ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1045/20 Номер провадження 22-ц/814/160/21Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С.,Чумак О.В.,

секретар Зеленська О.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника Карлівської міської ради Полтавської області Степанюк І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Карлівської міської ради Полтавської області

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року, постановлене суддею Поповим М.С. (повний текст складено 28 жовтня 2020 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до Карлівської міської ради Полтавської області, редакції газети «Карлівська громада» КП «Карлівка Новатор», третя особа: ОСОБА_2 , про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

02.07.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, викладену в статтях під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що опубліковані у газетах «Життя і слово» у випуску під номером 53-54 (12997-12998) від 05.07.2019 та «Карлівська громада» у випуску за липень 2019 року №7 (24), а також на сайті Карлівської міської ради (посилання на ресурс https://karlivka-mrada.gov.ua/), зобов`язавши відповідачів спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення публічного вибачення та стягнувши із Карлівської міської ради на користь позивача 100 000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування підстав позову ОСОБА_1 зазначає, що указані статті містять недостовірну інформацію щодо інциденту, який відбувся 24.06.2019 о 21-30 год. між ним та ОСОБА_3 , депутатом Карлівської міської ради, поблизу магазину «Орчик», а саме, що «перевертень в погонах» (позивач) по-звірячому побив депутата», « ОСОБА_4 отримав удар в обличчя» (від позивача), «офіцер поліції (позивач) дозволяє собі рукоприкладство».

Автором таких статей є ОСОБА_5 , який на момент їх публікацій був міським головою та згідно п.14 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування» діяв від імені органу місцевого самоврядування й опираючись на власні оціночні судження поширив недостовірну інформацію, тим самим створивши негативну соціальну оцінку особи позивача, як працівника правоохоронних органів, в очах оточуючих. Разом із цим обставини указаного інциденту становлять предмет перевірки в межах кримінального провадження №1-кс/554/9639/2019, у якому він, ОСОБА_1 , є потерпілим, а ОСОБА_3 підозрюваним.

В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач вказує, що поширення недостовірної інформації відбулося через ЗМІ загальним тиражем в 3 000 екземплярів, тобто практично по всій території Карлівського району, де він працює на посаді начальника СВ Карлівського ВП ГУНП в Полтавській області, а також на офіційному веб-сайті міської ради головою ради, а сама недостовірна інформація пов`язана із протиправним заподіянням тілесних ушкоджень, тобто з фактичним інформуванням мешканців району про умисне вчинення злочину позивачем, як посадовою особою правоохоронних органів.

Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 07.09.2020 задоволено заяву ОСОБА_1 та закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ редакція газети «Життя і слово», згідно п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України./а.с.68/

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 27.10.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 до Карлівської міської ради Полтавської області, редакції газети «Карлівська громада» КП «Карлівка Новатор» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, викладену в статті під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_1 », опубліковану в газеті «Карлівська громада» у випуску за липень 2019 року №7 (24), а також на сайті Карлівської міської ради (посилання на ресурс https://karlivka-mrada.gov.ua/).

Зобов`язано Карлівську міську раду та редакцію газети «Карлівська громада» КП «Карлівка Новатор» спростувати недостовірну інформацію, викладену в статті під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_1 », опублікованій у газеті «Карлівська громада» у випуску за липень 2019 року №7 (24), а також на сайті Карлівської міської ради (посилання на ресурс https://karlivka-mrada.gov.ua/), шляхом розміщення публічного вибачення та спростування неправдивої інформації щодо: «… «перевертень в погонах» по звірячому побив депутата …»; «… ОСОБА_4 отримав удар в обличчя …»; «… офіцер поліції дозволяє собі рукоприкладство…».

Стягнуто з Карлівської міської ради на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн.

