Справа № 128/1032/20

РІШЕННЯ

Іменем України

13 травня 2021 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Сапіги М.Я.

та учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 , про розірвання договору довічного утримання,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась з вищевказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що вона має у власності житловий будинок з господарчими побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельні ділянки: площею 0,25 га - кадастровий номер :02:008:0178; 0,0435 га - кадастровий номер :02:008:0179; 0,1 га - кадастровий номер :02:008:0179. 30.10.2018 між нею та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, відповідно до якого вона передала у власність відповідачу вищезазначене майно, а відповідач зобов`язався надавати їй догляд, відповідно до п. 2 договору довічного утримання. Однак з моменту укладення договору, відповідач жодним чином не виконує зобов`язання, передбачені п. 2 вказаного договору, в частині забезпечення продуктами харчування, одягом, лікарськими засобами, здійснення необхідної медичної допомоги шляхом залучення медичних працівників. Вона вимушена самостійно купувати продукти харчування та просити рідню придбавати необхідні медичні препарати. Внаслідок порушення умов договору вона вимушена була звернутись до суду та просить розірвати договір довічного утримання, укладений 30.10.2018 між нею та ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Марунько О.Г. за реєстровим номером № 1643.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 04.05.2020 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання.

22.05.2020 відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Мазур О.В. подали відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що 30 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено Договір довічного утримання (догляду). Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Марунько О.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 1643. За умовами зазначеного Договору позивач передала у власність відповідачу нерухоме майно (нерухомість): житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами і три земельні ділянки, вказані в п.п. 1.1.-1.4. цього договору, а відповідач зобов`язався забезпечувати позивача утриманням довічно. Пунктом 2 вказаного Договору передбачається, що за згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення, яке сплачується відчужувачу набувачем, складає 1 000,00 грн на місяць. Дана сума повинна сплачуватися набувачем не пізніше тридцятого числа кожного місяця за наступний місяць, або довічним утриманням відчужувана шляхом забезпечення його харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення медичних працівників, але ціна всіх зазначених речей та послуг не має перевищувати 1 000,00 гривень на місяць. ОСОБА_4 в своєму позові стверджує, що з моменту укладення договору відповідач жодним чином не виконує зобов`язання, передбачені п. 2 договору, а саме: в частині забезпечення її продуктами харчування та одягом, забезпечення лікарськими засобами, здійснення необхідної медичної допомоги шляхом залучення медичних працівників, при цьому взагалі не обґрунтовує свою позицію та не підтверджує її жодним доказом. Разом з тим твердження позивача, що з моменту укладення Договору відповідач жодним чином не виконує зобов`язання спростовується, а обставина належного виконання ОСОБА_2 договору доводиться як квитанціями про здійснення витрат на матеріальне забезпечення (утримання) позивача, так і розписками з власноручним підписом ОСОБА_4 . Всього за 18 місяців дії договору ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 сплатив кошти в розмірі 27 290,75 грн. Взагалі позиція позивача є нелогічною, оскільки в отриманому за договором будинку ОСОБА_2 разом зі своєю сім`єю, а саме: з дружиною ОСОБА_5 , яка допомагає йому здійснювати догляд за позивачем, та малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають понад дев`ять років, ще з квітня 2011 року. За весь час спільного проживання ОСОБА_4 не скаржилася на неналежність її догляду відповідачем, до того ж зрозуміло, що у випадку невиконання договору, позивач не надала б можливості безкоштовно проживати у будинку всій сім`ї відповідача. Тому на підставі вищевикладеного просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

