Єдиний унікальний номер №440/296/19
Провадження № 2/943/124/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року

Буський районний суд Львівської області

в складі : головуючого судді Журибіда Б.М.,

при секретарі Гута О.С.

за участі представника відповідача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , 3-ї особи Буський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання шлюбу недійсним,-

в с т а н о в и в :

20.02.2019 року ОСОБА_3 звернулася до Буського районного суду Львівської області з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , третя особа Буський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання шлюбу недійсним.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2019 року (а.с.9) головуючим по даній цивільній справі визначено суддю Журибіду Б.М.

Ухвалою Буського райсуду Львівської обл. від 01.03.2019 року (а.с.13) було відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Буського райсуду Львівської обл. від 14.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.05.2019 року (а.с.137).

09 жовтня 2020 року на ім`я позивачки по справі ОСОБА_3 скеровано лист-повідомлення Буського районного суду про те, що суд визнає дії сторони позивача як зловживання процесуальними правами і те, що протокольною ухвалою Буського районного суду від 29.09.2020 року явку позивача ОСОБА_3 на судове засідання призначене до розгляду на 03.11.2020р. о 11.00 год. визнано обов`язковою (Том 2. а.с.9).

Позивач в підготовче засідання, призначене судом на 02.04.2019 року о 11 год. 30 хв., а також в судові засідання, призначені судом на 29.05.2019 року о 10 год. 00 хв., 28.01.2020 року о 15 год. 00 хв.; 23.03.2020 року о 15 год. 00 хв.; 29.04.2020 року о 11 год.; 21.05.2020р. о 11.00 год.; 23.06.2020 р. о 11. год. 30 хв.; 29.09.2020р. о 11.00 год.; 03.11.2020р. о 11.00 год; 09.12.2020р. о 11.00 год., 10.02.2021р. о 15.00 год., 25.03.2021р. о 14.30 год., 11.05.2021р. о 15.00 год. не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином за адресою місця проживання, зазначеною позивачем в своєму позові.

Причини неявки в судове засідання, призначене судом на 09.12.2020 року о 11 год., 25.03.2021р. о 14.30 год., 11.05.2021р. о 15.00 год. позивачки - невідомі, жодної заяви чи клопотання про проведення цих судових засідань за її відсутності до суду не надходило.

В матеріалах справи містяться письмові клопотання позивачки ОСОБА_3 від:

- 02.04.2019 року про перенесення розгляду справи, призначеного судом на 02.04.2019 року о 11.30 год. за сімейними обставинами (а.с.24);

- 28.05.2019 року про перенесення розгляду справи, призначеного судом на 29.05.2019 року о 10 годині, в зв`язку з тим, позивач зайнятий у адміністративній справі у Восьмому апеляційному адміністративному суді як адвокат, представник відповідача (а.с.146);

- 01.07.2019 року про перенесення розгляду справи, призначеного судом на 02.07.2019 року о 11 годині, в зв`язку з необхідністю подання нових доказів у справі;

- 28.01.2020 року про перенесення розгляду справи, призначеного судом на 28.01.2020 року о 15 годині, у зв`язку з тим, що позивач хворіє (а.с.212);

- 22.03.2020 року про перенесення розгляду справи, призначеного судом на 23.03.2020 року о 15 год. в зв`язку з запровадження карантину у м.Львові через КОВІД -19 (а.с.230).

- 28.04.2020 року про перенесення розгляду справи, призначеного судом на 29.04.2020 року о 11 год. в зв`язку з запровадження карантину у м.Львові через КОВІД -19 (а.с.235).

- 20.05.2020 року про перенесення розгляду справи, призначеного судом на 21.05.2020 року о 11 год. в зв`язку з запровадження карантину у м.Львові через КОВІД -19 (а.с.242).

- 23.06.2020 року про перенесення розгляду справи, призначеного судом на 23.06.2020 року о 11 год. 30 хв. в зв`язку з запровадження карантину у м.Львові через КОВІД -19 (а.с.247).

- 28.09.2020 року про перенесення розгляду справи, призначеного судом на 29.09.2020 року о 11 год. в зв`язку з запровадження карантину у м.Львові через КОВІД -19 та захворюванням позивачки на ларингіт (а.с.251).

- 02.11.2020 року про перенесення розгляду справи, призначеного судом на 03.11.2020 року о 11 год. в зв`язку з запровадження карантину у м.Львові через КОВІД -19, перебуванням на самоізоляції та розірванням угоди з адвокатом Ільницькою М.Ю.

