Справа № 296/112/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі судді Адамовича О.Й., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення заборгованості по аліментам на підставі виконавчого документа №2-4282, виданого 18.11.2011 Корольовським районним судом м. Житомира за виконавчим провадженням №24011411, яке перебуває на виконанні в Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрально-західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) до прийняття остаточного рішення у справі за його позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та шляхом заборони вчиняти будь-які дії Богунському відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрально-західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) по виконавчому провадженню №24011411 до прийняття остаточного рішення у справі за його позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказав, що 10 грудня 2010 року Корольовським районним судом м. Житомира винесено рішення у справі №2-4282/10, яким розірвано шлюб між ним та ОСОБА_2 , а також стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання спільної дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист №2-4282 від 18.11.2011 та відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа. В подальшому на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01.07.2020 у справі №296/11197/19 було вирішено припинити з 19.11.2019 року стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , встановлених рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10.12.2010. У зв`язку із припиненням стягнення аліментів він звернувся до виконавчої служби із заявою про закінчення виконавчого провадження, однак дізнався, що дане виконавче провадження не може бути закінчене у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 41580,06 грн., яка виникла до постановлення рішення суду по справі №296/11197/19. Заявник зазначає, що виконавчою службою не було враховано ту обставину, що його донька почала проживати з ним з вересня 2018 року, а також не було враховано банківські квитанції про сплату вказаної заборгованості. Крім того вказав, що з матеріалів виконавчого провадження він дізнався, що ОСОБА_4 звернулася із заявою до Богунського ВДВС про вжиття заходів з примусового стягнення з нього фактично неіснуючої заборгованості, яка ним була сплачена в розмірі 41580,06 грн. шляхом накладення арешту на все його майно та оголошення в розшук його рухомого майна.

Заявник вказав, що у відповідності до п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України має намір звернутися з позовом про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. Відповідачем в заяві вказано ОСОБА_5 , третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Богунський ВДВС у місті Житомирі.

На підставі вищенаведеного, вважає за необхідне забезпечити позов до подання позовної заяви про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Згідно п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України до подання позовної заяви заява про забезпечення позову подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, а тому розгляд заяви проводиться судом у письмовому провадженні.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву та додані матеріали, суд при вирішенні питання про забезпечення позову виходить з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 3, п. 4 ч.1 ст. 151 заява про забезпечення позову повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. Пункт 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України визначає, що заява про забезпечення позову повинна містити інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

В обґрунтування заяви заявник вказує, що має намір подати позов з вимогою про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, однак, в заяві відсутнє будь-яке правове обґрунтування майбутнього позову, що не дозволяє оцінити ефективність захисту інтересів заявника, ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, а також підтвердити адекватність заходу забезпечення позову зокрема, з урахуванням того, що рішення про стягнення аліментів прийняте на користь матері, з якою проживала дитини для її утримання та перебувало на виконанні тривалий час; заборгованість виникла за період з травня 2017 року по листопад 2019 року, а рішенням суду припинено стягнення аліментів з заявника з 19.11.2019 року, при цьому, факт проживання доньки з заявником з вересня 2018 р. було враховано судом; отримувачем коштів в рахунок погашення вказаної вище заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні є неповнолітня дочка ОСОБА_3 ; погашення відбулося після прийняття рішення від 01.07.2020 у справі №296/11197/19 про припинення стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 .

Крім того, як вказувалося вище, заявник просить забезпечити позов у спосіб передбачений п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено можливість забезпечення шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Разом з тим, зі змісту заяви вбачається, що заявник має намір подати позов не про оскарження виконавчого документа, а про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, тобто має намір довести в судовому порядку наявність підстав, які виключають сплату ним аліментів.

Таким чином, підстав для застосування положень п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України в даному випадку не вбачається.

Крім того, ч. 10 ст. 150 ЦПК України передбачено, що вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті, не допускається.

За наведених в заяві обставин, не вбачається, що при застосуванні запропонованих заявником заходів буде забезпечено збалансованість інтересів сторін.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства та роз`яснення Верховного Суду України та Верховного Суду, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.149, 150, 151, 153, 260, 261, 263, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. Й. Адамович