30.06.2020 на адресу суду представник позивача згідно з ордером адвокат Самсонюк В.В. подав письмову відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що після тривалого проживання ОСОБА_2 , його дружини і сина в будинку позивачки, і неможливості посвідчення заповіту, договору дарування, ОСОБА_2 вмовив позивача про укладання договору довічного утримання (догляду), однак після укладення договору довічного утримання (догляду) життя ОСОБА_4 стало нестерпним. Крім цього, в договорі про довічне утримання відсутній підпис ОСОБА_4 . Також договір довічного утримання є одностороннім. За цим договором лише одна особа - набувач наділена обов`язками, а відчужувач - лише правами. Набувач за договором довічного утримання (догляду) зобов`язується забезпечити відчужувачеві утримання та догляд. Утримання полягає як у матеріальному забезпеченні, так і в наданні догляду: надання харчування, купівля одягу та взуття, надання житла (кімнати для проживання), створення необхідних побутових умов, заміна білизни, утримання будинку та прибудинкових споруд в належному стані, їх прибирання, оброблення земельних ділянок, вирощування та збирання огородини, та її розпорядження, інше. Зазначені обов`язки, передбачені договором довічного утримання (догляду), відповідачем ОСОБА_2 добровільно не виконуються. Кошти надавались відповідачем лише на вимогу ОСОБА_4 або коли вона надавала документи, квитанції, підтверджуючі понесені нею витрати на своє утримання. ОСОБА_4 має захворювання: Стареча катаракта ОС. Антифакія ОД. Вторинна катаракта Од., при цьому будинок опалюється за допомогою грубки, і одночасно на ній готовиться їжа. Позивач живе в кімнаті, яка слугує кухнею для всіх проживаючих в будинку і одночасно для неї спальнею кімнатою, в якій вона проводить переважну частину часу. Проживання позивача в даній кімнаті є пряма шкода її здоров`ю, так як відповідач в даній кімнаті влаштовує сушіння свого робочого одягу та взуття, в якій він виконує газоелектозварювальні роботи. Внаслідок таких дій відповідача їй важко дихати, оскільки дим, запахи та запилювання від грубки спричиняють сухість та подразнення поверхні ока та горла, що спричиняють головні болі та запаморочення у позивача, що протипоказано її здоров`ю. Крім цього, відповідач має інше житло - будинок на цій же вулиці в с. Сосонка та квартиру в м. Калинівка, яку здає в оренду. На підставі вищенаведеного просить задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06 липня 2020 року задоволено письмову заяву відповідача ОСОБА_2 та його представника згідно з ордером Мазура О.В., залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 , а також витребувано у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Марунько Ольги Григорівни належним чином посвідчену копію нотаріальної справи по оформленню договору довічного утримання (догляду) від 30.10.2018, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06 серпня 2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 , про розірвання договору довічного утримання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 09.10.2020 позивач ОСОБА_4 суду пояснила, що в 2010 році ОСОБА_6 допомагав їй по господарству, та вона попросила його знайти хороших людей, щоб жили біля неї. Пізніше він разом з сім`єю переїхав до неї жити. Останній час відповідач її не доглядає належним чином, не лагодить хату, все знаходиться в занедбаному стані, навіть сина не допускають до неї. ОСОБА_7 не виконують домашні обов`язки належним чином, лише хочуть, щоб вона давала їм гроші. Вона постійно, ще з 2011 року проживає в одній кімнаті, там де грубка. З жовтня 2018 року відповідач почав надавати кошти, а коли був заповіт, то кошти не надавались. Останні п`ять місяців кошти від відповідача вона вже не брала. За вісім років вони їй навіть ліки не купували, хоча вона не заперечує, що вони оплачували їй лікування. Коли відповідач обробляє земельну ділянку, то все завозить своїй матері, а їй дають лише тарілку супу чи борщу. Вони ніколи не влаштовували святкування її дня народження, лише свої святкують. Під час укладення договору довічного утримання, вона не розуміла, що підписує, їй тоді було погано.

В подальшому позивач подала письмову заяву, в якій просила судовий розгляд справи проводити у її відсутність, за участі її представника, позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 адвокат Самсонюк В.В. суду пояснив, що наміру у відповідача доглядати позивача не було, оскільки даний договір є удаваним. Стан майна, який передавала позивач у власність, на даний час є занедбаним. За договором довічного утримання кошти дійсно сплачуються, однак належний догляд не здійснюється. Крім цього, в тій кімнаті, де живе позивач, ОСОБА_2 сушить одяг, в якому працює газоелектрозварювальником, внаслідок чого позивач майже втратила зір. Тому просив задовольнити позов в повному обсязі та розірвати договір довічного утримання через невиконання умов даного договору, а також стягнути понесені позивачем судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що його сім`я переїхала до відповідача ще в 2011 році, лише в 2018 році ОСОБА_4 , він та його дружила вирішили оформити всі права документально, тому вони звернулись до нотаріуса, який їм підказав, що краще оформити договір довічного утримання. При цьому вони разом з позивачем під час укладення договору погодили суму 1000 грн. У нотаріуса позивач питала, яким чином зробити так, щоб син не мав ніякого відношення до будинку, на що нотаріус повідомив, що потрібно приватизувати землю, чим він і займався за власні кошти. Близько дев`яти років син позивача не приймав жодної участі в її житті, проте зараз він з`явився та наполягає, щоб позивач їх вигнала. Всі роботи по господарству він виконує належним чином та бере на себе усі витрати. Вони створюють належні умови для проживання позивача, доглядають за нею. Коли позивач хворіє, вони піклуються за нею, возять в лікарню, при необхідності викликають швидку медичну допомогу, вони оплачують їй лікування. Позивач постійно, ще від того часу, як вони до неї переїхали, проживає в одній кімнаті, там, де грубка, яка і сама постійно палить, та не хоче, щоб він відремонтував її. Жодного разу будь-яких нарікань щодо кімнати у позивача не було.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мазур О.В. суду пояснив, що сторона відповідача повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вимоги не підтверджені жодними доказами, є надуманими та брехливими. Відповідач з сім`єю з 2011 року проживають в даному будинку. Від ОСОБА_4 жодних скарг на ОСОБА_7 не надходило. В березні 2020 року відповідач заплатив 11 000 грн за лікування позивача. Крім цього, щомісяця позивачу сплачуються кошти в сумі 1000 грн, тому умови договору виконуються належним чином. Крім того, позовні вимоги стосуються невиконання умов п. 2 договору, однак сама ж позивач зазначила, що ця вимога виконується. До лютого 2020 року син позивача ніколи не допомагав матері, так як проживає в м. Вінниці. Але в лютому 2020 року з`явився син з невісткою, тому в березні 2020 року позивач подала даний позов до суду.

В судовому засіданні 13.05.2021 представник відповідача також зазначив, що протягом п`яти днів сторона позивача подасть докази на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу.

Третя особа ОСОБА_5 суду пояснила, що з того часу як вони проживають в ОСОБА_4 , ніхто за нею, крім них, не доглядає. На даний час з боку сина та невістки позивача на неї чиниться тиск. Коли вони щось купували ОСОБА_4 , то вона завжди сама віддавала гроші, оскільки не хотіла брати речі безкоштовно. Вони постійно возили її в лікарню та витрачали кошти на її лікування. Кошти в сумі 1000 грн, вони їй сплачували щомісяця, але на даний час ОСОБА_8 відмовляється їх отримувати, тому вони щомісяця здійснюють грошові перекази.

Представник третьої особи ОСОБА_5 адвокат Бегейма М.О. суду пояснив, що між позовною заявою та відповіддю на відзив, а також поясненнями сторони позивача в судовому засіданні є протиріччя. Позов є абсолютно безпідставним, тому не може були задоволений. Також зазначив, що протягом 5 днів з дня винесення кінцевого рішення по даній справі ними будуть подані докази на підтвердження понесених судових витрат.