В матеріалах справи наявне клопотання від представника позивачки адвоката Басюри Л.М. від 26.11.2020 р. про перенесення розгляду справи, призначеного судом на 09.12.2020 року о 11 год. в зв`язку з віддаленістю суду і запровадженням карантинних обмежень, призначення засідання у режимі відеоконференції (Т.2 а.с.49).

10 лютого 2020 року до Буського районного суду надійшла зава адвоката Басюри Л.М. про те, що її угода про надання правової допомоги між нею та позивачкою була розірвана у зв`язку з не оплатою послуг адвоката та розбіжністю правових позицій, що додатково свідчить про зловживання позивачкою процесуальними правами, зокрема і правом на правову допомогу.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання 10 лютого 2021 року вчергове не з`явилася, надіслала суду заяву про те, що вона перебуває у м.Львові з ознаками захворювання (доказів не представлено) та про те, що між нею розірвано угоду з адвокатом Басюрою Л.М., іншого адвоката, який би представляв її інтереси немає, здійснюється пошук.

З цього приводу суд констатував, що позивачка по справі ОСОБА_3 має статус адвоката і здійснює професійну адвокатську діяльність згідно Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1875 виданого 02.07.2012 року Львівською обласною КДКА. Крім цього, в матеріалах цивільної справи № 440/296/19 міститься Витяг з сайту судової влади України, про те, що адвокат Татух М.Д. 29.05.2019 року бере участь в засіданні Восьмого апеляційного адміністративного суду в якості представника відповідача (а.с.147). Зважаючи на такі обставини заяви позивачки про необхідність пошуку адвоката суд розцінює як зловживання процесуальними правами.

Оскільки позивачкою ОСОБА_3 не виконано протокольну ухвалу Буського районного суду Львівської області від 29.09.2020р. про обов`язкову явку в судове засідання на 03 листопада 2020 року на 11.00 год, не подано суду доказів поважності причин не явки в судові засідання та в порушення правил стадійності розгляду цивільної справи № 440/296/19 щоразу заявляються клопотання про відкладення розгляду справи для подання нових доказів ( хоча справа перебуває на стадії підготовки до судових дебатів), проте такі до суду й сторін по справі не надсилаються, Буським районним судом Львівської обл. 10 лютого 2021 року винесено Ухвалу суду про визнання явки позивача на судове засідання 25 березня 2021 року о 14. 30 год обов`язковою і зобов`язано надати в судове засідання письмові докази на підтвердження причин неявки і відкладення судових засідань, що відбулись 23.06.2020р., 03.11.2020р., 09.12.2020р.

25 березня 2021 року позивачка в судове засідання не з`явилася, вимог ухвали Буського районного суду від 10 лютого 2021 року - не виконала, причин і доказів поважності не прибуття в судове засідання не подала, вчергове скерувала на адресу суду клопотання про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою судового засідання від 25.03.2021 р. розгляд справи № 440/296/19 відкладено на 11 травня 2021 року на 15.00 год, з викликом сторін в судове засідання та проведенням для позивача в режимі відеоконференції у приміщенні Франківського районного суду.

11 травня 2021 року позивачка ОСОБА_3 вчергове не з`явилася в судове засідання в цивільній справі № 440/296/19, жодної зави про причини неявки до суду не надіслала.

10 травня 2021 року на електронну пошту Буського районного суду скеровано клопотання адвоката Білецької Орести Романівни, яка просила відкласти розгляд справи. До клопотання додала лише скан-копії Ордера про надання ОСОБА_3 правової допомоги. Після заслухання думки відповідачки та її представника суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання.

10.05.2021р. на електронну адресу Буського районного суду надійшло письмове клопотання ОСОБА_4 без жодних підтверджень справжності підпису цієї особи та його анкетних даних, про залучення в якості третьої особи у цивільній справі № 440/296/19.

Ухвалою Буського районного суду від 11 травня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено на підставі ч. 1 ст. 53 ЦПК України, так як Ухвалою Буського районного суду Львівської обл. від 14 травня 2019 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі і станом на день звернення з таким клопотання справа вже знаходиться в стадії судового розгляду по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Як зазначено вище, позивач в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про розгляд справи, її неявка має ознаки повторності, заяви про розгляд справи у відсутності позивачки до суду не надходило.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Частиною п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналізуючи зміст зазначених норм процесуального закону, Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 грудня 2020 року винесеній у цивільній справі № 686/31597/19 (провадження № 61-15254св20) дійшов висновку, що «..причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14-ц.

