Постанова

Іменем України

19 травня 2021 року

м. Київ

справа № 320/3803/19

провадження № 61-19518св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 липня

2019 року, ухвалене у складі судді Колодіної Л. В., та постанову Запорізького апеляційного суду від 14 грудня 2020 року, прийняту у складі колегії суддів: Крилової О. В., Полякова О. З., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 23 листопада 2017 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) через систему інтернет-клієнт-банкингу підписав із використанням електронного цифрового підпису анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ», які надає банк. На підставі вказаного договору приєднання б/н ФОП ОСОБА_1 отримав на поточний рахунок кредитні кошти

у розмірі 100 000 грн. Згідно з умовами пункту 3.2.8.3 укладеного договору банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язався надати відповідачу терміновий кредит в обмін на зобов`язання відповідача щодо повернення кредиту, сплати відсотків, комісій та винагород.

Відповідач порушив умови кредитного договору, не повернув вчасно кредитні кошти, не сплатив у повному обсязі проценти у вигляді щомісячної комісії. Станом на 24 квітня 2019 року заборгованість за кредитним договором відповідача становила 42 684,38 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 29 483,67 грн; заборгованості за процентами, нарахованими на прострочену заборгованість, - 7 365,45 грн; заборгованості за процентами у вигляді щомісячної комісії - 4 591,59 грн; пені - 1 243,67 грн.

У січні 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено відомості про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1

АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення своїх прав, просило суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором

у розмірі 42 684,38 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 29 483,67 грн; заборгованості за процентами, нарахованими на прострочену заборгованість, - 7 365,45 грн; заборгованості за процентами у вигляді щомісячної комісії - 4 591,59 грн; пені - 1 243,67 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 17 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за договором кредиту від 23 листопада 2017 року б/н, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 29 483,67 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір

у розмірі 1 326 грн.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, відсутні правові підстави для стягнення на користь банку заборгованості за процентами, нарахованими на прострочену заборгованість, заборгованості за процентами у вигляді щомісячної комісії, пені. Натомість відповідачем не спростовані доводи позивача щодо розміру заборгованості за тілом кредиту, тому суд вважав доведеними ці позовні вимоги та стягнув суму боргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 14 грудня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 липня

2020 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився

і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. При цьому при застосуванні норм права суд послався на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження

№ 14-131цс19).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 липня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 14 грудня 2020 року, справу в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими на прострочену заборгованість, та процентами у вигляді комісії направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині відмови

в задоволенні позову про стягнення пені та в частині стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у касаційному порядку сторонами не оскаржуються, тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення процентів, ухвалили судові рішення без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, зокрема заяви-анкети про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ».

Банк стверджує, що суди, ухвалюючи судові рішення в оскаржуваній частині, не врахували висновків Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 01 листопада 2019 року

у справі № 918/723/18.

Суди неправильно послалися на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), оскільки в цій справі встановлені інші фактичні обставини, правовідносини виникли з іншого договору приєднання.

Відзив на касаційну скаргу у визначений судом касаційної інстанції строк не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 січня 2021 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

У лютому 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23 листопада 2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ФОП ОСОБА_1 укладений договір кредиту б/н, який складається із анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» та Витягу з умов і правил надання банківських послуг, за умовами якого ОСОБА_1 отримав на свій поточний рахунок кредитні кошти у розмірі 100 000 грн.