Стягнуто з Карлівської міської ради та редакції газети «Карлівська громада» КП «Карлівка Новатор» на користь ОСОБА_1 по 788,25 грн. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При постановленні рішення, районний суд виходив із того, що вимоги позову є доведеними, а поширена щодо особи позивача інформація недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію, чим порушує його немайнові права, а тому підлягає спростуванню відповідачами шляхом розміщення публічного вибачення та компенсації моральної шкоди за рахунок міської ради в розмірі 50 000,00 грн., що відповідатиме засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Із рішенням не погодилася Карлівська міська рада Полтавської області та подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вважає, що у спірних правовідносинах позивач мав скористатися правом на відповідь та на спростування цієї інформації згідно ст.ст.94, 277 ЦК України, а районний суд - застосувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у резолюції №1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість особистого життя.

Зазначає, що ОСОБА_1 займає посаду в Карлівському відділі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, а тому як публічна особа, має бути готовий до підвищеного рівня критики у порівнянні з приватною особою, в тому числі до критики у грубій формі, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини у справах Lingens v. Austria, заява №9815/82, Thorgeir Thorgeirson v. Iceland, заява №13778/88, Dyuldinand Kislov v. Russia, заява №25968/02, а також Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалах від 25.12.2013 у справі №6-37401св13 та від 21.12.2016 у справі №761/6866/16-ц.

Звертає увагу, що позивач, обґрунтовуючи підстави позову, посилається на оціночні судження голови Карлівської міської ради ОСОБА_2 , що згідно ч.ч.1,2 ст.30 Закону України «Про інформацію» не підлягає спростуванню чи доведенню, та, відповідно до ст.277 ЦК України, не може бути предметом судового захисту й виключає підстави притягнення до відповідальності за їх висловлювання.

Вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між негативними оціночними висловлюваннями голови міської ради та розміром моральної шкоди. Тоді як допитані судом свідки належать до близького кола осіб позивача, його мати, сестра, а тому зацікавлені в результатах розгляду справи.

17.12.2020 позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Зазначає, що апеляційна скарга підписана особою, повноваження якої на представництво інтересів міської ради, не підтвердженні належними доказами, а сам підпис не застережений печаткою Карлівської міської ради, як того вимагають правила діловодства.

Заперечує застосування до спірних правовідносин Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації від 12.02.2004, оскільки його приписи застосовуються при здійсненні громадського контролю та при громадській критиці публічних осіб і ними регламентовано правовідносини зі ЗМІ виключно політичного характеру. Тоді як, позивач, будучи працівником поліції, відповідно до ст.10 Закону України «Про національну поліцію» є політично нейтральним, а його керівна посада, у розумінні ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдженню зброї масового знищення», не відноситься до публічних.

Зазначає, що публікація статті відбулась в силу договірної та організаційної підпорядкованості редакції газети «Карлівська громада» КП «Карлівка Новатор» Карлівській міській раді, тобто є наслідком реалізації наданих міському голові службових повноважень.

У суді апеляційної інстанції представник міської ради підтримала доводи апеляційної скарги, наполягаючи на її задоволенні. Позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення районного суду без змін.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Судом першої інстанції установлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є підполковником поліції, займає посаду заступника начальника Карлівського відділу поліції Головного управління поліції в Полтавській області-начальник слідчого відділення./а.с.20/

25.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до ГУНП в Полтавській області із письмовою заявою про те, що 24.06.2019 приблизно о 21 год. 20 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи поряд із магазином «Орчик», розташованим по вул.Левада в м.Карлівка Полтавської області, застосовуючи насильство щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків, умисно, шляхом нанесення ударів руками та ногами, спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_1 . Такі дії кваліфіковано за ч.2 ст.345 КК України, відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0000242./а.с.13/

Згідно листа головного лікаря КНП «Карлівська ЦРЛ ім. Л.В. Радевича», 25.06.2019 зафіксовано звернення ОСОБА_3 до лікаря-травматолога зі скаргами на болі в області скулової дуги з лівої сторони обличчя. З його слів: «вчора його побили невідомі». Даних щодо черепно-мозкової травми та струсу головного мозку виявлено не було./а.с.14/

Відповідно до висновку експерта №68 від 27.06.2019, складеного за результатами проведення судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_1 на його тілі виявлено тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку; забиту рану на слизовій нижньої губи; по синцю на нижній губі ліворуч та на підборідді праворуч; по синцю на зовнішній поверхні правого та лівого стегна; синець овальної форми на зовнішній поверхні лівого плеча; трьох синців на внутрішній поверхні лівого плеча; одиночних синців на зовнішній поверхні лівої кисті, на зовнішній поверхні правого передпліччя в нижній частині та на зовнішній поверхні правої кисті./а.с.15-19/