Водночас, відповідно до ч.2-4 ст. 43 ЦПК , учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; тощо.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Разом з тим, відповідно до частини 1статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Вказаний перелік не є вичерпним та може доповнюватись в кожному конкретному випадку. Так, саме пунктом першим вищезазначеної статті зазначено, що зловживанням процесуальними правами є також вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення, тобто суд, фактично, може, з певних підстав або об`єктивно без них, розцінити ту чи іншу дію як зловживання процесуальними правами та застосувати, передбачену Кодексом, відповідальність.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК).

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ЦК).

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2-5 ст. 13 цього Кодексу (ч. 3 ст. 16 ЦК).

ЄСПЛ застосовує положення, передбачене ч.3ст.35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується Судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі "Миролюбов та інші проти Латвії" (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому Суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зазначено, що «учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами

не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним. Велика Палата Верховного Суду переконана, що використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України».

В свою чергу, на думку Касаційного адміністративного суду у складі ВС (рішення від 13.03.2019 р. у справі №814/218/14), під зловживанням процесуальними правами слід розуміти форму умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних з наслідками, до яких вони можуть призвести; використанні наданих прав всупереч їхньому призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження; перешкоджанні діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ; необґрунтованому перевантаженні роботи суду.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідки щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові».

На переконання суду, поведінка позивачки ОСОБА_3 свідчить про зловживання правами, що полягають в умисних, несумлінних діях, що знаходить своє вираження у використанні наданих їй прав всупереч їхньому призначенню з метою обмеження можливості реалізації прав ОСОБА_2 ; перешкоджанні діяльності Буського районного суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи № 440/296/19; необґрунтованому перевантаженні роботи Буського районного суду.

Сторона позивачки, усвідомлюючи стадію судового провадження, на судові засідання не з`являється, доказів поважності неявки не подає, подає клопотання про відкладення розгляду і всіляко затягує розгляд цієї справи на невизначений час, її представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , попри наявність заявлених суду клопотань про необхідність відкладення розгляду цивільної справи № 440/296/19 та ознайомлення з матеріалами цієї справи, до суду не прибували.

Ознакою зловживання процесуальними правами позивачки ОСОБА_3 є також такі дії, як подання заяви про відвід складу суду, яка ухвалою Буського районного суду від 2 липня 2019 року визнана необґрунтованою, а ухвалою Буського районного суду від 23 липня 2019 року було відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді; численні повторні клопотання про допит свідків, в той час, як такі вже були вирішені судом; безпідставне заявлення клопотань про зупинення провадження у справі; не виконання позивачкою ОСОБА_3 ухвал суду про обов`язкову явку в судові засідання.

За змістом ч.4 ст. 55 ЦПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Суд в ухвалі від 02 липня 2019 року зазначав про такі прояви зловживання процесуальними правами зі сторони позивача ОСОБА_3 , як подання клопотань про долучення письмових пояснень осіб, які не визнані судом свідками, про відкладення розгляду

справи, про долучення до матеріалів справи письмових доказів, які визнані судом неналежними та недопустимими у зв`язку з порушенням процесуальних строків їх подачі, тощо.

Буським районним судом двічі визнавалися дії позивачки ОСОБА_3 зловживанням процесуальними правами, зокрема протокольною ухвалою від 29 вересня 2020 року та Ухвалою Буського районного суду від 10 лютого 2021 року, які набрали законної сили.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним усунути прояви зловживання правами учасників та залишає позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Буський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання шлюбу недійсним - без розгляду.

Разом із цим стороною відповідача ОСОБА_2 подано заяву про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Виходячи з означених норм цивільно-процесуального законодавства, підставою для стягнення компенсації судових витрат при постановленні ухвали суду про залишення позову без розгляду, є встановлення судом необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст. 142 ЦПК України), а також у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони (ч. 6 ст. 142 ЦПК України, ч. 9 ст. 141 цього Кодексу).

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 26.09.2018 року у справі № 148/312/16-ц, за змістом частини п`ятої статті 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується (постанова Верховного суду від 14.01.2021 у справі №521/3011/18).

Згідно із ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Практика застосування цієї правової норми не є усталеною, водночас поняття «неправильні дії сторони» слід тлумачити у взаємозв`язку з поняттям «зловживання процесуальними правами».

Відповідач ОСОБА_2 , звертаючись до суду із заявою про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача покликається на те, що 1) Зловживання процесуальними правами позивачки та її представників виразилося у тому, що внаслідок реалізації її права на позов були створені перешкоди ОСОБА_2 у вирішенні завдань цивільного судочинства ( ОСОБА_2 є правонаступником свого

покійного чоловіка ОСОБА_7 у цивільній справі № 440/1527/17 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Кізлівської сільської ради Буського р-ну Львівської обл. про визнання незаконними та скасування рішення, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на житловий будинок, що перебуває у провадженні Буського районного суду Львівської області.

Має місце зловживання позивачкою процесуальними правами, яке виразилося в перешкоджанні діяльності Буського райсуду Львівської обл. з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справи та необґрунтованому перевантаженні роботи цього суду. Ознакою зловживання процесуальними правами позивачки є дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу як зі сторони позивачки, так і її представників: численні неявки позивачки та її представників у судові засідання; не виконання позивачкою ухвал суду про обов`язкову явку в судові засідання. Покликається на практику Європейського суду з прав людини, який у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Вищезазначене свідчить про зловживанням позивачкою своїми правами на судовий розгляд і зумовило витрати відповідача ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу по справі, а також витрати держави на розгляд такої справи у суді 1 інстанції.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення та розгляду справи по суті позовних вимог, у зв`язку з чим суд не може зробити обґрунтований висновок щодо штучності поданого позову.

Згідно положень ч.5 ст. 223 ЦПУ України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

В даній цивільній справі № 440/296/19, яка перебуває вже на стадії підготовки сторін до судових дебатів, сторонами було подано достатньо належних і допустимих доказів для прийняття судом законного і справедливого судового рішення, однак, через зловживання позивачкою своїми процесуальними правами у вигляді умисних, свідомих дій щодо затягування розгляду справи (подання численних вищевказаних клопотань про відкладення розгляду справи); заявлення відводу складу суду, визнаного ухвалою Буського районного суду від 02 липня 2019 року необґрунтованим, неодноразовим поданням суду різного роду клопотань, зокрема про долучення письмових пояснень осіб, які не визнані судом свідками, про долучення до матеріалів справи письмових доказів, які визнані судом неналежними та недопустимими у зв`язку з порушенням процесуальних строків їх подачі; повторного заявлення клопотань, які вже були вирішені судом, а головне - тривалої і постійної неявки в судові засідання та не можливості провести фінальне судове засідання і заслухати дебати сторін, суд позбавлений такої можливості, що в свою чергу є явно несправедливим по відношенню до відповідачки у даній цивільній справі.

Згідно норм ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Як зазначає Конституційний суд України у своєму рішенні від 25 квітня 2019 року (справа № 1-р(II)/2019) «Рівність та недопустимість дискримінації особи є конституційними принципами національної правової системи України, а також фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (стаття 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 14), Протоколі № 12 до неї (стаття 1) та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статті 1, 2, 7).

Крім цього, рішенні від у справі № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України вважає, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає потрібність забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод».

Європейський суд з прав людини посилається на принцип рівності перед законом і судом у своїх рішеннях, при тому, що засади рівності і змагальності у судовому процесі виведені ним із принципу верховенства права, якому підпорядкована вся Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, та є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції. Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88, п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., заява № 17748/91 п. 38.

За таких умов, суд вважає за необхідне захистити вищенаведені прояви порушення процесуальної рівності сторін у справі при наявності очевидних умисних і свідомих зловживань позивачкою ОСОБА_3 своїми матеріальними і процесуальними правами під час розгляду цивільної справи № 440/296/19 та задовільнити заяву відповідачки про компенсацію судових витрат при постановленні ухвали суду про залишення позову ОСОБА_3 без розгляду у повному обсязі.

Частиною 6 статті 142 ЦПК України передбачено, що у випадках встановлених частинами третьої- п`ятої ст. 142 ЦПК України, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, як вбачається із поданої відповідачкою Заяви, ОСОБА_2 у Буському райсуді Львівської області у цивільній справі № 440/296/19 було понесено судові витрати на професійну правничу допомогу та поштові відправлення.

Захист інтересів відповідача ОСОБА_2 здійснювала адвокат Кожан-Юрдига О.Я., що стверджується договором про надання адвокатських послуг укладеного 10.04.2019 року.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. За змістом ст. ст. ст.133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно п. 4.1 вказаного договору про надання адвокатських послуг укладеного 10.04.2019 року 1 година роботи адвоката оцінюється у 450 грн.

Згідно п. 4.3 вказаного договору, клієнт оплачує усні та письмові консультації; збирання доказів, складання процесуальних документів, позасудову роботу (отримання довідок, звернення з адвокатськими запитами, ознайомлення з матеріалами справи тощо), участь в судових засіданнях тощо в залежності від витрат робочого часу адвоката згідно п.4.1. Оплата за 1 судове засідання -800 грн. незалежно від тривалості судового засідання.

Частина 4 статті 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому

числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Як вбачається із правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі № 923/726/18, від 26.02.2020 у справі № 910/14371/18, - від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

На підтвердження кількості часу витраченого адвокатом Кожан-Юрдигою О.Я. на правову допомогу ОСОБА_2 у цивільній справі № 440/296/19 подано суду та надіслано сторонам по справі такі докази: Акт здачі-приймання робіт з надання правової допомоги № АП 02/04/19 від 17 квітня 2019 року на 6300,00 грн.; Акт здачі-приймання робіт з надання правової допомоги № АП 04/04/19 від 24 квітня 2019 року на 1325,00 грн.; Акт здачі-приймання робіт з надання правової допомоги № АП 03/05/19 від 14 травня 2019 року, на 1160,00 грн.; Акт здачі-приймання робіт з надання правової допомоги № АП 06/11/19 від 19 листопада 2019 року на 4310,00 грн.; Акт здачі-приймання робіт з надання правової допомоги № АП 06/02/20 від 27 лютого 2020 року на 1160,00 грн.; Акт здачі-приймання робіт з надання правової допомоги № АП 02/09/20 від 29 вересня 2020 року на 1160,00 грн.; Розрахунок суми судових втрат понесених у суді першої інстанції від 31.10.2020р., Кінцевий (доповнений) Розрахунок суми судових витрат від 11.05.2021р.

До заяви долучено квитанції про оплату послуг професійної правничої допомоги (адвокатських послуг) за договором про надання правової допомоги від 10.04.2019: № 26459259-1 від 19 квітня 2019р. на суму 3400,00 грн.; № № 26459259-2 від 19 квітня 2019р. на суму 44,0 грн.; № 26960634-1 від 03.06.2019р. на суму 800,00 грн.; № 26960634-2 від 03.06.2019р. на суму м18,0 грн.; № 26637534-1 від 07.05.2019р. на суму 1700,00 грн.; № 26637534-2 від 07.05.2019р. на суму 27,00 грн; № 26738928-1 від 15.05.2019р. на суму 1500,00 грн; № 26738928-2 від 07.05.2019р. на суму 25,00 грн; № 29053973-1 від 22 листопада 2019р. на суму 5700,00 грн.; № 29053973-2 від 22.11.2019р. на суму 82,00 грн.; № 27139707-1 від 18.06.2019р. на суму 1400,00 грн.; № 27139707-2 від 18.06.2019р. на суму 24,00 грн.; № 30282060-1 від 06.03.2020р. на суму 2500 грн; № 30476909-1 від 19.03.2020р. на суму 3500 грн; № 3146317-1 від 05.06.2020р. на суму 2000 грн.; № 34950490-1 від 22.01.2021р. на суму 1400,00 грн.; № 35141640-1 від 04.02.2021р. на суму 2000 грн.; № 30039657-1 від 19.02.2020р. на суму 1500 грн.; № 30039657-2 від 19.02.2020р. на суму 40,00 грн.; № 30252185-1 від 04.2020р.на суму 1000,00 грн.; № 30252185-2 від 04.2020р.на суму 35,00 грн.; № 35382991-1 від 19.04.2021р. на суму 800,00 грн. та № 35577574-1 від 04.03.2021р. на суму 1000,00 грн.

Окрім цього, відповідачкою понесено витрати на поштові відправлення для надсилання сторонам по справі відзиву на позов, клопотання про долучення доказів понесення судових витрат, що підтверджується фіскальними чеками ПАТ «Укрпошта» на загальну суму 143,70 грн.

Також суд враховує позицію Верховного Суду про те, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №826/2689/15 від 09 квітня 2019 року).

Зважаючи на те, що витрати на правову допомогу понесені відповідачкою ОСОБА_2 підтверджені належними доказами та зважаючи на обсяг виконаних робіт, здійснених адвокатом, складність справи та її значення для відповідача, відсутність зі сторони позивачки будь-яких заперечень щодо розміру судових витрат суд вважає за необхідне стягнути понесені

відповідачкою і заявлені до відшкодування як компенсацію, судові витрати у повному обсязі.

Згідно ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 43,44, 81, 83, 89, 141, 142, 258-259, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , 3-ї особи Буський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання шлюбу недійсним, - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрована в АДРЕСА_1 в на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 , понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу у цивільній справі № 440/296/19 у розмірі 18951,00 грн (вісімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят одну гривню) та витрати на поштові відправлення для надсилання сторонам по справі заяв по суті позову у розмірі 143,70 грн, що разом складає 19094,7 грн (дев`ятнадцять тисяч дев`яносто чотири гривні) 70 копійок, як компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Журибіда Б. М.

Повний текст ухвали виготовлено 18 травня 2021.