Номер справи 623/3146/19
Номер провадження 2/623/39/2021
РІШЕННЯ

іменем України

14 травня 2021 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі головуючого - судді Одарюка М.П.,

за участю секретаря судового засідання Костенко В.В.,

представника позивача Безсонової М.В. ,

представника позивача Шабратка О.С. ,

представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу № 623/3146/19 за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА -ГАРАНТ» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_3 завдані ним майнову шкоду в сумі 147982,48 грн та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 18 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «МЕГА -ГАРАНТ» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) № 101/2017-Т, відповідно до якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 16.01.2018 року між АТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ» та ОСОБА_4 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобі № АК/7750797, за яким були застраховані майнові інтереси, пов`язані з відшкодування особою, цивільно - правова відповідальність якої застрахована, шкоди заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих в наслідок експлуатації транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 08.03.2018 року на автодорозі Р-79-М-18 ( Ізюм - Борова) сталася дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу Mersedes - Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_3 , внаслідок чого зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження. 13.03.2018 року АТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ» отримало від ОСОБА_4 повідомлення про настання ДТП, а 11.05.2018 року заяву про виплату страхового відшкодування за договором від 18.12.2017. 25.05.2018 року АТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ» та на підставі Звіту № 124/03/18 про оцінку колісного транспортного засобу складено страховий акт № 220/2018-Т, відповідно до якого сума страхового відшкодування за договором від 18.12.2017 року склала 412964,96 грн ( з урахуванням безумовної франшизи в розмірі 20599 грн та зменшення розміру страхового відшкодування на суму ПДВ у розмірі 78951,44 грн). На підставі цих документів вказана сума була перерахована АТ «СК « МЕГА -ГАРАНТ» на рахунок ОСОБА_4 , що підтверджується платіжним дорученням № 933 від 01.06.2018 року. На момент ДТП також діяв договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7848941 від 09.01.20187 укладений між ПрАТ « УСК « Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_5 , за яким були застраховані майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно - правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майн потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу Mersedes - Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 . На підставі поданих позивачем документів до ПрАТ « УСК « Княжа Вієнна Іншуранс Груп», за договором № 3 сплачено останнім на користь АТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ» страхове відшкодування у розмірі 100000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 3Р036148 від 07.05.2019 року. На виконання умов договору № 1 позивачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 81000,00 грн на користь ОСОБА_5 , що підтверджується платіжним дорученням № 1576 від 21.05.2019 року.

Позивач, посилаючись на ст.993 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 27 ЗУ «Про страхування», вказує на те, що після виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_4 до АТ «СК « МЕГА -ГАРАНТ» як до страховика за договором № 1 перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний внаслідок ДТП збиток, у розмірі 412964,96 грн. Тобто за завдану внаслідок ДТП шкоду у відповідній частці повинен відповідати ОСОБА_3 , як один із учасників ДТП , внаслідок дій якого була завдана шкода.

Оскільки вина водіїв у настанні ДТП є однаковою, а шкода, завдана внаслідок ДТП, повинна відшкодовуватися водіями у рівних частках ( 50%), то відповідно ОСОБА_3 є відповідальним за половину завданої внаслідок ДТП сукупної шкоди, яка становить 147982,48 грн, яку позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь.

У відзиві, наданому ОСОБА_3 суду, останній вказує на те, що Харківським апеляційним судом скасовано постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 жовтня 2018 року в частині визнання вини ОСОБА_3 в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Вина ОСОБА_4 , водя автомобіля Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 у настанні ДТП доведена в постанові Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 вересня 2018 року, яка набрала чинності і факти, встановлені в ній, мають преюденціальне значення при розгляді справи № 623/3146/19, а тому просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Представники позивача в судовому засіданні підтримують позов, вважають, що на відповідача покладено обов`язок доводити свою невинуватість.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти позову, вважає його безпідставним.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 08 березня 2018 року громадянин ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом, автомобілем марки «Тойота Лендкрузер 200», державний номерний знак НОМЕР_3 , на автодорозі Ізюм-Борова, не врахувавши дорожньої обстановки, не обравши безпечної швидкості руху, при зустрічному роз`їзді не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем марки «Мерседес Спрінтер», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, порушив п. 12.1 та 13.3 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 вересня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі відносно ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності.

В постанові Ізюмського міськрайонного суду зазначено, що у висновку комісійної судової авто технічної експертизи №12830 від 22 червня 2018 року міститься два варіанти розвитку механізму даної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно другого варіанту, складеного на підставі пояснень ОСОБА_3 в даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів не залежала від дій водія автомобіля Mercedes Sprinter ОСОБА_3 та уникнення зіткнення з автомобілем Toyota Land Cruser 200 не визначалось односторонніми діями водія автомобіля Mercedes Sprinter ОСОБА_3 , а цілком залежало від водія автомобіля Тoyota Land Cruser 200 під керуванням ОСОБА_4 . В даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля Mercedes Sprinter ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України які б, з технічної точки зору, находились в причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди ( а.с.83-84).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вказана постанова судді для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, є обов`язковою.

Відповідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 жовтня 2018 року відповідача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності ( а.с.85-87).

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року постанову судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 жовтня 2018 рок скасовано в частині визнання винним ОСОБА_3 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В іншій частині постанова судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області залишена без змін ( а.с.88-91).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "ТойотаЛендкрузер 200», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 застрахована ПАТ " СК " МЕГА -ГАРАНТ" відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту ( крім залізничного) № 101/2017-Т від 18.12.2017, термін дії з 00-00 годин 30 грудня 2017 року по 24-00 годину 29 грудня 2018 року. Згідно зазначеного Договору ліміт страхової відповідальності 2059900,00 грн, франшина 1% ( а.с.11-18).

Згідно звіту № 124/03/18 про оцінку колісного транспортного засобу вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу наданого автомобіля " ТойотаЛендкрузер 200», державний номерний знак НОМЕР_3 складає 511476,94 грн ( а.с.29-44).

01 червня 2018 року відповідно до акту № 220/2018-Т , в якому зазначено, що ОСОБА_4 08.03.2018 року о 09 год. 10 хв. т керуючи автомобілем "Тойота Лендкрузер 200", державний номерний знак НОМЕР_3 , на а/д Р-79,173 км, 10 м, не дотримався безпечного інтервалу та дистанції руху, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем Mersedes - Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_3 , що рухався на зустріч та здійснено виплату страхового відшкодування на загальну суму 412964,96 грн ( а.с.79-80).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля Mersedes - Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_5 , застрахована ПрАТ " КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" згідно поліса № АК/7848941, термін дії з 12.01.2018року по 11.01.2019 року. Згідно зазначеного Договору ліміт страхової відповідальності 100000,00 грн, франшиза 0 ( а.с.19).

21 травня 2019 року відповідно до акту № 60-1/2019-ГО, в якому зазначено, що ОСОБА_4 08.03.2018 року о 09 год. 10 хв. керуючи автомобілем "Тойота Лендкрузер 200", державний номерний знак НОМЕР_3 , в Харківській області на автодорозі Ізюм-Борова, не врахувавши дорожньої обстановки, не обравши безпечної швидкості руху при зустрічному роз`їзді не дотримався безпечного бокового інитервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Mersedes - Benz Sprinter 413CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_3 . При ДТП автомобіл отримали механічні пошкодження та здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 на загальну суму 81000,00 грн ( а.с.102,104).

Згідно копії платіжного доручення ПрАТ " КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" відповідно до поліса № АК/7848941 виплатило на користь ПАт " СК " МЕГА -ГАРАНТ" страхове відшкордування в сумі 100000,00 грн ( а.с.101,103).

З положень Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. (Постанова Верховного Суду України від 26.10.2016 року у справі № 6-954цс16)

Відповідно ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із статтею 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом.

Внаслідок вищезазначених обставин, та беручи до уваги той факт, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, що сталося 08 березня 2018 року не доведена позивачем, та, як вбачається зі страхових актів, складених позивачем ( а.с.79,102), ДТП сталося з вини ОСОБА_4 , то сума сплаченого страхового відшкодування не підлягає стягненню з останнього в порядку суброгації.

У відповідності до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.4-5,10,81,89,259,263-265,273, 352,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА -ГАРАНТ» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М.П. Одарюк

Повний текст рішення виготовлено 21 травня 2021 року.