У газеті «Життя і слово» у номері №53-54 (12997-12998) від 05.07.2019 на стор.2 опубліковано статтю з назвою «По-звірячому побили депутата Карлівської міської ради» та аналогічну статтю опубліковано у газеті «Карлівська громада», у випуску за липень 2019 року №7 на стор.2. /а.с.24-31, 32-35/

Тираж газет: «Життя і слово» - 2000 примірників/; «Карлівська громада» - 1000 примірників, засновник КП «Карлівка Новатор»./а.с.8,11/

Газету «Карлівська громада» за липень 2019 року №7 (24) опубліковано на офіційному сайті Карлівської міської ради за посиланням: https://karlivka-mrada.gov.ua/а.с.12/

Статтю, як у друкованих виданнях, так і в електронному вигляді (на сайті міської ради), підписано « ОСОБА_5 , міський голова».

У вказаній статті міський голова виклав факти щодо інциденту, який відбувся 24.06.2019 о 21.30 год. біля магазину «Орчик», розташованому по вул.Левада в м.Карлівка Полтавської області, між позивачем та ОСОБА_3 , депутатом міської ради, за змістом якої останній є потерпілим, а позивач вчинив правопорушення, побивши депутата.

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що позивачем доведено, що інформація, поширена відносно нього у ЗМІ та на веб-сайті міської ради, а саме, що «перевертень в погонах» «по-звірячому побив депутата», « ОСОБА_4 отримав удар в обличчя», «офіцер поліції дозволяє собі рукоприкладство» є недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права, а тому підлягає спростуванню шляхом розміщення публічного вибачення та спростування недостовірної інформації. Визначивши до стягнення розмір моральної шкоди в 50 000,00 грн., суд першої інстанції виходив з характеру недостовірної інформації, способу її поширення та особи позивача, з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, погоджується із висновками районного суду щодо визнання поширеної інформації недостовірною та її спростування, але визнає надмірним постановлений до стягнення розмір моральної шкоди.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного на свободу вираження поглядів, що включає в себе свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Таке право на рівні національного законодавства кореспондується із положеннями статті 32 Конституції України, частина друга якої, серед іншого, містить гарантії судового захисту права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені); до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі.

Статтею 201 ЦК України визначено, щочесть, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації (ст.ст.297, 299 цього Кодексу).

Згідно роз`яснень, викладених у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві.

Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги, що позивач мав скористатися правом на відповідь та на спростування цієї інформації, апеляційним судом відхиляються, оскільки наведені норми закону не позбавляють позивача можливості захистити порушене право у судовому порядку.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги особу позивача, який для належного виконання своїх правоохоронних функцій повинен мати довіру суспільства і не має таких засобів доступу до преси для відповіді на звинувачення у свою адресу, як міський голова через газету «Карлівська громада» КП «Карлівка Новатор», засновником якої є Карлівська міська рада згідно відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Стосовно тверджень міської ради щодо доцільності застосування до спірних правовідносин положень Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації від 12.02.2004, а також рекомендацій, що містяться у резолюції №1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість особистого життя, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Резолюції №1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи, публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Згідно статей 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації від 12.02.2004,оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно наказу ГУНП 7ос від 09.01.2018 є заступником начальника Карлівського відділу поліції Головного управління поліції в Полтавській області-начальник слідчого відділення./а.с.20/

Згідно зі ст.10 Закону України «Про національну поліцію» він є політично нейтральним, але як публічна особа, у розумінні Резолюції №1165 (1998), має бути готовий до підвищеного рівня критики у порівнянні з приватною особою, в тому числі до критики у грубій формі.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (наприклад, вживання гіпербол, алегорії, сатири).

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що до оціночних суджень відносяться думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які є вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, і які не можна перевірити на предмет їх відповідності (на відміну від перевірки істинних фактів) і спростувати.