За клопотанням учасників справи в судових засіданнях були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні 27.10.2020 показала, що знає позивача, оскільки являється її невісткою. Вона разом із своїм чоловіком постійно провідували її. ОСОБА_4 хотіла, щоб вони з чоловіком жили з нею, але вони не могли, тому що постійно перебували на роботі. Після цього позивач захотіла взяти квартирантів, на що вони не заперечували, оскільки позивач сказала, що знає їх. ОСОБА_4 часто говорила, що вона опікується квартирантами та допомагає їм доглядати їхнього сина. Також ОСОБА_4 казала нам, що сім`я ОСОБА_7 хоче, щоб вона склала на них заповіт, на що вони також не заперечували. До 2020 року скарг з боку ОСОБА_4 не було. У 2020 році знайома жінка з с. Сосонка сказала їй, що між ОСОБА_4 та її квартирантами відбувається якийсь конфлікт, та про це говорить все село. Коли вони приїхали до ОСОБА_4 , то виявили, що вона проживає на кухні. ОСОБА_4 плакала та жалілася на дану ситуацію. Коли вони почали виясняти, що за конфлікт у них виник, то вияснилось, що квартиранти її не слухаються, що ОСОБА_4 змушена сама собі купляти продукти харчування. Крім цього, ОСОБА_4 не отримує 500 грн від держави, оскільки в неї є опікун. Після даної ситуації її чоловік почав частіше приїжджати до матері, але дружині відповідача це не подобається, тому вони не дозволяють її чоловікові нічого там робити. За договір довічного утримання вони дізнались лише 28.02.2020. З лютого 2020 року її чоловік постійно провідує матір. Вони оплачували лікування ОСОБА_4 . Раніше ОСОБА_4 проживала в нормальних умовах, у неї була своя спальня, де була «груба», ще одна кімната, і кухня, проте зараз вона живе в кухні, оскільки ОСОБА_7 забрали спальню собі. Вони з чоловіком постійно допомагають матері та хочуть її забрати до себе, проте ОСОБА_8 сказала, що не віддасть свою хату цим людям. ОСОБА_4 також повідомляла їм, що коли їй зробили операцію, то відповідачі заплатили за це свої гроші, однак до цього часу однак до цього вони нічого не платили ОСОБА_4 . Також суду повідомила, що про більшість обставин їй відомо зі слів самої ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні 27.10.2020 показала, що знає позивача, оскільки являється її сусідкою. Одного разу до неї прийшла ОСОБА_4 і сказала, що хоче взяти на квартиру ОСОБА_11 , оскільки її син ОСОБА_12 до неї не ходить, не допомагає їй та не дає кошти. Вона бачила сина ОСОБА_4 лише декілька разів, а невістку - лише один раз. ОСОБА_13 проживає у ОСОБА_4 близько 9,5 років разом. ОСОБА_14 разом з сім`єю возить ОСОБА_4 в лікарню, купує їй продукти харчування. Вона ніколи не чула від ОСОБА_4 скарг на ОСОБА_11 та його сім`ю, навпаки ОСОБА_4 казала, що вони гарно до неї ставляться. Після того, як ОСОБА_4 потрапила до лікарні, то сім`я ОСОБА_11 опікувалася нею та допомагала. Крім цього, років шість назад бачила сина ОСОБА_4 та запитала його, що передати матері, на що він відповів, що у нього немає матері.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні 27.10.2020 показала, що в лютому 2011 року до неї прийшла ОСОБА_4 та сказала, що хоче, щоб її син ОСОБА_13 переїхав до неї жити, оскільки її син покинув її та зовсім їй не допомагає. Крім цього, ОСОБА_4 все робила свідомо, спочатку приписала її сина, склала заповіт, а потім уклали договір довічного утримання. В ОСОБА_4 були борги, оскільки вона судилась з сусідами, після чого її син ОСОБА_13 віддав всі борги. Коли ОСОБА_4 лежала в лікарні, всю необхідну допомогу надавала її сім`я. Син ОСОБА_4 за весь час перебування останньої в лікарні жодного разу не з`явився. Вона все це знає, оскільки в той час також лежала в лікарні. Її син всю роботу по господарству робить сам, все необхідне сам купує, а також купує ОСОБА_4 необхідні ліки. ОСОБА_4 жодного разу не скаржилась на її сина ОСОБА_11 . На всі сімейні свята вони запрошують