитись не може з таких підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За частиною 3 зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання).

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

За статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З вказаного вбачається порушення відповідачем прав позивача, але суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем - ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущено строк звернення до суду за захистом свого права.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Верховний Суд України у Постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування.

У цій справі сторони погодили, що строк дії договору відповідає строку дії картки.

Строк дії картки встановлено по квітень 2014 року, а право вимоги на стягнення кредитної заборгованості виникло в банку наступного дня, тобто 1 травня 2014 року, тому позовна давність закінчилася 1 травня 2017 року .

З позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернулося 21 травня 2018 року.

Останній платіж відповідачем було здійснено 19 листопада 2012 року. Доказів про те, що відповідач отримав нову картку на новий строк позивачем не надано.

Відповідачем у судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсотках та неустойці у зв`язку з пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Позов задоволений на

Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені позивачем та відповідачем у цій справі підлягають перерозподілу відповідно до правил ч.10 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Власик В.Я. задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2020 року в частині стягнення заборгованості за відсотками, штрафів та судового збору скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та штрафів відмовити.

В іншій частині рішення залишити без зміни.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 2401,60 грн. судового збору пропорційно задоволеним вимогам.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 20 травня 2021 року.

Головуючий :

Судді :