Верховний Суд України у справі №757/33799/15-ц від 01.02.2018 виклав висновок про те що, твердження це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності не може бути перевірена та встановлена судом.

В оспорюваній статті під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_1 », опублікованій у газеті «Карлівська громада» у випуску за липень 2019 року №7 (24), а також на сайті Карлівської міської ради (посилання на ресурс https://karlivka-mrada.gov.ua/), автор статті ОСОБА_5 , міський голова, подаючи інформацію про подію, яка сталася за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , стверджував відносно позивача, що «… «перевертень в погонах» по звірячому побив депутата …»; «… ОСОБА_4 отримав удар в обличчя …»; «… офіцер поліції дозволяє собі рукоприкладство…», автор статті « ОСОБА_5 . Міський голова».

Зміст та характер досліджуваної інформації, викладеної у вказаній статті, свідчать про те, що міський голова виклав не тільки оціночні судження, але й повідомив про факт побиття позивачем депутата ОСОБА_8 , тобто виклав твердження про факт вчинення позивачем правопорушення. Тому така інформація не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а недостовірним відображенням фактичних обставин події, які становлять предмет перевірки в межах кримінального провадження 0000242.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 20.05.2019 у справі №591/7099/16-ц.

Також слід врахувати, що автором статті є міський голова, поширення ним інформації здійснено через веб-сайт міської ради та у ЗМІ, засновником якого є міська рада. Тому ці обставини виключають підстави вважати, що поширена інформація є власним оціночним судженням.

Враховуючи викладене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що поширена міським головою інформація не підлягає спростуванню чи доведенню, оскільки є його власними оціночними судженнями.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності причинно-наслідкового зв`язку між негативними оціночними висловлюваннями голови міської ради та заподіяною моральною шкодою, колегія суддів визнає неспроможними. Разом із цим, з огляду на характер інформації, спосіб її поширення та особу позивача, розмір постановленої до стягнення моральної шкоди в 50 000,00 грн. слід зменшити до 20 000,00 грн., що відповідатиме засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Наведена відповідачем практика Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Lingensv. Austria, заява №9815/82, ThorgeirThorgeirsonv. Iceland, заява №13778/88, DyuldinandKislovv. Russia, заява №25968/02, є відмінною від спірних правовідносин, оскільки виникла між журналістами, як заявниками, та політичними діячами, а не органом місцевого самоврядування та представником правоохоронних органів під час виконання останнім службових повноважень.

Посилання відповідача на практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в ухвалах від 25.12.2013 у справі №6-37401св13 та від 21.12.2016 у справі №761/6866/16-ц, колегією суддів до уваги також не приймаються, оскільки така практика пов`язана із особою позивача, який займає посаду Міністра внутрішніх справ України, посада якого, як члена Кабінету Міністрів України, належить до політичних згідно Закону України «Про Кабінет Міністрів України».

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, а тому є припущеннями відповідача, на яких не може ґрунтуватися рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Разом із цим, колегія суддів убачає, що поза увагою доводів апеляційної скарги залишилося те, що такий спосіб спростування недостовірної інформації, як публічне вибачення, не передбачений вимогами ЦК України, а тому порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту лише шляхом спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди у визначеному апеляційному судом розмірі.

Стосовно посилань позивача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, що апеляційна скарга підписана особою, повноваження якої на представництво інтересів міської ради, не підтвердженні належними доказами, колегія суддів зазначає, що повноваження підписанта в.о. міського голови, секретаря ради Олега Стовбуна підтверджуються рішенням Карлівської міської ради сорок восьмої сесії сьомого скликання від 20.07.2020, що є публічною інформацією, а сам підпис застережений печаткою Карлівської міської ради./а.с.98-104/

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення у відповідній частині.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п.3 ч.1 ст.376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Карлівської міської ради Полтавської області задовольнити частково.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року в частині суми, стягнутої із Карлівської міської ради Полтавської області моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , змінити, зменшивши її розмір із 50 000,00 (п`ятдесяти тисяч) грн. до 20 000,00 (двадцяти тисяч) грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.01.2021.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

О.В. Чумак