КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/2180/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Мостової Г.І., Суханової Є.М., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення відсотків за правочинами, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та судових витрат,

В С Т А Н О В И В :

12 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та повернення банківського вкладу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що у період з 24 липня 2010 року по 29 листопада 2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» були укладені п`ять договорів банківського строкового вкладу ( депозит ) у національній та іноземній валюті, зокрема:

26 липня 2010 року договір SАМDN 7934 ( вклад «Пенсійний накопичувальний» ) в гривнях;

26 липня 2010 року договір SАМDN 7925 ( вклад «Скарбничка» ) в доларах США;

21 грудня 2011 року договір SАМDN 2939 ( вклад «Скарбничка, 12 міс.» ) в гривнях;

21 грудня 2011 року договір SАМDN 3189 ( вклад «Приват-вклад, 12 міс.» ) в гривнях;

29 листопада 2013 року договір SАМDNWFD 300 ( вклад «Стандарт» ) в гривнях.

Термін дії за зазначеними договорами закінчився, проте ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовляється в добровільному порядку виконувати умови договорів і повертати належні кошти і відсотки за користування ними.

З урахуванням уточнених позовних вимог у січні 2018 року, позивачка просила, зокрема, зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити через касу банку суму вкладу за договором SАМDN 7934 ( вклад «Пенсійний накопичувальний» ) від 26 липня 2010 року в розмірі 80 583 грн 64 коп., у тому числі суму вкладу з нарахованими відсотками 49 702 грн 07 коп., інфляційні втрати - 27 069 грн 27 коп., 3% річних - 3 812 грн 31 коп.,

зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити через касу банку суму вкладу за договором SАМDN 7925 ( вклад «Скарбничка» ) від 26 липня 2010 року з відсотками в розмірі 3 346, 55 доларів США , 3% річних - 8 517 грн 64 коп.,

зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити через касу банку суму вкладу за договором SАМDN 2939 ( вклад «Скарбничка, 12 міс.» ) від 21 грудня 2011 року у розмірі 21 782 грн 84 коп., у тому числі суму вкладу з нарахованими на нього відсотками у розмірі 14 049 грн. 50 коп., інфляційні втрати - 6 739 грн 69 коп., 3% річних за прострочену суму боргу - 993 грн 65 коп.,

зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити через касу банку суму вкладу за договором SАМDN 3189 ( вклад «Приват-вклад, 12 міс.» ) від 21 грудня 2011 року у розмірі 2 765 грн 52 коп., у тому числі суму вкладу з нарахованими на нього відсотками у розмірі 1 688 грн 06 коп., інфляційні втрати у розмірі 943 грн 03 коп., 3% річних за прострочену суму боргу у розмірі 134 грн. 43 коп.,

зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити через касу банку суму вкладу за договором SАМDNWFD 300 ( вклад «Стандарт» ) від 29 листопада 2013 року у розмірі 19 454 грн 14 коп., у тому числі суму вкладу з нарахованими на нього відсотками - 12 700 грн. 28 коп., інфляційні втрати - 5 889 грн 06 коп., 3% річних за прострочену суму боргу - 864 грн 79 коп.

Крім того, вона просила стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 9 860 грн 63 коп., а також транспортні витрати, добові витрати, компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 30 106 грн 91 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором SАМDN 7934 ( вклад «Пенсійний накопичувальний» ) від 26 липня 2010 року з нарахованим відсотками у розмірі 49 702 грн 06 коп., інфляційні втрати - 27 069 грн 26 коп., 3% річних - 3 812 грн 30 коп.,

суму вкладу за договором SАМDN 7925 ( вклад «Скарбничка» ) від 26 липня 2010 року з відсотками у розмірі 3 346,54 доларів США, 3% річних - 8 517 грн 64 коп.,

суму вкладу за договором SАМDN 2939 ( вклад «Скарбничка, 12 міс.» ) від 21 грудня 2011 року з нарахованими відсотками у розмірі 14 049 грн 49 коп., інфляційні втрати - 6 739 грн 6891 коп., 3% річних - 993 грн 65 коп.,

суму вкладу за договором SАМDN 3189 ( вклад «Приват-вклад, 12 міс.» ) від 21 грудня 2011 року з нарахованими відсотками у розмірі 1 688 грн 06 коп., інфляційні втрати - 943 грн 03 коп., 3% річних - 134 грн 42 коп.,

суму вкладу за договором SАМDNWFD 300 ( вклад «Стандарт» ) від 29 листопада 2013 року з нарахованими відсотками у розмірі 12 700 грн 28 коп., інфляційні втрати - 5 889 грн 06 коп., 3% річних - 864 грн 79 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» у дохід держави судовий збір у розмірі 8 000 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що АТ КБ «ПриватБанк» порушило свої зобов`язання за договорами банківського вкладу.