У Анкеті-заяві визначено істотні умови кредитного договору, а саме:

- вид кредиту: строковий (пункт 1.1);

- розмір кредиту: визначається ПриватБанком, вказується у профайлі Позичальника на сайті kub.pb.ua (пункт 1.2);

- строк кредиту: 12 місяців з моменту видачі коштів (пункт 1.3);

- проценти (комісія) за користування кредитом 2 % на місяць від початкового розміру кредиту (пункт 1.4);

- порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в який було здійснено видачу коштів (пункт 1.5);

- у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в пункті 1.5 цієї заяви, проценти за користування кредитом становлять 4 % на місяць від суми заборгованості. При цьому сплачується неустойка в розмірі і згідно з розділом 3.2.8 Умов та правил надання банківських послуг (пункт 1.6).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, станом на

11 квітня 2019 року відповідач має заборгованість у загальному розмірі 42 684,38 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 29 483,67 грн; заборгованість за процентами, нарахованими на прострочену заборгованість, - 7 365,45 грн; заборгованість за процентами у вигляді щомісячної комісії - 4 591,59 грн; пеня - 1 243,67 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правовідносини (взаємні права та обов`язки) між сторонами у справі виникли на підставі укладеного 23 листопада 2017 року між

ФОП ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ».

Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ», ОСОБА_1 шляхом підписання цієї заяви, приєднується до розділу 3.2.8 Умов та правил надання послуги «КУБ» бере на себе всі зобов?язання, зазначені в цих Умовах, та укладає кредитний договір.

Відповідно до пункту 3.2.8.3.2 Умов та правил надання послуги «КУБ» за користування послугою клієнт сплачує щомісячно проценти за користування кредитом у розмірі, що зазначені в заяві та тарифах.

Однак, зазначаючи, що надані позивачем докази взагалі не містили умов, зокрема й щодо сплати процентів, нарахованих на прострочену заборгованість, та процентів у вигляді щомісячної комісії, апеляційний суд

у порушення вимог статей 89, 264 - 265, 382 ЦПК України не звернув уваги на те, що в пунктах 1.4 ,16 анкети-заяви сторони погодили проценти (комісію) за користування кредитом: 2 % місяць від початкового розміру кредиту;

у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений у пункті 1.5 цієї заяви, проценти за користування кредитом становлять 4 % на місяць від суми заборгованості. При цьому сплачується неустойка в розмірі і згідно з розділом 3.2.8 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 14 - 15).

Підписавши анкету-заяву (міститься електронний підпис позичальника), яка є складовою частиною кредитного договору, позичальник, відповідно до статей 3, 627 ЦК України, добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання. Спростування наведених висновків судове рішення апеляційного суду не містить.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вимог статей 81, 367, 374 ЦПК України з урахуванням повноважень суду не врахував вищевказане.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства

є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням

є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Таким чином, у порушення статей 89, 263 - 264, 382 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог про стягнення процентів, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Усунути ці недоліки на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноваження Верховного Суду та меж перегляду справи в касаційній інстанції (стаття 400 ЦПК України), коли необхідно встановлювати фактичні обставини та оцінювати докази, давати оцінку доводам і розрахункам банку щодо суми заборгованості, яку не здійснив суд, є неможливим.

Крім того, Верховний Суд зауважує, що посилання суду апеляційної інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) є необґрунтованим, оскільки фактичні обставини у справі № 342/180/17 є відмінними від обставин справи, що розглядається тому висновки, здійснені судом касаційної інстанції

у справі № 342/180/17, не є подібними для цієї справи.

У справі № 342/180/17 встановлено що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщено на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, у зв`язку з чим зроблено висновок про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У той час як у цій справі встановлено, що між АК КБ «ПриватБанк» та ФОП ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ», і у самій анкеті-заяві визначено істотні умови кредитного договору, зокрема обумовлено розмір процентів, у тому числі їх розмір (підвищений) у разі несвоєчасного погашення кредиту, і ці обставини позивач не заперечував.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки апеляційний суд належним чином не встановив правовідносини, які виникли між сторонами щодо нарахування та сплати процентів у вигляді щомісячної комісії та процентів, нарахованих на прострочену заборгованість, не з`ясував фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, то суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень не може ухвалити власне судове рішення.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування в частині стягнення заборгованості за процентами з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 14 грудня 2020 року в частині вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів у вигляді щомісячної комісії, стягнення процентів, нарахованих на прострочену заборгованість, скасувати, а справу в цій частині передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 липня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 14 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець