Справа № 581/915/20
Провадження № 2/581/17/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 травня 2021 року селище Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області в складі судді Кузьмінського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Мазур О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій та відшкодування збитків за попереднім договором купівлі-продажу квартири,

в с т а н о в и в :

18 листопада 2020 року представник позивача за первісним позовом ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 715 881 грн. 44 коп., з них: 703 522 грн. 77 коп. авансу, 12 358 грн. 67 коп. три відсотки річних.

Мотивує вимоги тим, що 6 квітня 2017 року між ОСОБА_1 (покупець) та ОСОБА_2 (продавець), від імені якого діяв на підставі довіреності ОСОБА_3 , був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири. Договором передбачено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зобов`язуються в майбутньому, в строк не пізніше 1 квітня 2020 року укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

В підтвердження наміру придбати об`єкт та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу квартири (Основного договору), ОСОБА_1 передав представнику відповідача ОСОБА_3 , який прийняв в якості гарантійних забезпечувальних коштів грошову суму в розмірі 271 500 грн., що еквівалентно 10 000 доларів США, яка при розрахунках за основним договором зараховується у ціну об`єкту.

Решту коштів, що також зараховується в суму основного договору, а саме: 1 221 750 грн., що еквівалентно 45000 доларів США, покупець зобов`язується сплатити продавцю до оформлення договору купівлі-продажу квартири (основного договору) в національній валюті України у гривні щоквартально в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, з 30 червня 2017 року по 30 березня 2020 року.

В подальшому ОСОБА_1 було передано представникам ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в якості оплати частини забезпечувального платежу відповідно до умов попереднього договору грошові кошти на загальну суму 379 426 грн., що еквівалентно 15 030,43 доларів США, та підтверджується відповідними нотаріально посвідченими заявами. Всього за умовами попереднього договору позивачем було сплачено 25 030,43 доларів США, що згідно з комерційним курсом ОТП Банку продажу готівкового долара США на дату оплати коштів складало суму 650 926 грн.

Після цього у зв`язку з відсутністю коштів позивач не мав можливості сплачувати кошти за попереднім договором.

Зазначає, що укладений між позивачем та відповідачем попередній договір за домовленістю сторін не був продовжений. Також попередній договір не був розірваний в тому числі за вимогою ОСОБА_6 та у зв`язку з невиконанням позивачем його умов, а також в судовому порядку не був визнаний недійсним.

Станом на 1 квітня 2020 року - термін, обумовлений попереднім договором, основний договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений не був. Кошти, які є авансом, що отримані ОСОБА_2 за попереднім договором, ОСОБА_1 не повернуті в тому числі після направлення на його адресу 7 жовтня 2020 року листа-вимоги про повернення коштів.

Оскільки позивач передав ОСОБА_2 аванс у розмірі 650 926,00 грн., що еквівалентно 25 030,43 доларів США, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України, та оскільки грошове зобов`язання ОСОБА_2 триває, офіційний курс гривні до долара США змінився, сума боргу станом на 18 листопада 2020 року, еквівалентна 25 030,43 доларів США за курсом НБУ становить 703 522 грн.77 коп. Також підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми, що становить 12358 грн. 67 коп.

У поданому відзиві відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, зазначивши, що надані ОСОБА_1 заяви ОСОБА_3 від 22 травня 2018 року та ОСОБА_4 від 12 вересня 2019 року є неналежним доказом здійснення відповідних платежів, оскільки суми цих платежів перевищують 50 000 грн., а тому мали здійснюватися шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення та/або переказу коштів на поточні рахунки, що передбачено п. 1 постанови Правління Національного банку України від 6 червня 2013 року №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою». У такому випадку належними засобами доказування фактичного здійснення ОСОБА_1 платежів 22 травня 2018 року у сумі 100 000 грн., 12 вересня 2019 року у сумі 99 800 грн., 12 вересня 2019 року у сумі 99 955 грн. та 12 вересня 2019 року у сумі 79 631 грн. мають бути відповідні касові документи внесення (оприбуткування) та/або про переказ грошових коштів. Проте такі докази ОСОБА_1 до суду не подані, що дає підстави для твердження про недоведеність фактів здійснення цих платежів. Так само з цих же підстав не підтверджений належними доказами факт сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 до укладання попереднього договору грошових коштів у сумі 271 500,00 грн. Зважаючи на недоведеність ОСОБА_1 обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а саме здійснення на користь ОСОБА_2 платежів на загальну суму, еквівалентну 25 030,43 доларів США, вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення авансу у сумі 703 522,77 грн. слід відмовити.

У зв`язку з недоведеністю наявності основного боргу слід відмовити і в задоволенні вимоги про стягнення 3% річних.

Також зазначив, що зобов`язання, які були установлені попереднім договором, припинилися з 1 квітня 2020 року у зв`язку з не укладенням основного договору. Проте, ні умовами попереднього договору, ні нормами чинного законодавства не встановлений порядок дій сторін попереднього договору у випадку не укладання основного договору з вини покупця (що мало місце у даному випадку), у тому числі не встановлений порядок та строки повернення грошових коштів, сплачених покупцем. За наведених обставин до спірних правовідносин вважає, що слід застосовувати приписи ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. З огляду на це вважає, що у ОСОБА_2 виник обов`язок щодо повернення сплаченої ОСОБА_1 суми авансу з моменту отримання листа-вимоги, тобто з 13 жовтня 2020 року.

Крім того, належна до повернення на користь ОСОБА_1 сума могла бути повернута шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення та/або переказу коштів на поточні рахунки, проте ні попередній договір, ні будь-які інші документи, які були в ОСОБА_2 , не містять інформації про реквізити належних ОСОБА_1 рахунків, на які було б можливо перерахувати кошти. Як наслідок, має місце прострочення кредитора, який не вчинив дій, до вчинення яких боржник не має змоги виконати свій обов`язок, а тому відповідно до ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає. Вважає, що слід відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_2 трьох процентів річних у сумі 12 358,97 грн.

11 січня 2020 року представником позивача за первісним позовом ОСОБА_5 подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що постанова Правління Національного Банку України №210 від 6 червня 2013 року «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», на яку посилається відповідач як на підставу необхідності доведення отримання ним грошових коштів за попереднім договором відповідними касовими документами, та вказуючи на відсутність належних доказів здійснення відповідних платежів, втратила чинність 5 січня 2018 року згідно з постановою Правління Національного Банку України №148 від 29 грудня 2017 року. Відповідачем не спростовано факт того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є представниками продавця ОСОБА_2 , та те, що ними були отримані грошові кошти за умовами попереднього договору саме у той спосіб, який передбачений у цьому договорі. При цьому відповідач, підписавши попередній договір в особі свого представника погодився на отримання грошових коштів саме у формі розписки, яка буде нотаріальна посвідчена. Вважає, що оскільки основний договір купівлі-продажу квартири оформлений 1 квітня 2020 року не був, а зобов`язання за попереднім договором припинені, обов`язок відповідача повернути аванс позивачу виникає з 2 квітня 2020 року.

15 січня 2021 року представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_7 подано заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначає, що не зважаючи на втрату чинності постановою Правління Національного банку України 6 червня 2013 року №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», підпунктом 2 п. 7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 29 грудня 2017 року №148, установлено, що фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному свідченню, у розмірі до 50 000 грн. включно. Платежі на суму, яка перевищує 50 000 грн., здійснюються шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення та/або переказу коштів на поточні рахунки (у тому числі на депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті).

ОСОБА_2 жодного разу ні в спірних, ні в будь-яких інших правовідносинах не погоджувався на отримання грошових коштів у формі розписки, навіть посвідченої нотаріально. Крім того, ОСОБА_2 жодного разу у будь-який спосіб не стверджував (не підтверджував), що він отримував грошові кошти від ОСОБА_3 та/або від ОСОБА_4 , які ті нібито отримували від ОСОБА_1 на виконання попереднього договору.

Вказує, що попередній договір, на підставі якого обґрунтовуються заявлені у первісному позові вимоги, від імені ОСОБА_2 був укладений ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої 29 листопада 2016 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л.Г. та зареєстрованої в реєстрі за №1846.

Згідно з п. 1.1, п. 1.2 попереднього договору його предметом є укладання між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку на момент укладання попереднього договору вже було зареєстроване 21 грудня 2016 року.

У той же час довіреністю від 29 листопада 2016 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 , поряд з іншим, на укладання попередніх договорів щодо нерухомого майна, яке буде збудоване на земельних ділянках, у тому числі за адресою АДРЕСА_2 , тобто щодо нерухомого майна, яке не є збудованим на момент укладання попереднього договору. Таким чином, укладаючи попередній договір щодо вже зареєстрованої квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 діяв з перевищенням наданих йому повноважень. Ніяких дій, які б свідчили про схвалення укладеного ОСОБА_3 попереднього договору від 6 квітня 2017 року ОСОБА_2 не вчиняв. Одним із доказів щодо зазначеної обставини є надана позивачем Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомої о майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 вересня 2020 року №224831149, відповідно до якої право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 . Істотною є також та обставина, що довіреністю від 29 листопада 2016 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 , поряд з іншим, одержувати належні йому гроші за результатами договорів (правочинів), в тому числі авансові платежі, в готівковій та безготівковій формі.

Тобто ОСОБА_3 був наділений повноваженнями на отримання належних ОСОБА_2 грошей у спосіб, який не суперечить чинному законодавству: готівкою або у безготівковому порядку - в залежності від суми.

2 лютого 2021 року представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_8 подано заяву про застосування позовної давності, в якій він зазначає, що оскільки починаючи з 30 червня 2017 року у ОСОБА_2 (боржника) виник обов`язок щодо повернення ОСОБА_1 (кредиторові) грошових коштів у сумі, еквівалентній 10 000 доларів США, фактично отриманих під час укладання попереднього договору, з утриманням 10% від вартості об`єкту на день укладення цього договору, з цього ж самого моменту у ОСОБА_1 виникло право вимоги до ОСОБА_2 щодо зазначеної суми. До цієї вимоги застосовується загальна позовна давність, що встановлюється тривалістю у три роки.

Звернувшись 23 листопада 2020 року до суду із вимогою про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів, у т. ч. і тих, право вимоги повернення яких виникло 30 червня 2017 року, ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності щодо стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів, сплачених при укладанні попереднього договору у сумі, еквівалентній 10 000 доларів США.

28 грудня 2020 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, який мотивував тим, що за твердженням ОСОБА_1 на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу квартири від 6 квітня 2017 року, як станом на 30 березня 2020 року, так і на час подання зустрічного позову він сплатив грошові кошти в сумі, еквівалентній 25 030,43 доларів США, що значно менше належних та вказаних у п. 3.2 попереднього договору 55000,00 доларів США. При цьому наданими ОСОБА_1 письмовими доказами підтверджується систематичне порушення встановлених у п. 2.2 попереднього договору обов`язків при здійсненні поточних платежів.

Умовами п. 5.11 попереднього договору купівлі-продажу квартири від 6 квітня 2017 року передбачено, що у разі якщо покупець ( ОСОБА_1 ) ухиляється від виконання зобов`язань за цим договором, продавець ( ОСОБА_2 ) повертає фактично отримані гроші в 30-денний термін, стягнувши при цьому з покупця штрафні санкції у розмірі 10% від вартості об`єкту на день укладання цього договору.

У п. 3.2 попереднього договору купівлі-продажу квартири від 6 квітня 2017 року сторони обумовили, що вартість об`єкту на день укладання договору становить 1 492 250 грн.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 фактично отриманих ним грошових коштів за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 6 квітня 2017 року, враховуючи факти ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань за попереднім договором, на підставі ч. 1 ст. 611 ЦК України та п. 5.11. попереднього договору купівлі - продажу квартири від 6 квітня 2017 року ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 10% від вартості об`єкту на день укладання цього договору (1 492 250,00 грн.), що становить 149 225 грн. та судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом зустрічного позову.

2 лютого 2021 року представником відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5 подано пояснення на зустрічну позовну заяву, в якій висловлене заперечення проти задоволення зустрічної позовної заяви, обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 одразу після укладання попереднього договору розпочав ремонтні роботи в квартирі та з травня 2017 року став проживати в ній зі своєю родиною. Оскільки квартира була не придатна для проживання та потребувала капітального ремонту, що призвело до значних грошових витрат, ОСОБА_1 погодив з ОСОБА_2 про відтермінування строків оплати за попереднім договором до остаточного завершення ремонтних робіт. Така домовленість сторонами письмово не оформлювалася, оскільки ОСОБА_1 мав реальні наміри для придбання даної квартири. Зі свого боку ОСОБА_2 не наполягав на здійсненні оплати відповідно до умов попереднього договору, не висловлював вимоги про припинення, розірвання цього договору та сплату штрафних санкцій. Виходячи з приписів п. 5.11. попереднього договору, та ураховуючи те, що ОСОБА_1 було порушено строк оплати чергового платежу 30 червня 2017 року, ОСОБА_2 в 30-ти денний термін був зобов`язаний повернути фактично отримані грошові кошти під час укладання попереднього договору в сумі, еквівалентній 10 000 доларів США за мінусом 10% від вартості об`єкту на день укладення цього договору. Даний пункт договору носить зобов`язальний характер. Укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 попередній договір за домовленістю сторін не був продовжений. Також, попередній договір не був розірваний, в тому числі за вимогою ОСОБА_2 та у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 його умов, а також в судовому порядку не був визнаний недійсним. Вважає, що 30-денний термін повернення отриманих коштів та утримання штрафних санкцій закінчився 29 липня 2017 року, позовна давність становить 1 рік, у зв`язку з чим заявила про застосування позовної давності до позовних вимог за зустрічним позовом.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_5 позов підтримала, просила задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов просив задовольнити.

В судове засідання треті особи не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, що узгоджується з вимогами частини 11 статті 128 ЦПК України.

Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року заяву представника позивача за первісним позовом ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Ухвалою суду від 15 січня 2021 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій та відшкодування збитків за попереднім договором купівлі-продажу квартири до спільного розгляду з первісним позовом. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 4 лютого 2021 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом, залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, судом встановлені такі фактичні обставини.

Довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л.Г. 26 листопада 2016 року за реєстровим № 1846, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 та ОСОБА_9 : управляти та розпоряджатися нерухомістю, що знаходиться за адресою, зокрема: АДРЕСА_2 , включаючи земельні ділянки та зведеними на них житловими та нежитловими будинками та спорудами, а також квартирами, що на день виконання довіреності будуть належати ОСОБА_2 на праві власності; укладати і підписувати попередні договори та договори щодо нерухомості, яка буде збудована на земельних ділянках, включаючи земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 ; одержувати належні ОСОБА_2 грошові кошти за результатами договорів (правочинів), в тому числі авансові платежі в готівковій та безготівковій формі, з метою наступної передачі їх ОСОБА_2 (а.с. 97-98).

6 квітня 2017 року ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л.Г. 29 листопада 2016 року за реєстром № 1846 діяв ОСОБА_3 (продавець), уклав з ОСОБА_1 (покупцем) попередній договір про укладення в майбутньому - в термін не пізніше 1 квітня 2020 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Бадрудіновою Н.О. за реєстровим № 469. Право власності на квартиру за ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 грудня 2016 року.

У відповідності до п. 3.2. договору вартість об`єкту на день укладення договору становить 1 493 250 грн., що еквівалентно 55 000 доларів США.

В підтвердження наміру придбати об`єкт нерухомості та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу квартири в майбутньому у відповідності до п. 2.1. договору позивач передав представнику продавця ОСОБА_3 в якості гарантійних забезпечувальних коштів грошову суму в розмірі 271 500 грн., що еквівалентно 10 000 доларів США, яка при розрахунках за основним договором, зараховується у ціну об`єкта.

Відповідно до п. 2.2. договору, решту частини гарантійних забезпечувальних коштів, що також зараховується в суму основного договору, а саме: 1 221 750,00 (один мільйон двісті двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят) гривень 00 коп., що еквівалентно 45 000,00 (сорок п`ять тисяч) доларів США, покупець зобов`язався сплатити продавцю до оформлення договору купівлі-продажу квартири (Основного договору) наступним чином: до 30 червня 2017 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 вересня 2017 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 грудня 2017 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 березня 2018 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 червня 2018 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 вересня 2019 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 грудня 2019 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, до еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 березня 2019 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 червня 2019 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 вересня 2019 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 грудня 2019 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, що еквівалентна 3 750 доларів США, до 30 березня 2020 року кошти в національній валюті України у гривні в сумі, до еквівалентна 3 750 доларів США.

Відповідно до інших умов договору, а саме

п. 2.3.: всі суми згідно цього договору вносяться (сплачуються) в гривні відповідно до комерційного курсу ОТП банку продажу готівкового долара США на день розрахунку;

п. 2.4.: отримання наступних гарантійних забезпечувальних коштів підтверджується власноручно складеною розпискою продавця або представника та/або засвідчується заявою продавця або представника, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально;

п.. 2.6.: зазначені в цьому договорі забезпечувальні кошти не є завдатком і на них не розповсюджуються норми цивільного законодавства України про завдаток;

п. 4.2.1.: у визначений термін, що визначений у п. 2.2. провести розрахунки з продавцем;

п. 5.3.: покупець має право проживати, робити ремонт у квартирі та зобов`язується сплачувати комунальні платежі;

п. 5.4.: одностороння відмова від виконання зобов`язань за договором не допускається;

п. 5.11.: у разі, якщо покупець ухиляється від виконання зобов`язань за цим договором, продавець повертає фактично отримані гроші в 30-денний термін, стягнувши при цьому з покупця штрафні санкції у розмірі 10% від вартості об`єкту на день укладання договору (а.с. 10-13).

22 травня 2018 року ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, заявою, посвідченою приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Бадрудіновою Н.О. за реєстровим № 679, підтвердив отримання від ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 100 000 грн., що еквівалентно 3831 доларів США, в якості оплати частини забезпечувального платежу, відповідно до умов попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Бадрудіновою Н.О. 6 квітня 2017 року, за реєстровим №469 (а.с. 14).

12 вересня 2019 року ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, заявами, посвідченими приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кінащук В.С., за реєстровими № 2386, 2387, 2388, підтвердив отримання від ОСОБА_1 частини забезпечувального платежу за умовами п. 2.2. попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 6 квітня 2017 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Бадрудіновою Н.О., за реєстровим № 469:

в сумі 99800 грн., що еквівалентно 4000 доларів США;

в сумі 99995 грн.;

в сумі 79631 грн. (а.с. 15-17).

Оригінали попереднього договору від 6 квітня 2017 року та заяви від 22 травня 2018 року, від 12 вересня 2019 року надавались в судовому засіданні 15 січня 2021 року та були оглянуті судом.

Всього за умовами попереднього договору в якості частини забезпечувальних платежів позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 було сплачено представникам відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 25 030,43 доларів США, що згідно з комерційним курсом ОТП Банку продажу готівкового долара США на дату оплати коштів складало суму 650 926 грн.

7 жовтня 2020 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 лист-вимогу, в якій зазначив, що оскільки в обумовлений попереднім договором термін основний договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладений не був, жодна зі сторін не направляла другій стороні пропозицію про його укладення, то зобов`язання за попередній договором припинено, тому просив ОСОБА_2 повернути сплачені ним кошти в якості оплати забезпечувального платежу за попереднім договором від 6 квітня 2017 року в сумі, еквівалентній 25 030,43 доларів США, перерахувавши кошти на зазначений ним рахунок (а.с. 21-22).

При вирішенні справи суд застосовує такі норми права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Висновки суду по суті спору.

Оскільки у передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що гарантійні забезпечувальні кошти, сплачені ОСОБА_1 представникам ОСОБА_2 за попереднім договором, є авансом та підлягають поверненню власникові в сумі, що еквівалентна 25030,43 доларів США, на підставі п. 5.11. попереднього договору.

В той же час, оскільки позивач за первісним позовом ОСОБА_1 передав представникам ОСОБА_2 аванс у розмірі 650 926 грн., що еквівалентно 25030,43 доларів США, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України, при цьому офіційний курс гривні до долара США змінився і становив 28,1067 грн. за 1 долар США, у зв`язку з чим сума боргу станом на 18 листопада 2020 року (день звернення до суду з позовом), еквівалентна 25030,43 доларів США, становила 703 522,77 грн.

Також, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 свій обов`язок щодо повернення авансу ОСОБА_1 не виконав, на підставі частини другої ст. 625 ЦК України з нього необхідно стягнути 3% річних від простроченої суми, що становить 12 358,67 грн. (650 926 грн. * 3% : 365 днів * 231 день прострочення з 2 квітня по 18 листопада 2020 року).

На підставі викладеного первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Зроблені судом вищевикладені висновки щодо застосування відповідних норм права узгоджуються із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року по справі №296/10217/15-ц.

При цьому суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи представника відповідача за первісним позовом про те, що представники ОСОБА_2 , укладаючи попередній договір та отримуючи кошти в якості забезпечувальних платежів за договором діяли з перевищенням повноважень, оскільки довіреністю, наданою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 уповноважив його розпоряджатися нерухомістю, що знаходиться за адресою, зокрема: АДРЕСА_2 , одержувати належні ОСОБА_2 грошові кошти за результатами договорів (правочинів), в тому числі авансові платежі в готівковій та безготівковій формі, з метою наступної передачі їх ОСОБА_2 . Квартира, щодо якої ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу, знаходиться саме за цією адресою. Щодо повноважень ОСОБА_4 , то суд не мав можливості їх перевірити, оскільки копія відповідної довіреності не надавалась, однак заяви про отримання коштів ОСОБА_4 від ОСОБА_1 були посвідчені нотаріально, нотаріус при їх посвідченні зобов`язаний перевіряти повноваження представника, у зв`язку з чим сумніви щодо допустимості цих доказів у суду відсутні.

В той же час ненадання відповідачем ОСОБА_2 доказів про скасування довіреностей, доказів вжиття заходів про витребування коштів у представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв`язку з їх неправомірним заволодінням, свідчать про правомірність вчинених представниками від імені ОСОБА_2 правочинів.

Також необґрунтованими є доводи щодо неналежності як доказів здійснення відповідних платежів, підтверджених наданими заявами про отримання коштів представниками ОСОБА_2 перевищенням платежів 50 000 грн., оскільки ці заяви не містять і не можуть містити інформації про те готівкою чи переказом на рахунок були здійснені платежі. Ці доводи не спростовують висновків суду про отримання представниками відповідача ОСОБА_2 від ОСОБА_1 коштів у законний спосіб на підставі нотаріально посвідчених заяв.

Не заслуговує на увагу й довід щодо виникнення у ОСОБА_2 обов`язку повернення сплаченої ОСОБА_1 суми авансу з моменту отримання листа-вимоги, тобто з 13 жовтня 2020 року, оскільки на підставі статті 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припинилось у зв`язку з не укладенням основного договору і 2 квітня 2020 року у ОСОБА_2 виник обов`язок повернути аванс. Прострочення кредитора у зв`язку з цим відсутнє.

Крім того, не може вважатись обґрунтованою причиною не повернення авансу відсутність у ОСОБА_2 реквізитів рахунку для перерахування коштів ОСОБА_1 . В той же час у листі-вимозі від 7 жовтня 2020 року про повернення коштів ОСОБА_1 зазначив реквізити рахунку для перерахування коштів, однак і після цього ОСОБА_2 кошти не перерахував.

Підлягає задоволенню і зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій.

При цьому суд керується положеннями п. 5.11. попереднього договору і вважає, що фактично покупець - відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ухилився від виконання зобов`язань за попереднім договором - сплати решти частини гарантійних забезпечувальних коштів, у зв`язку з чим після повернення йому ОСОБА_2 фактично отриманих грошей, з нього на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути штрафні санкції у розмірі 10% від вартості об`єкту на день укладання договору - 149 225 грн.

Заяви представників сторін про застосування позовної давності є необґрунтованими, оскільки строк позовної давності не пропущений.

При цьому суд виходить із того, що за попереднім договором відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності почався зі спливом строку виконання цього договору - 2 квітня 2020 року, коли сторони не уклали договір купівлі-продажу квартири.

Суд вказує про безпідставність застосування позовної давності за окремими вимогами, зокрема, про стягнення грошових коштів, сплачених при укладанні попереднього договору 6 квітня 2017 року, та вимогою про стягнення штрафних санкцій за зустрічним позовом із зазначених вище підстав.

При цьому суд також зазначає, що попередній договір діяв з дня його укладення - 6 квітня 2017 року і припинив свою дію 1 квітня 2020 року. При цьому він не був розірваний, продовжений, визнаний недійсним. Протягом строку дії договору покупець ОСОБА_1 допускав порушення його умов, а саме замість сплати решти частини гарантійних забезпечувальних платежів у передбачений договором термін - до 30 червня 2017 року, до 30 вересня 2017 року, 30 грудня 2017 року, 30 березня 2018 року, сплатив їх тільки 12 вересня 2019 року. В той же час представниками продавця ОСОБА_2 ці платежі приймались, про порушення зобов`язань за договором з ініціюванням його розірвання на цій підставі ніким не заявлялось, що свідчить про наявність наміру сторін на укладення договору купівлі-продажу квартири.

Зазначені обставини вказують на те, що право вимоги як у позивача за первісним позовом про стягнення авансу, так і у позивача за зустрічним позовом про стягнення штрафних санкцій, виникло 2 квітня 2020 року - після неукладення сторонами договору купівлі-продажу квартири у передбачений попереднім договором строк.

Пред`явлення ж вимог позивачем за первісним позовом про стягнення коштів та позивачем за зустрічним позовом про стягнення штрафних санкцій протягом строку дії попереднього договору не відповідало б його умовам та свідчило б про бажання його достроково розірвати.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням первісного та зустрічного позовів, провівши зустрічне зарахування на підставі частини дванадцятої статті 265 ЦПК України, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю в сумі 566 654, 44 грн. (715 881,44 грн. - 149225 грн.).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить із наступного.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

У відповідності до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною першою статті 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Відповідно до частин першої - другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного у зв`язку із задоволенням первісного та зустрічного позовів, задоволенням заяви про забезпечення позову із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю сплаченого сторонами судового збору в сумі 6086,97 грн. (7158,82 грн. (сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання позову) + 420,40 грн. (сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання заяви про забезпечення позову) - 1492, 25 грн. (сплачений ОСОБА_2 судовий збір за подання зустрічного позову).

Також у зв`язку із задоволенням первісного позову із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 15 771,20 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу, з яких 3363,20 грн. - витрати за складання та подання позовної заяви, 2522,40 грн. - витрати за складання подання відповіді на відзив, 1681,60 грн. - за участь адвоката в судовому засіданні в режимі відеоконференції 25 лютого 2021 року, 840,80 грн. - за складення та подання до суду заяви про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, 1681,60 грн. - за складення та подання до суду пояснень на зустрічну позовну заяву, 4000 грн. - за представництво інтересів ОСОБА_1 в судовому засіданні 15 січня 2021 року, 1681,60 грн. - за участь адвоката в судовому засіданні в режимі відеоконференції 10 березня 2021 року.

На підтвердження понесених витрат суду надано копію договору про надання правової допомоги №223 від 1 жовтня 2020 року, укладеного між адвокатським об`єднанням «Лекс Експерт» та ОСОБА_1 , додаткової угоди №1 від 1 грудня 2020 року до договору про надання правової допомоги №223, укладеної між адвокатським об`єднанням «Лекс Експерт» та представником ОСОБА_1 в межах наданих повноважень, доручення №242 від 1 жовтня 2020 року адвокатського об`єднання «Лекс Експерт», свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_5 від 8 листопада 2018 року, ордера про надання правничої допомоги ОСОБА_1 від 1 жовтня 2020 року, акти приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 1 жовтня 2020 року, № 4, 5 від 15 січня 2021 року, № 7 від 22 лютого 2021 року, копії квитанцій про сплату ОСОБА_1 на користь адвокатського об`єднання «Лекс Експерт» витрат на професійну правничу допомогу.

Суд вважає, що розмір понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям, визначеним частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

В той же час транспортні витрати у сумі 2158,56 грн., понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переїздом представника ОСОБА_10 з м. Камянське Дніпропетровської області до Липоводолинського районного суду Сумської області для участі в судовому засіданні 15 січня 2021 року, відшкодуванню не підлягають, оскільки відповідно до частини першої статті 138 ЦПК України такі витрати несуть сторони та їхні представники.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 у відповідності до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України не подано до суду доказів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу та не зроблено його представником відповідну заяву до закінчення судових дебатів.

Керуючись ст. 3, 12, 141, 193, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 566 654 грн. 44 коп. боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6086 грн. 97 коп. судового збору та 15 771 грн. 20 коп. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за первісним позовом: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП невідомий).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за первісним позовом: ОСОБА_4 , ( АДРЕСА_6 , РНОКПП невідомий).

Повне рішення суду складене 25 травня 2021 року.

Суддя О. В. Кузьмінський