При цьому АТ КБ «ПриватБанк» не спростувало належними та допустимими доказами наявність депозитних зобов`язань перед позивачем за вказаними вище договорами, не спростувало відомостей про відкриття по таких договорах особових рахунків, наявності платіжних банківських документів про внесення вкладів позивачем.

Банком не було надано доказів на спростування розрахунків обсягів коштів за договорами вкладу та розрахованих позивачем відсотків, інфляційних втрат та 3% річних, не було надано власного розрахунку.

Рішення суду першої інстанції оскаржувалося сторонами по справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року скасовано в частині вирішення питання розподілу судових витрат та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 18 971,61 грн. на відшкодування судових витрат.

В решті рішення суду залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що банк зобов`язаний після закінчення строку договорів повернути банківський вклад разом з нарахованими відсотками, при цьому, банк має нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання.

Судове рішення в частині визначення суми заборгованості мотивовано тим, що наведені відповідачем у апеляційній скарзі розрахунки спростовуються розрахунком позивача, зробленим на базі тих сум вкладу з відсотками, які підлягали поверненню ОСОБА_1 протягом усього періоду прострочення.

Судове рішення в частині вирішення судових витрат мотивовано тим, що витрати пов`язані із явкою до суду та витрати пов`язані із вчиненням дій, необхідних для розгляду справи підлягають відшкодуванню, оскільки документально підтверджуються наявними в матеріалах справи оригіналами проїзних документів, готельних рахунків, поштових витрат та фіскальних чеків про оплату.

Постановою Верховного суду від 02 грудня 2020 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року в частині позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків за договорами, трьох процентів річних, інфляційних втрат та в частині розподілу судових витрат скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року в частині позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення банківських вкладів залишено без змін.

Поновлено виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у нескасованій судом касаційної інстанції частині.

На обґрунтування ухваленого рішення Верховний суд зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що, не повертаючи грошові кошти за вимогою ОСОБА_1 , банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним їй майном.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договорами вкладів.

Разом з тим, Верховний суд не погодився з висновками апеляційного суду щодо визначення розміру нарахованих відсотків за договором банківського вкладу, зазначивши те, що апеляційний суд не дослідив умови договору банківського вкладу, не застосував норму частини другої статті 1070 ЦК України та умови договорів банківських вкладів щодо розміру відсоткової ставки, яка має застосовуватися окремо: у період дії основного договору та після пред`явлення вимоги про дострокове повернення вкладу.

Також, суд апеляційної інстанції не з`ясував, який розмір процентів звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

При цьому, відповідач посилається на те, що відповідно до наказу банку від 05 січня 2004 року, процентна ставка на вимогу становить 1 % річних, однак суд повинен перевірити чи є цей наказ чинним, з огляду на значний проміжок часу між його виданням та закінченням строку дії договорів вкладу ( 2014 рік ), отже встановити такий розмір на підставі належних та допустимих доказів і здійснити стягнення процентів, виходячи із встановлених обставин.

Крім того, суд апеляційної інстанції не перевірив правильність їх нарахування позивачем, не врахував, що 3% річних нараховуються на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування коштами, тоді як відповідно до наданого позивачем розрахунку такі нараховувалися й на проценти.

Оскільки фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині вимог про стягнення відсотків за договором банківського вкладу, трьох процентів річних та інфляційних втрат апеляційним судом повністю не встановлені, судове рішення у вказаній частині не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, тому відповідно до статті 411 ЦПК України це є підставою для його скасування з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційних скаргах, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 26 липня 2010 року між сторонами укладено договір SАМDN 7934 ( вклад «Пенсійний накопичувальний» ) в гривнях.

Внесення коштів на особистий рахунок по договору SAMDN7934 ( вклад «Пенсійний накопичувальний» ) підтверджується квитанціями, виданими ПАТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 20 000 грн.

Згідно з клієнтською випискою, яка була видана ПАТ КБ «Приватбанк», станом на 25 грудня 2013 року, на особовому рахунку знаходились кошти позивача з нарахованими на них відсотками на загальну суму 23 801,74 грн.

У виписці відсутні кошти у сумі 1 000 грн, які були внесені позивачем 21 лютого 2014 року, та відсотки, нараховані на кошти, що були внесені 13 серпня 2013 року ( 500 грн ); 18 листопада 2013 року ( 1000 грн );

25 грудня 2013 року ( 1000 грн ) та 21 лютого 2014 року ( 1000 грн ).

У липні 2014 року позивач звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про відмову від пролонгації дії договору SAMDN7934 та виплату грошових коштів за цим договором.

26 липня 2010 року між сторонами укладено договір SАМDN 7925 ( вклад «Скарбничка» ) - в доларах США.

На підтвердження укладення договору Банк видав позивачеві електронну ощадну книжку № НОМЕР_3 та відкрив особистий рахунок.

Пунктом 1 договору встановлено, що сума внеску за договором складає 510 доларів США, строк вкладу - 12 місяців ( по 26 липня 2011 року ) та відсотки по вкладу у розмірі 9 % річних.

Пунктом 5 також передбачена зміна відсоткової ставки за вкладом при продовженні строку вкладу на відсоткову ставку, яка діє в банку для продовжених депозитних вкладів цього найменування на день закінчення попереднього строку вкладу.

У відповідності до пункту 5 договору, строк дії вкладу було пролонговано: з 27 липня 2011 року до 26 липня 2012 року зі ставкою депозиту 7,5 % річних; з 27 липня 2012 року до 26 липня 2013 року зі ставкою депозиту 9,5 % річних; з 27 липня 2013 року до 26 липня 2014 року зі ставкою депозиту 8,5 % річних.

Скориставшись своїм правом на збільшення розміру коштів, позивач внесла додаткові кошти на особистий рахунок, якій було відкрито по вкладу, та збільшила суму вкладу.

Внесення коштів на особистий рахунок за договором підтверджується квитанціями, виданими ПАТ КБ«ПриватБанк» на загальну суму 1 860 доларів США.

У липні 2014 року позивач звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про відмову від пролонгації дії Договору SAMDN7925 та виплату грошових коштів за цим договором.

21 грудня 2011 року між сторонами укладений договір SАМDN 2939 ( вклад «Скарбничка, 12 міс.» ) у гривнях.

На підтвердження укладення договору банк видав позивачеві електронну ощадну книжку № НОМЕР_4 та відкрив особистий рахунок.

Пунктом 1 договору встановлено, що сума внеску складає 100 грн, строк вкладу - 367 днів ( по 21 грудня 2012 року ) та відсотки по вкладу у розмірі 16 % річних.

У відповідності до пункту 5 договору, строк дії вкладу було пролонговано: з 22 грудня 2012 року по 21 грудня 2013 року зі ставкою депозиту 16 % річних; з 22 грудня 2013 року до 21 грудня 2014 зі ставкою депозиту 16 % річних.

Скориставшись своїм правом на збільшення розміру коштів по вкладу, позивачка внесла додаткові кошти на особистий рахунок, який було відкрито по вкладу, та збільшила суму вкладу.

Внесення коштів на особистий рахунок по договору SAMDN2939 ( вклад «Скарбничка» ) підтверджується квитанціями, виданими ПАТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 6 500 грн.

Згідно з клієнтською випискою, яка була видана ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 25 грудня 2013 року на особовому рахунку знаходились власні кошти позивачки з нарахованими на них відсотками на загальну суму 7633,50 грн.

У грудні 2014 року позивачка звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про відмову від пролонгації дії договору та виплату грошових коштів за цим договором.

21 грудня 2011 року між сторонами укладено договір SАМDN 3189 ( вклад «Приват-вклад, 12 міс.» ) в гривнях.

На підтвердження укладення договору банк видав позивачці електронну ощадну книжку № НОМЕР_5 та відкрив особистий рахунок.

Пунктом 1 договору встановлено, що сума внеску за договором складає 100 грн, строк вкладу - 367 днів ( по 21 грудня 2012 року ) та відсотки по вкладу у розмірі 8,5 % річних.

Відповідно до пункту 9 договору, строк дії вкладу було пролонговано: з 22 грудня 2012 року по 21 грудня 2013 року зі ставкою депозиту 8,5 % річних; з 22 грудня 2013 року до 21 грудня 2014 року зі ставкою депозиту 8,5 % річних.

Згідно з клієнтською випискою станом на 22 грудня 2013 року на особовому рахунку, відкритому на підставі вказаного договору, знаходились кошти позивача з нарахованими на них відсотками на загальну суму 1 188,91 грн.

У грудні 2014 року позивачка звернулась до банку із заявою про відмову від пролонгації дії договору та виплату грошових коштів за цим договором.

29 листопада 2013 року між сторонами укладено договір SАМDNWFD 300 ( вклад «Стандарт» ) в гривнях.

Розділом договору «Дані по вкладу» встановлено, що сума внеску за договором складає 5 000 грн, строк вкладу - 366 днів ( по 29 грудня2014 року ) та відсотки по вкладу у розмірі 18% річних.

Пунктами 6, 7 договору передбачена пролонгація договору, якщо жодна зі сторін договору не заявила про небажання продовжити дію договору на новий строк.

Продовження строку може відбуватись неодноразово без явки клієнта в банк.

Пунктом 8 передбачена зміна відсоткової ставки за вкладом при продовженні строку вкладу на відсоткову ставку, яка діє в банку для продовжених депозитних вкладів цього найменування на день закінчення попереднього строку вкладу.

Відповідно до п. 1 договору внесок по вкладу може бути збільшено шляхом внесення коштів на рахунок.

Внесення коштів по договору SAMDNWFD300 підтверджується квитанціями, виданими ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29.11.2013 на суму 5 000 UAH, від 25.12.2013 на суму 1 000 UAH.

У жовтні 2014 року позивач звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про відмову від пролонгації дії договору SAMDNWFD300 та виплату грошових коштів за цим договором.

Листом від 22 жовтня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20141021/1725 ПАТ КБ «ПриватБанк» підтвердив отримання звернення ОСОБА_1 , але грошові кошти, які були розміщені за депозитним договором SAMDNWFD300, не повернув.

Ці обставини встановлено на підставі квитанцій від 24 липня 2010 року №№ 16, 17 від 21 грудня 2011 року; №№ 5, 8 від 29 листопада 2013 року Б/н (а.с. 17, 25, 36, 41 том 1) та оглянутих в судовому засіданні договорів банківських вкладів від 26 липня 2010 року, 21 грудня 2011 року, 29 листопада 2013 року (а. с. 14, 22, 26, 34, 40 том 1).

У липні, жовтні та грудні 2014 року позивач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявами про відмову від пролонгації дії вищевказаних договорів та виплату грошових коштів за кожним договором у строк, встановлений договорами.

Однак банк, підтвердивши отримання цих звернень, грошові кошти за вкладами у визначений договорами строк, не повернув.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу ( депозиту ) одна сторона ( банк ), що прийняла від другої сторони ( вкладника ) або для неї грошову суму ( вклад ), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності ( банківськими правилами ) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних ( депозитних ) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 ( далі - Положення ), передбачено, що залучення банком вкладів ( депозитів ) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу ( депозиту ) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу ( депозиту ) з видачею ощадного ( депозитного ) сертифіката; договором банківського вкладу ( депозиту ) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності

( банківськими правилами ) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2.1. зазначеного Положення, грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу ( депозиту ) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 указаного Положення передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу ( депозиту ) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Згідно з пунктом 1.17 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 ( далі - Інструкція, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин ) за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ ( квитанція/чек банкомата, сліп ) на паперовому носії, який видається клієнту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що банк ( філія, відділення ) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію ( другий примірник прибуткового касового ордера ) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку ( філії, відділення ), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції ( у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час» ), а також підпис працівника банку ( філії, відділення ), який прийняв готівку, відбиток печатки ( штампа ) або електронний підпис працівника банку ( філії, відділення ), засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, за нормами вказаної Інструкції на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку ( філії, відділення ), який прийняв готівку, відбиток печатки ( штампа ) або електронний підпис працівника банку ( філії, відділення ), засвідчений електронним підписом САБ.

Встановлено, що між сторонами укладені договори банківського вкладу. Факт внесення грошових коштів підтверджується копіями квитанцій. Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач на вимогу суду надала для огляду оригінали договорів банківських вкладів, а також квитанції, ощадні книжки про внесення коштів на рахунки банківських вкладів, відкритих відповідно до цих договорів.

Тому суд дійшов правильного висновку про те, що, не повертаючи грошові кошти за вимогою ОСОБА_1 , банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним їй майном.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договорами вкладів.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав ( стаття 1061 ЦК України ).

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом ( стаття 612 ЦК України ).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання ).

Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц ( провадження № 14-64цс19 ).

Договори банківських вкладів, укладені між сторонами, не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовими вкладами у разі неналежного виконання зобов`язань за цими договорами після закінчення терміну їх дії.

З наявних у справі копій заяв ОСОБА_1 вбачається, що вимогу про дострокове розірвання договорів та видачу вкладів вона надіслала банку у липні, жовтні та грудні 2014 року ( а. с. 20, 31, 42 том 1 )

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивачка просила стягнути з банку на свою користь проценти за вкладами за період з липня 2014 року по лютий 2018 року за процентною ставкою, передбаченою цими договорами.

На вимогу апеляційного суду ( а.с. 159 т. 3 ), банком надано наказ АТ КБ «ПриватБанк» від 05.01.2004 № 07 за підписом голови Правління Банку, яким була встановлена відсоткова ставка по вкладам «На вимогу» у розмірі 1% річних ( а.с. 162 т. 3 ), а також витяг протоколу Комітету управління активами і пасивами Банку від 25.04.2017 року, де зазначено, що з 04.05.2017 року банк змінив відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті - рахунок «До запитання» - у розмірі 0,01 % річних ( а.с. 163 т. 3 ).

Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, зокрема грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» не було виконано грошове зобов`язання по виплаті сум вкладів після звернення позивачки з відповідною заявою в 2014 року, остання, в силу положень ст. 625 ЦК України, має право на стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції по договорам, укладеним у національній валюті, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Представником відповідача направлено до апеляційного суду 15 березня 2021 року письмові пояснення ( а.с. 169-175 т. 3 ), в яких АТ КБ «ПриватБанк» надав детальні розрахунки щодо нарахування відстотків, з урахуванням норм ч. 2 ст. 1070 ЦК України, а також інфляційних втрат та 3% річних.

Відтак, при таких обставинах, підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за вказаний у позові період:

за договором SАМDN 7934 ( вклад «Пенсійний накопичувальний») від 26.07.2010, враховуючи суму вкладу в розмірі 24 801,74 грн та встановлені банком у зазначені періоди відсотки, у розмірі 3 205,42 грн, інфляційні втрати, із врахуванням сукупного індексу інфляції в 197,70%, - 24 230,58 грн, 3% річних за 1 338 днів прострочення - 2 727,51 грн.;

за договором SАМDN7925 ( вклад «Скарбничка») від 26.07.2010, враховуючи суму вкладу в розмірі 1 860 доларів США, відсотки у розмірі 605,06 доларів США, що по курсу НБУ на дату ухвалення рішення ( 28,0096 грн за 1 долар США ) складає 16 947,49 грн, 3% річних за 1 338 днів прострочення - 204,54 доларів США, що по курсу НБУ на дату ухвалення рішення складає 5 729,08 грн.;

за договором SАМDN2939 ( вклад «Скарбничка, 12 міс.» ) від 21.12.2011, враховуючи суму вкладу в розмірі 6 500 грн, відсотки у розмірі 1 203,51 грн, інфляційні втрати, із врахуванням сукупного індексу інфляції в 182,67%, - 5 373,55 грн, 3% річних за 1190 днів прострочення - 635,75 грн.;

за договором SАМDN3189 ( вклад «Приват-вклад, 12 міс.» ) від 21.12.2011, враховуючи суму вкладу в розмірі 1 188,91 грн, відсотки у розмірі 40,61 грн, інфляційні втрати, із врахуванням сукупного індексу інфляції в 182,67%, - 982,12 грн, 3% річних за 1 191 днів прострочення - 116,38 грн.;

за договором SАМDNWFD300 ( вклад «Стандарт» ) від 29.11.2013, враховуючи суму вкладу в розмірі 6 000 грн, відсотки у розмірі 632,32 грн, інфляційні втрати, із врахуванням сукупного індексу інфляції в 182,67%, - 5 080,80 грн, 3% річних за 1 213 днів прострочення - 598,19 грн.

Будь-яких доказів на спростування визначеного судом апеляційної інстанції розміру позовних вимог ОСОБА_1 суду не надала у відповідності до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, що свідчить про необґрунтованість заявлених нею вимог, що перевищують встановлені судом апеляційної інстанції розміри відсотків, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

З приводу судових витрат, понесених позивачкою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній ( орієнтовний ) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

На виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України ОСОБА_1 подала до суду заяву про відшкодування судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу, що становить 9 860,63 грн., а також просила стягнути на її користь витрати, пов`язані з розглядом справи та підготовкою до нього.

На обґрунтування заявлених вимог, ОСОБА_1 зазначила таке.

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір - доручення від 20 червня 2017 року ( а.с. 216-218 т. 1 ).

07 грудня 2017 року між ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про заміну сторони у договорі доручення від 07.12.2017.

Сплата позивачем гонорару ФОП ОСОБА_3 за правові послуги на загальну суму 9 763,00 грн., підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 03.07.2017 ( а.с. 223 т.1 ).

Враховуючи складність справи, обсяг виконаних робіт, а також враховуючи те, що судом позовні вимоги позивача задоволені частково, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивачки у розмірі 28,08% та стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_1 в розмірі 2 741,45 грн.

Що ж до витрат, пов`язаних з розглядом справи та підготовкою до нього, зокрема, транспортні витрати, добові витрати, компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 30 106 грн 91 коп., як зазначає позивачка, з точки зору суду другої інстанції, не підлягають задоволенню, оскільки вони не відносяться до судових витрат відповідно до положень ст. 133 ЦК України, т.я. не пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 704,80 грн за подачу позову.

При цьому, місцевий суд, ухвалюючи судове рішення по справі, не звернув уваги на заявлені позовні вимоги та усупереч положень ст. 13 ЦПК України ухвалив судове рішення про задоволення позову не у спосіб, указаний ОСОБА_1 , що з точки зору суду другої інстанції є правовою підставою для його скасування та ухвалення нового про часткове задоволення позову у розмірах відсотків, інфляційних втрат, 3% річних та судових витрат, визначених судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ч. 2 ст. 1070 ЦК України, ст. 625 ЦК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, помилково ухвалив зазначене судове рішення.

Таким чином, доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права у визначеній апеляційним судом частині.

При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення відсотків за правочинами, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та судових витрат скасувати та ухвалити по заявленим вимогам нове судове рішення про часткове їх задоволення.

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» виплатити на користь ОСОБА_1 задоговором SАМDN 7934 ( вклад «Пенсійний накопичувальний» ) від 26.07.2010 відсоткиу розмірі 3 205,42 грн, інфляційні втрати - 24 230,58 грн, 3% річних -2 727,51 грн.

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» виплатити на користь ОСОБА_1 за договором SАМDN7925 ( вклад «Скарбничка» ) від 26.07.2010 відсотки у розмірі 605,06 доларів США, що по курсу НБУ на дату ухвалення рішення складає 16 947,49 грн, 3% річних - 204,54 доларів США, що по курсу НБУ на дату ухвалення рішення складає 5 729,08 грн.

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» виплатити на користь ОСОБА_1 за договором SАМDN2939 ( вклад «Скарбничка, 12 міс.» ) від 21.12.2011 відсотки у розмірі 1 203,51 грн, інфляційні втрати -5 373,55 грн, 3% річних - 635,75 грн.

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» виплатити на користь ОСОБА_1 за договором SАМDN3189 ( вклад «Приват-вклад, 12 міс.» ) від 21.12.2011 відсотки у розмірі 40,61 грн, інфляційні втрати 982,12 грн, 3% річних - 116,38 грн.

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» виплатити на користь ОСОБА_1 за договором SАМDNWFD300 ( вклад «Стандарт» ) від 29.11.2013 відсотки у розмірі 632,32 грн, інфляційні втрати - 5 080,80 грн, 3% річних - 598,19 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 741,45 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Іншу частину позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення відсотків за правочинами, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та судових витрат залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Г.І. Мостова

Є.М. Суханова