ОСОБА_4 , а також завжди святкують день народження самої ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні 25.11.2020 показав, що знає сторін по справі близько десяти років, оскільки являється батьком ОСОБА_5 . Близько десяти років позивач та відповідач з сім`єю проживають разом. Його дочка ОСОБА_5 та зять ОСОБА_13 завжди опікувались ОСОБА_4 , ділились усім та запрошували її до столу, коли були гості. Позивач ніколи не жалілась на дочку та зятя, проте останніх 1,5 роки почали виникати якісь непорозуміння, скоріше за все через сторонній вплив сина ОСОБА_8 . Зі слів зятя та дочки він знає, що з 2018 року, вони почали платити кошти ОСОБА_4 . ОСОБА_7 не предендували на хату, а лише хотіли доглядати до кінця життя за ОСОБА_4 і можливо залишитись у цій хаті. Коли ОСОБА_17 була в лікарні в 2020 році, дочка та зять до неї приїжджали. Сина ОСОБА_4 він ніколи не бачив та не бачив, щоб він приїжджав до матері.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні 02.02.2021 показав, що приблизно в 2012 році його матір запросила ОСОБА_13 до себе проживати, оскільки він не міг постійно бути з матір`ю, а вона хотіла, щоб хтось за нею доглядав. Всі послуги до 2018 року оплачувала матір, а після цього ОСОБА_7 . Згодом матір склала на ОСОБА_11 заповіт, але перед цим все було на нього. В 2018 році матір почала йому жалітись, що ОСОБА_7 до неї погано відносяться, перестали їй давати їжу, забороняли ходити до сусідів, які її годували. Після цього вони з дружиною приїхали до матері, та остання повідомила, що хоче скласти на нього заповіт, а ОСОБА_2 показав договір довічного утримання. Матір повідомила йому, що не знала, що підписувала, оскільки їй було погано, після чого вони звернулись до суду та в поліцію. З квітня 2020 року матір коштів від ОСОБА_13 не отримує та не хоче їх отримувати, оскільки вони витратили на лікування матері 10 000 грн, тому вона хоче з ними розрахуватись.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні 02.02.2021 показав, що знає ОСОБА_2 , оскільки являється його кумом, та знає, що він доглядає ОСОБА_4 . В 2010 році познайомився з ОСОБА_2 та почав з ним товаришувати, а ОСОБА_7 вже жили з ОСОБА_4 . Він часто відвідує ОСОБА_13 та приходить до них додому. За ОСОБА_4 . ОСОБА_7 доглядають належним чином, дають їй їсти, возять в лікарню, купують ліки, заготовлюють дрова, оплачують комунальні послуги. ОСОБА_4 проживає в кімнаті з пічкою, яка опалюється. На всіх святкуваннях ОСОБА_4 завжди була присутня за столом. Знав, що у ОСОБА_4 є син, однак за десять років ні разу його не бачив. ОСОБА_7 завжди гарно відносились до ОСОБА_4 , проте зі слів кума, коли появився син ОСОБА_4 , почали виникати конфлікти.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні 19.03.2021 показав, що знає сторін по справі, оскільки живе по сусідству він них. ОСОБА_2 з сім`єю переїхав до ОСОБА_4 приблизно 9-11 років тому. Цуркановські здійснюють належний догляд за ОСОБА_4 , привозять дрова, обробляють земельну ділянку, возять в лікарню. ОСОБА_4 ніколи не скаржилась на сім`ю ОСОБА_13 . При ньому, ОСОБА_7 завжди відносились до ОСОБА_4 з повагою, ніяких інцидентів не було. Сина ОСОБА_4 він ніколи не бачив.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні 19.03.2021 показала, що знає ОСОБА_13 , оскільки являється хрещеною матір`ю їхніх дітей. Раніше ОСОБА_7 проживали в м. Калинівка, а коли у них народився син, вони переїхали жити в село. ОСОБА_22 пояснювала, що ОСОБА_4 попросили їх жити з нею, оскільки їй було одиноко. За весь час проживання, ніяких сварок не було. Все робиться спільно, як для однієї сім`ї, навіть коли були заплановані хрестини дочки ОСОБА_13 , то їх відклали, оскільки ОСОБА_4 захворіла. Коли в 2020 році ОСОБА_4 захворіла, ОСОБА_5 завжди їздила до неї в лікарню. Всі кошти ОСОБА_7 вкладають в будинок, задля облаштування всіх необхідних умов для проживання.

В ході розгляду даної справи від допиту в якості свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 сторона позивача відмовилася, а сторона відповідача відмовилася від допиту в якості свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 .

Заслухавши пояснення сторін по справі, їх представників, позицію третьої особи та її представника, заслухавши покази свідків, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З копій документів, на підставі яких було посвідчено договір довічного утримання 30.10.2018 за реєстровим номером № 1643 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що надійшли на адресу суду Вінницького районного суду Вінницької області на виконання вимог ухвали суду від 06.07.2020, установлено, що 30 жовтня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1643, відповідно до якого ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_2 нерухоме майно: житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами та три земельні ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вказані в п.п. 1.1-1.4 цього договору, а ОСОБА_2 зобов`язується забезпечувати ОСОБА_4 утриманням довічно. Відповідно до п. 2 даного договору, за згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення, яке сплачується відчужувачу набувачем, складає 1000 грн на місяць (т. 1 а.с. 133-134).

Належність ОСОБА_4 житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудати та земельних ділянок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджено копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копіями свідоцтв про право власності на нерухоме майно, копіями витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, та копією витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та копією витягу з Єдиного реєстру боржників (т. 1 а.с. 135, 136, 137, 138-139, 140, 141, 142-143, 144, 145, 146-147, 148-157).

Довідкою, виданою виконкомом Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 29.10.2018 за № 984, встановлено, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Малолітні та неповнолітні діти за даною адресою не зареєстровані та не проживають (т. 1 а.с. 158).

З довідки виконкому Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 21.05.2020 № 339 вбачається, що за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюють постійний догляд ОСОБА_13 разом з дружиною ОСОБА_5 , які проживають з нею з квітня 2011 року та здійснюють догляд з 30 жовтня 2018 року по даний час. Від ОСОБА_4 від квітня 2011 року і по теперішній час не надходило жодних скарг щодо її догляду вказаними особами (т. 1 а.с. 37).

На підтвердження виконання п. 2 договору довічного утримання ОСОБА_2 надав копії квитанцій про здійснення витрат на матеріальне забезпечення позивача та копії розписок з власноручним підписом ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 39-58, 59-61, 97).

З копії виписки із медичної карти ОСОБА_4 від 04.02.2020 вбачається, що ОСОБА_4 має захворювання у вигляді: Старечої катаракти ОС. Артифакія ОД. Вторинна катаракта ОД. (т. 1 а.с. 82).

Копією відповіді на запит КНП «Вінницький районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» ВМР від 16.06.2020 № 05/8-403 встановлено, що з 2018 року по дату отримання відповіді ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в телефонному режимі звертаються щодо консультацій з приводу надання первинної медичної допомоги та закупівлі медикаментів для громадянки ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 92).

Відповідно до п. 15 договору довічного утримання від 13.10.2018 року, цей договір може бути припинений за рішенням суду в разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов`язків, або за згодою сторін.

Статтею 81 ЦПК України визначено, щокожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У пункті 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує в наслідок недієздатності.

Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак, зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття, не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому, вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення ст. 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналогічні твердження викладені в Постанові Верховного Суду від 09.03.2021 (справа № 206/3112/18).

Отже, наявність факту порушення зобов`язання є підставою позову, який повинен довести позивач у справі.

У даних правовідносинах розірвання договору довічного утримання у судовому порядку у випадку невиконання його істотних умов та відмови від добровільного розірвання однією із сторін, а також правові наслідки його розірвання передбачені п. 2 договору.

Сторони визначили та погодили у договорі істотні умови, а саме: що ОСОБА_13 зобов`язується матеріально забезпечувати ОСОБА_4 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами в розмірі 1000 грн, або довічним утриманням ОСОБА_4 шляхом забезпечення її харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення медичних працівників, але ціна всіх зазначених речей та послуг не має перевищувати 1000 грн на місяць.

Як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 19.06.2019 по справі № 759/501/17, тлумачення п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивач ОСОБА_4 , звертаючись до відповідача ОСОБА_2 з позовними вимогами про розірвання договору довічного утримання, посилається на те, що ОСОБА_2 не виконує належним чином умови договору довічного утримання (п. 2 договору). Водночас в судовому засіданні доводи позивача спростовуються наявними у справі квитанціями та розписками з власноручним підписом ОСОБА_4 , показами свідків та поясненнями самого позивача.

Суд не приймає до уваги покази в судовому засіданні свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_9 , оскільки вказані особи являються, відповідно, сином і невісткою позивача, та є зацікавленими у вирішенні даної справи на користь позивача. Крім того, більшість обставин, про які дані свідки повідомили суд, вони дізналися від самої позивача ОСОБА_4 .

Судом також не беруть до уваги фотографії, надані стороною позивача, оскільки жодна фотографія не містить будь-якого опису.

Під час розгляду даної справи судом не виявлено будь-яких порушень прав позивача ОСОБА_4 . Після укладення договору довічного утримання позивач залишилася проживати в будинку, який за договором довічного утримання перейшов у власність відповідача ОСОБА_2 ; на даний час ОСОБА_4 проживає в тій самій кімнаті, в якій проживала більше 10 років; відповідач та його сім`я забезпечують усім необхідним для проживання ОСОБА_4 , вважаючи її членом своєї родини; з показів свідків також встановлено, що сім`я відповідача ОСОБА_11 завжди вважала позивача членом своєї родини, оскільки остання постійно була присутня на сімейних святах сім`ї ОСОБА_13 ; з пояснень ОСОБА_4 в судовому засіданні встановлено, що і вона, в свою чергу, раніше вважала ОСОБА_13 своєю родиною, при можливості доглядаючи за їхнім старшим сином; ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_5 доглядали та піклувалися про ОСОБА_4 під час її хвороби, купували ліки, при необхідності викликали швидку медичну допомогу, відвідували в лікарні, що не заперечувалося позивачем в судовому засіданні. Факт виконання умов п. 2 договору довічного утримання щодо щомісячного матеріального забезпечення в сумі 1000 грн підтверджується доказами по даній справі, а саме: чеками, розрахунковими квитанціями, товарними чеками, розписками, та не заперечується позивачем, яка в судовому засіданні пояснила, що спочатку отримувала від відповідача кошти в сумі 1000 грн, а, починаючи з квітня 2020 року, перестала їх отримувати з власної ініціативи, так як уже звернулася до суду з даним позовом.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що третьою особою ОСОБА_5 їй наносяться тілесні ушкодження, оскільки це не підтверджено жодним доказом. Також судом не приймається до уваги пояснення позивача в своїй письмовій заяві про те, що сім`я Цуркановських в с. Сосонка, Вінницького району Вінницької області придбала собі інший житловий будинок, оскільки вказані обставини не підтверджені доказами та не стосуються умов договору довічного утримання, укладеного між сторонами по справі.

Також суд звертає увагу на те, що на обгрунтування своїх позовних вимог сторона позивача стверджує про те, що ОСОБА_4 не підписувала договір довічного утримання, оскільки там відсутній її підпис, в той же час стороною позивача не висуваються вимоги про визнання такого договору недійсним. Крім того, представник позивача також зазначав про те, що при укладанні договору довічного утримання позивач ОСОБА_4 була в хворобливому стані, що на неї чинився тиск з боку сім`ї ОСОБА_13 , однак всі ці обставини є самостійними підставами для визнання договору недійсним.

Таким чином, позивач та її представник не довели позовних вимог, оскільки не надали доказів, які б у сукупності підтверджували невиконання чи неналежне виконання відповідачем умов договору довічного утримання. Оскільки приписи укладеного між сторонами договору довічного утримання (догляду) не містять чітко визначеного порядку (способу) надання набувачем догляду та забезпечення медичною допомогою, ліками, продуктами харчування, тому при визначенні ступеню його виконання чи невиконання суд виходить із задоволення життєвонеобхідних потреб особи, що потребує догляду. Матеріалами справи та показами свідків підтверджується факт надання відповідачем обумовленого договором догляду та забезпечення належним утриманням.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 2 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України,учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин справи, суд зазначає, що вимоги позову задоволенню не підлягають з огляду на те, що відсутні будь-які докази того, що відповідач не виконував та не виконує взяті на себе обов`язки, які передбачені договором довічного утримання.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Тому, враховуючи ту обставину, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем слід залишити за нею.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_11 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 , про розірвання договору довічного утримання відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем ОСОБА_4 , залишити за останньою.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_13 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення виготовлено 21.05.2021.

СУДДЯ Ю.Ф. Карпінська