Номер провадження: 22-ц/813/2726/21
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

07 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просив: витребувати на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1/4 частки домоволодіння яке складається з житлового будинку, з надвірними будівлями (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), в цілому складається з одного житлового будинку, зазначеного на схематичному плані літерою "А", загальною площею 108,6 кв м, житловою площею 59,3 кв м. та надвірних будівель та споруд: "Г"- льох, "Ж" - гараж, "З" навіс, № 1-2 - огорожа, І- мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 0,1441 га, кадастровий номер :09:004:005 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), що знаходиться адресою: АДРЕСА_1 . Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) яке складається з житлового будинку, з надвірними будівлями, в цілому складається з одного житлового будинку, зазначеного на схематичному плані літерою "А", загальною площею 108,6 кв м, житловою площею 59,3 кв м. та надвірних будівель та споруд: Т"- льох, "Ж" - гараж, "З" навіс, № 1-2 - огорожа, I- мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 0,1441 га, кадастровий номер :09:004:005 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Витребувати з ОДЕСЬКОГО ДЕРЖАВНОГО НОТАРІАЛЬНОГО АРХІВУ (; 65104, місто Одеса, вул. АКАДЕМИКА КОРОЛЬОВА, будинок 92А) належним чином засвідчену копію нотаріальної справи за спадщиною ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Витребувати з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (65048, м. Одеса, вул. Троїцька, 25; ) належним чином засвідчену копію інвентарної справи на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Звільнити позивача від сплати судового збору. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді від 08.12.2020 року позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з тим, що позивачем не було надано доказу того, що позивач не отримував доходи за попередній рік, та що судовий збір перевищує 5% річного доходу позивача.

На виконання вимог даної ухвали, 11 грудня 2020 року позивачем надано на адресу суду копію довідки Київського відділу ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області № 3150 від 07.12.2020 року про відсутність у позивача доходів за 2019 рік.

Ухвалою суду від 11.12.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Одночасно з подачею позву, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив накласти арешт на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), який складається з житлового будинку, з надвірними будівлями, в цілому складається з одного житлового будинку, зазначеного на схематичному плані літерою "А", загальною площею 108,6 кв.м, житловою площею 59,3 кв.м. та надвірних будівель та споруд: Т"- льох, "Ж" - гараж, "З" навіс, № 1-2 - огорожа, І- мостіння, розташованих на земельній ділянці площек/ 0,1441 га, кадастровий номер :09:004:005 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), що знаходиться адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із ухвалою суду, апеляційну скаргу подано ОСОБА_1 , в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права ставиться питання про скасування ухвали з подальшим задоволенням заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому посилаючись на те, що заяву про вжиття заходів забезпечення позову було розглянуто з порушенням норм процесуального права, а саме, ч.1 ст.153 ЦПК України.

Вказує, що між сторонами дійсно виник спір майнового характеру з приводу витребування майна з чужого незаконного володіння та незастосування заходів забезпечення позову може значно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.02.2021 року справу було призначено до розгляду.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Гайса А.М. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Адабаш С.А. заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд, приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову виходив з того, що звертаючись з заявою про забезпечення позову, позивачем не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити, що відповідачем вживаються заходи, спрямовані на відчуження вказаного майна, в той же час відсутність зазначених відомостей та обґрунтування підстав для вжиття заходів забезпечення позову, позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову не може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Предметом спору є житловий будинок, зазначений на схематичному плані літерою «А», загальною площею 108,6 кв.м., житловою площею 59,3 кв.м. та надвірних будівель та споруд: «Г» -льох, «Ж» - гараж, «З» - навіс, №1-2 -огорожа, І -мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 0,1441 га, кадастровий номер :004:005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому ОСОБА_1 посилається на те, що його мати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1958 року та весь час до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала та була зареєстрована у вказаному житловому будинку.

Спірний житловий будинок на праві власності належав батьку ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з тим, всупереч законодавства спірний будинок було оформлено на ОСОБА_5 , яка в подальшому подарувала все домоволодіння ОСОБА_6 , що подарувала домоволодіння ОСОБА_2 .

На підтвердження зазначеного в матеріалах справи наявні наступні письмові докази:

-копія паспорта та ІПН ОСОБА_1 ;

-копія паспорта та ІПН ОСОБА_3 ;

-копія листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Харитонюк Т.А., з якого вбачається що ОСОБА_1 є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 ;

-копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;

-копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ;

-довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з якого вбачається, що власником земельної ділянки кадастровий номер :09:004:0053 є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2020 року, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сорока Л.З.;

- довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з якої вбачається, що влаником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресоюм: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2020 року, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сорока Л.З.

Будь-яких інших доказів матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов`язків сторін та рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Проте, в поданій заяві про забезпечення позову не наведено суду істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач не навів доводів на спростування висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для забезпечення позову.

Також колегія вважає за необхідне зазначити, що в межах заявленої заяви та характеру спірних правовідносин вжиття заходів забезпечення позову є передчасним, оскільки сам факт подання позову не може бути підставою для забезпечення позову.

Таким чином, подане клопотання про вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованим та не підтверджене жодними доказами.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Неспроможними з правової точки зору є покликання на недодержання судом норм процесуального права. Так, згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

При цьому апеляційний суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду з вищезазначеною заявою у разі наявності належно мотивованих підстав для вчинення відповідних процесуальних дій та подання ним достовірних та достатніх доказів в обґрунтування своїх вимог.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 18 травня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О.М. Таварткіладзе

С.О. Погорєлова