Справа № 167/1084/20
Номер провадження 2/167/14/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 січня 2021 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Требика В.Б.,

з участю:

секретаря судового засідання Наумчука І.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частку майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

в с т а н о в и в :

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що є спільним сумісним майном подружжя.

Позов обґрунтовується тим, що 20 грудня 2001 року за спільні кошти подружжя придбаний житловий будинок АДРЕСА_1 . Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 8 грудня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. В добровільному порядку з відповідачем не вдалося дійти згоди щодо визнання за відповідачем Ѕ частки вказаного житлового будинку. Оскільки майно набуте сторонами за час шлюбу за спільні кошти та є спільною власністю подружжя, тому позивач вимушена звертатися до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 1996 року і у 2001 році за спільні кошти вони придбали будинок АДРЕСА_1 . В тепершній час сторони шлюб розірвали, тому вона має право на Ѕ частку спірного будинку.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв, відзиву на позов не подав. Місцеперебування відповідача суду невідоме і надійшли відомості щодо виклику ОСОБА_2 в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК), за зареєстрованим місцем проживання (ч. 10 ст. 130 ЦПК). Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши інші докази, які наявні в матеріалах справи, доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню виходячи з такого.

З копії рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 8 грудня 2016 року вбачається, що шлюб укладений 25 квітня 1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 1, розірваний.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку серії АЕІ № 488787 від 20 грудня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Рожищенської державної нотаріальної контори Матвійчук С.П., ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК) майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення ст. 60 СК свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Слід зазначити, що від відповідача до суду заперечень проти позову не надходило.

Згідно із ч. 1 ст. 68 СК розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Нормою ст. 69 СК передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Частинами 1-3 ст. 372 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК).

Згідно вимог ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши представлені позивачем докази, суд дійшов висновку щожитловий будинок АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбаний ОСОБА_2 в період шлюбу з ОСОБА_1 , тому наявні підстави для визнання за останньою права власності на Ѕ частку вказаного будинку. Під час розгляду справи судом не встановлено спору з приводу часток у майні та обставин для відступлення від засад рівності часток подружжя.

Відповідно до ст. 141 ЦПК із відповідача мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 840, 80 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 142, 259, 265, 280-282 ЦПК суд , -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Рожищенським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою до Рожищенського районного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, шляхом подачі апеляційної скарги через Рожищенський районний суд Волинської області.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Рожищенський районний суд Волинської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків, серія та номер паспорта невідомі).

Суддя: В.Б. Требик