ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2021 року м. Кропивницький

справа № 386/11/21

провадження № 22-ц/4809/717/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області (суддя Гарбуз О. С.) від 05 лютого 2021 року

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 22 лютого 2012 року. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

На виконання договору банк відкрив відповідачу картковий рахунок і встановив на ньому кредитний ліміт, а відповідачу надав платіжну картку. Надалі розмір кредитного ліміту банк збільшив до 10000 грн.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30 листопада 2020 року становить 10340,00 грн з яких: 7802,25 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2537,75 грн - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2021 року в задоволені позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи рішення, суд мотивував його тим, що позивач не довів наявність невиконаного зобов`язання з боку відповідачки. Зокрема, за висновком суду, надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 22 лютого 2012 року не містить даних про суму кредиту, про видачу платіжної картки, її виду та строку дії, можливість збільшення кредитного ліміту та збільшення суми коштів, які надаються банком. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що викладений на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/ не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору і не дає підстав вважати, що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника та відповідно брав на себе зобов`язання з відсотків за користування кредитними коштами, а тому правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за простроченими відсотками - відсутні.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на неї

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову та покладення судових витрат на відповідача.

Позивач вважає, що суд дав не вірну оцінку доказам у справі. Так, зокрема, анкета-заява відповідачки від 22 лютого 2012 року вказує на те, що між нею і відповідачем було укладено кредитний договір у формі договору приєднання до запропонованих банком Умов та Правил. Факт укладення договору підтверджується діями відповідачки, яка отримала кредитну картку, активувала її та використовувала кошти, які їй надав банк, здійснювала часткову сплату заборгованості. Ці відомості містяться у виписці по рух коштів на рахунку, який банк відкрив для відповідачки. Суд вочевидь помилково відмовив у стягнені з відповідачки «тіла» кредиту, попри очевидні докази використання нею коштів, які їй надав банк.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалася. Однак відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина третя статті 360 ЦПК України.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

22 лютого 2012 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» (у зв`язку зі зміною типу товариства змінено назву на АТ КБ «Приватбанк») з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до цієї анкети-заяви, вона в повному обсязі приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua, і які разом із Пам`яткою клієнта і Тарифами банку складають договір банківського обслуговування.

Після цього банк відкрив на ім`я ОСОБА_1 картковий рахунок та встановив на ньому кредитний ліміт, видав їй платіжну картку типу «Універсальна».

Відповідачка користувалася коштами, які йому надав банк, але не повернула їх банку і має заборгованість за кредитом.

Банк обліковує за відповідачкою заборгованість в сумі 10340,00 грн, а саме:

7802,25 грн - заборгованість за простроченим «тілом» кредиту;

2537,75 грн - заборгованість за відсотками, які нараховані банком на суму боргу по кредиту.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не повною мірою.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Натомість за змістом ст. 599 ЦК України, виконання зобов`язання, проведеного належним чином, припиняє його.

Відмовляючи в стягненні заборгованості за користування кредитом, суд першої інстанції зробив висновок, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, повний текст якого розміщено в мережі Інтернет на ресурсі: https://privatbank.ua/terms/, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» не можна вважати складовими частинами кредитного договору оскільки відсутності достовірні докази на підтвердження прийняття відповідачем цих умов, що є неприпустимим. Анкета-заява позивача від 22 лютого 2012 року не містить будь-яких умов щодо суми кредиту, розміру процентної ставки, строку кредитування, що, на думку суду, не дає підстав вважати, що між сторонами по справі був укладений кредитний договір, а отже відсутні підстави для стягнення з відповідача кредиту та процентів за користування ним.

Проте, з анкети-заяви ОСОБА_2 від 22 лютого 2012 року, яку вона подала до ПАТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що серед запропонованих банком банківських продуктів вона обрала платіжну картку «Універсальна» (с. 13).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» (с. 11) така картка їй була надана 22 лютого 2012 року зі строком дії до 31 грудня 2015 року, а після настання цього терміну видана нова картка зі строком дії до 31 серпня 2019 року і у вересні 2019 року банк видав ще одну картку зі строком дії до 30 червня 2023 року.

Випискою з банківського рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , за період з 22січня 2012 року по 01 жовтня 2020 року підтверджується встановлення банком на рахунку кредитного ліміту, а також використання відповідачкою коштів з цього рахунку на споживчі цілі, здійснювала поповнення кредитного рахунку власними коштами (с. 48 - 52).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічну за змістом норму містить п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, яке діє на час ухвалення судом рішення.

Отже, належним та допустимим первинним доказом проведення операцій з коштами на рахунку можуть являтися: виписки з особового рахунку клієнта банку, інші касові документи або документальні розпорядження розпорядника коштів про їх перерахування.

Згідно з розрахунком заборгованості, який зробив банк на підставі виписи з особового рахунку відповідачки (с. 5 - 10), вбачається наявність від`ємного платіжного балансу. Зокрема, заборгованість ОСОБА_1 за використаними коштами банку становить 7802,25 грн.

Відповідно до норм частин 1 - 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Місцевий суд не надав належної оцінки цим доказам у їх сукупності, не спростував їх та безпідставно вказав, що вони не підтверджують факт отримання відповідачкою коштів банку через відсутність її підпису на виписці з особового рахунку.

Проте, відповідно до Положення виписки по рахунках формує банк і на них не має бути підпису клієнта, як обов`язкової умови достовірності відображеної у виписках інформації.

Отже, в цій частині суд неправильно встановив істотні обставини цієї справи.

Зазвичай під боргом розуміють зобов`язання, за яким одна сторона (боржник) повинна виконати на користь іншої сторони (кредитора) або третьої особи (вигодонабувача). Це може бути передача певного товару, переказ певної суми грошових коштів тощо.

Зміст зобов`язання позичальника за договором позики або кредиту є повернення отриманих від позикодавця або кредитодавця грошових коштів та в сплаті процентів, якщо такий обов`язок передбачених умовами договору.

При цьому, відповідно до статей 1048, 1056-1 ЦК України, кредитор (позикодавець, кредитодавець) має право на отримання процентів у розмір і в порядку, встановленому договором.

У цій справі вирішуючи вимоги банку про стягнення з відповідачки процентів суд обґрунтовано відхилив надані позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку а також витяг з Тарифів обслуговування, які видрукувані із сайту банку (http:privatbank.ua/terms/), оскільки інформація, що в ній зазначена, повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити на власний розсуд будь-які зміни в Умови та Правила. При цьому відсутні докази того, що умови, які у цих виписках зазначені доведені до відома відповідачки на час укладення договору і прийняті нею.

Правильним є висновок суду першої інстанції, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Водночас в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачку було ознайомлено саме з тими Тарифами, а також Умовами і Правилами надання банківських послуг, які були чинними саме на момент підписання нею заяви - приєднання, а також з подальшими їх змінами. Разом з тим, підписана ОСОБА_1 анкета-заява від 22 лютого 2012 року не містить умов про проценти та їх розмір.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком з часу виникнення спірних правовідносин, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил у тій редакції, яка є найбільш сприятливою для задоволення позову.

Оскільки витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як стандартну форму та частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Зробивши такі висновки, суд першої інстанції врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 03 липня 2019 року по справі ЄУН 342/180/17.

За відсутності доказів того, що сторони по справі у встановленому чинним законодавством порядку погодили умови щодо процентів за користування кредитом, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні вимог про їх стягнення.

Вимог про стягнення процентів за користування коштами на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України) позивач не пред`являв.

І хоча позивач не надав доказів досягнення між ним і відповідачем домовленості про строк повернення позичальником використаних в межах кредитного ліміту коштів банку, це не спростовує той факт, що не повернута відповідачем банку сума коштів є заборгованістю і відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України позивач має право в будь-який час вимагати її повернення.

Такою вимогою, зокрема, є пред`явлення позову банком у цій справі.

При цьому вимога про стягнення усієї заборгованості за використані відповідачем грошові кошти в сумі 7802,25 грн підтверджена наданими позивачем доказами: випискою з відкритого на ім`я відповідачки рахунку про рух коштів, розрахунком заборгованості, довідкою про номери платіжних карток, які банк видав відповідачці.

Суд не дав належної оцінки цим доказом, не навів аргументів на їх спростування, а отже безпідставно відмовив в задоволенні вимоги позивача в цій частині.

Оскільки доводи позивача в частині стягнення заборгованості за наданими відповідачу коштами в сумі 7802,25 грн підтверджені наявними у справі доказами, які не були спростовані чи заперечені відповідачкою, то суд мав задовольнити таку вимогу в повному обсязі.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Доводи апеляційної скарги позивача є частково обґрунтованими з підстав, викладених вище.

Оскільки в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитом суд ухвалив помилкове рішення через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та через невідповідність висновків суду фактам, то в цій частині рішення належить скасувати й ухвалити нове рішення.

Що ж стосується відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів, то в цій частині судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає у відповідній частині апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Про судові витрати

Згідно з п.п. «в» ч. 4 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційний суд частково задовольняє вимоги позивача, то його витрати на сплату судового збору підлягають пропорційному присудженню з відповідача.

Матеріалами справи підтверджується, що за подання до суду позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102,00 грн, а за подання апеляційної скарги - 3153,00 грн, а всього 5255,00 грн.

Оскільки позов підлягає задоволенню на три чверті від заявлених вимог, то з відповідачки підлягає стягненню компенсація судових витрат позивача в сумі 3941,25 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2021 року скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості по кредиту і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код юридичної особи: 14360570, місцезнаходження: вулиця Грушевського, будинок 1 Д, м. Київ, 01001) заборгованість у розмірі 7802,25 грн (сім тисяч вісімсот дві гривні двадцять п`ять копійок).

В частині відмови у стягненні процентів залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код юридичної особи: 14360570, місцезнаходження: вулиця Грушевського, будинок 1 Д, м. Київ, 01001) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 3941,25 грн (три тисячі дев`ятсот сорок одна гривня двадцять п`ять копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко