УХВАЛА

20 травня 2021 року

м. Київ

справа №759/12093/20

провадження № 61-7622ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Свої вимоги мотивувала тим, що 17лютого 2011 року між сторонам було укладено шлюб, в якому у них народилися діти, в подальшому 06 листопада 2019 року Святошинським районнимсудом м. Києвабуло видано судовийнаказ на утримання дитини, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що 11 січня 2019 року між сторонами було укладено шлюбний договір відповідно до якого чоловік зобов`язався надати позивачу матеріальну допомогу у розмір 50% від його доходу, після чого шлюб між сторонами було розірвано, проте діти продовжують проживати разом з позивачем та перебувати на її утриманні.

Вказує, що станом на день звернення до суду перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку, таким чином відповідач працюючи у АО «Юридична фірма «Василь Кісіль і партнери», має матеріальну змогу надавати таке утримання.

Просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28 липня 2020 року і до досягнення малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьохрічного віку.

РішеннямСвятошинського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28 липня 2020 року і до досягнення малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 судовий збір по справі в дохід держави у розмірі 840,80 грн.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати пов`язані із правовою допомогою у розмірі 4 300,00 грн.

Допущенонегайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року залишено без змін.

У травні 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, подані матеріали, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Позовні вимоги у даній справі випливають зі спорів про стягнення аліментів.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. Проте, таких доводів касаційна скарга не містить.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначена справа є малозначною в силу закону та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 3 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Петров

А. А. Калараш

О. С. Ткачук