ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 712/6155/20
Провадження № 22-ц/821/56/21
категорія: 311020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Єльцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Азот»,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Азот» - адвоката Блохи Ярослава Михайловича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Азот» про стягнення середнього заробітку, у складі головуючої судді Мельник І. О., повний текст рішення складено 09 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

24 червня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом вищезазначеного змісту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 листопада 2019 року Придніпровським районним судом м. Черкаси постановлено рішення у справі № 711/441/19 про стягнення з ПАТ «Азот» на його користь заборгованості по заробітній платі в сумі 7 535 грн 97 коп., середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку, а саме за період з 25 липня 2017 року по 05 листопада 2019 року в сумі 179 214 грн 28 коп. з відрахуванням всіх обов`язкових платежів, передбачених законом та 2 000 грн моральної шкоди. Вказане рішення вступило в законну силу 06 грудня 2019 року.

Відповідач добровільно рішення суду не виконав, тому позивачем було подано виконавчий лист на виконання до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю. В., якою 21 грудня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60929978. У зв`язку із повним фактичним виконанням, приватним виконавцем 25 березня 2020 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідач ПАТ «Азот» здійснив розрахунок по невиплаченій заробітній платі 20 лютого 2020 року в сумі 7 535 грн 97 коп. Отже, за період з 05 листопада 2019 року (день постановлення рішення) до 20 лютого 2020 (день розрахунку по невиплаченій заробітній платі) підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати. Це складає 75 робочих днів х 312 грн 22 коп., що складає до стягнення 23 146 грн 05 коп.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «Азот» на його користь середньомісячну заробітну плату за весь час затримки розрахунку з недоплаченої заробітної плати за період з 05 листопада 2019 року по 20 лютого 2020 року в розмірі 23 416 грн 05 коп.

Судові витрати просив покласти на відповідача.

04 вересня 2020 року позивач, через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог в якій вказав, що виходячи із дати, коли відповідач повністю провів виконання грошових зобов`язань з позивачем, тобто 13 березня 2020 року він просив суд стягнути з ПАТ «Азот» на користь позивача ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за весь час затримки розрахунку з недоплаченої зарплати за період з 05 листопада 2019 року по 13 березня 2020 року в розмірі 28 099 грн 80 коп. та понесені ним судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Азот» про стягнення середнього заробітку задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час виконання рішення суду з 05 листопада 2019 року по 13 березня 2020 року в розмірі 28 099 грн 80 коп. та понесені судові витрати в сумі 840 грн 80 коп., а всього 28 940 грн 60 коп.

Рішення мотивовано тим, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

При цьому, враховуючи, що останню виплату заробітної плати, в структуру якої, зокрема, входять відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» компенсаційні виплати, позивачу здійснено 13 березня 2020 року, тому суд прийшов до висновку, що середній заробіток слід стягнути з 05 листопада 2019 року по 13 березня 2020 року, а його розмір становитиме 28 099 грн 80 коп. (90 днів Х 312,22 грн. середньоденний розмір заробітної плати).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 06 листопада 2020 року, представник ПАТ «Азот» - адвокат Блоха Я. М., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив його повністю скасувати та поставити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи скарги зводяться до того, що представником позивача у процесі розгляду справи в суді першої інстанції було подано заяву про збільшення позовних вимог вже після проведення судового засідання. А відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Також скаржник переконаний у відсутності підстав для стягнення з нього середнього заробітку по 13 березня 2020 року, що є днем виплати компенсації середнього заробітку, адже ця компенсація на день звільнення навіть не виникла.

Крім того, скаржник вважає, що позивачем пропущено тримісячний строк на звернення до суду, оскільки повний розрахунок по заборгованості із заробітної плати відбувся 20 лютого 2020 року, а виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати позивачу було проведено 13 березня 2020 року. Таким чином, строк позовної давності для стягнення середнього заробітку при звільненні розпочався 14 березня 2020 року та відповідно закінчився 14 червня 2020 року, тоді як позовна заява ОСОБА_1 датована 24 червня 2020 року у зв`язку з чим для позивача строк позовної давності сплив. При цьому, в оскаржуваному рішенні не наведено доказів та правових норм, які б спростовували цю обставину.

Суд першої інстанції також залишив поза увагою, і той факт, що обов`язком роботодавця є справляння і сплата ПДФО та військового збору, не зазначивши в резолютивній частині рішення про утриманням податків та інших обов`язкових платежів з присудженої суми.

Також за затримку розрахунку при звільненні позивачу за період з 25 липня 2017 року по 05 листопада 2019 року судовим рішенням присуджено стягнення середнього заробітку. Вказане рішення було виконано, 31 січня 2020 року, шляхом сплати середнього заробітку, а 20 лютого 2020 року сплачено заборгованість із заробітної плати.

Отже, ПАТ «Азот» за робочий день 05 листопада 2019 року, ще 31 січня 2020 року компенсував ОСОБА_1 середній заробіток, однак місцевий суд до обрахунку кількості робочих днів за які ПАТ «Азот» має компенсувати ОСОБА_1 середній заробіток включив і дату 05 листопада 2019 року.

Скаржник вважає, що стягнення судом першої інстанції у справі № 711/4441/19 на користь позивача середнього заробітку в розмірі 179 214 грн 28 коп. та 2 000 грн моральної шкоди в більш як в повній мірі компенсувало всі його можливі майнові втрати, оскільки сума заборгованості по заробітній платі складала лише 7 535 грн 97 коп., що в 24 рази менше стягнутої суми середнього заробітку. Стягнення ще 28 099 грн 80 коп. є не співмірним та не справедливим по відношенню до Товариства.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року 2020 року відкрито провадження за апеляційною скаргою представника ПАТ «Азот» - адвоката Блохи Я. М. на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2020 року у вказаній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року справу призначено до розгляду на 24 грудня 2020 року на 8:30 год в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з відсутністю відомостей про отримання ОСОБА_1 ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційної скарги, її розгляд відкладено на 12 січня 2021 року на 8:00 год. з публікацією оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яка здійснена 30.12.2020.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що відповідно до змісту рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 листопада 2019 року, ОСОБА_1 з 2010 року працював на ПАТ «Азот», а 24 липня 2017 року, згідно до наказу № 695-ВК від 20 липня 2017 року, був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Вказаним рішенням було стягнуто з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 7 535 грн 97 коп., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 25 липня 2017 року по 05 листопада 2019 року в сумі 179 214 грн 28 коп., з відрахуванням всіх обов`язкових платежів передбачених законом, та 2 000 грн. моральної шкоди (а. с. 8-11).

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю. В. перебувало виконавче провадження ВП № 60929978 з примусового виконання виконавчого листа № 711/4441/19, виданого 11 грудня 2019 року, про стягнення з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 7 535 грн 97 коп., компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 25 липня 2017 по 05 листопада 2019 року в сумі 179 214 грн 28 коп., з відрахуванням всіх обов`язкових платежів передбачених законом, та 2 000 грн моральної шкоди.

У вказаному виконавчому провадженні винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця в сумі 18 875 грн 02 коп. та стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 253 грн 97 коп.

31 січня 2019 року з метою виконання ВП № 60929978 на рахунок ОСОБА_1 боржником перераховано 161 472 грн 82 грн. з відрахуванням податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

20 лютого 2020 року ПАТ «Азот» перераховано на рахунок ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 7 535 грн 97 коп. (а. с. 16).

Постановою приватного виконавця від 25 березня 2020 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 711/4441/19, виданого 11 грудня 2019 року, у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а. с. 14).

Згідно довідки ПАТ «Азот» від 30 липня 2020 року заробітна плата ОСОБА_1 виплачена 20 лютого 2020 року в сумі 7 535 грн 97 коп. Заборгованість станом на 23 липня 2020 року відсутня. Компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати нарахована в сумі 1 862 грн 16 коп. в лютому 2020 року та виплачена 13 березня 2020 року в сумі 1 499 грн 03 коп. (а. с. 31).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 49 ЦПК України).

За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції приведеним вимогам закону відповідає лише частково, з огляду на наступне.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, зокрема, КЗпП України та Закону України «Про оплату праці».

Главою VІІ КЗпП України регламентовано питання оплати праці.

Статтею 94 КЗпП України та ст. 21 Закону України «Про оплату праці» закріплено обов`язок роботодавця та кореспондуюче йому право працівника на оплату виконаної останнім роботи.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно до ст. 2 вищевказаного Закону, в структуру заробітної плати входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші компенсаційні та заохочувальні виплати.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема, відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина 1 ст. 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина 2 ст. 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.05.2020 року по справі № 810/451/17.

За таких обставин, враховуючи що на час звільнення ОСОБА_1 , роботодавцем ПАТ «Азот», йому не були виплачені всі суми, що належать до виплат від підприємства, що послугувало виникненню спору та ухвалення рішення Придніпровським районним судом м. Черкаси від 05 листопада 2019 року про стягнення з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку, моральної шкоди зі стягненням відповідних сум на його користь.

Вказане рішення в добровільному порядку боржником виконано не було, що стало підставою для звернення його до примусового виконання на підставі виконавчого листа № 711/44441/19, виданого 11 лютого 2019 року Придніпровським районним судом м. Черкаси. Відповідно результатом такого звернення, стала постанова приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю. В. про відкриття виконавчого провадження ВП 60929978, щодо виконання вищенаведеного виконавчого листа.

В рамках вказаного виконавчого провадження та з метою його фактичного виконання 31 січня 2020 року боржником ПАТ «Азот» на користь стягувача ОСОБА_1 перераховано суму коштів у розмірі 161 472 грн 82 коп., а 20 лютого 2020 року та користь стягувача боржником перераховано - 7 535 грн 97 коп.

13 березня 2020 року ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 поза межами виконавчого провадження виплачено компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 1 499 грн 03 коп.

Повне фактичне виконання виконавчого листа № 711/4441/19 виданого 11 грудня 2019 року Придніпровським районним судом м. Черкаси констатовано постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю. В. від 25 березня 2020 року.

За наведених обставин та враховуючи те, що відповідачем не було проведено остаточного розрахунку з позивачем у законодавчо визначені строки, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно наявності підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про помилковість стягнення з відповідача середнього заробітку на користь позивача по 13 березня 2020 року (день виплати компенсаційних витрат відповідачем позивачу), оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» в структуру заробітної плати також входять компенсаційні виплати.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині збільшення позовних вимог після проведення першого судового засідання, оскільки справа слухалася в порядку спрощеного позовного провадження, з посиланням на п. 2. ч. 2 ст. 49 ЦПК України, колегія суддів не вважає їх мотивованими виходячи з наступного.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2020 року відкрито провадження у даній справі, а її розгляд ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено розглядом на 28 серпня 2020 року. В судовому засіданні 28 серпня 2020 року оголошено перерву, для ознайомлення позивача ОСОБА_1 з відзивом ПАТ «Азот» на його позовну заяву (а. с. 46). В цей період позивачем надано свою відповідь на відзив ПАТ «Азот» та заяву про збільшення позовних вимог, яка була прийнята судом. Вказані обставини не є процесуальними порушеннями, які б могли слугувати підставою для задоволення вимог скарги та скасування судового рішення у приведеній частині. Суд надав строк на ознайомлення позивача з відзивом виходячи з процесуального принципу рівності сторін та їх змагальності відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 12 ЦПК України.

Не вмотивованим є посилання скаржника і на пропуск строку позовної давності, оскільки враховуючи наведене вище, фактично остаточний розрахунок по заробітній платі був проведений, шляхом виплати компенсаційних виплат, позивачу 13 березня 2020 року. І хоча ці виплати не відносяться до виконання судового рішення на підставі виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси виконавчого листа № 711/44441/19 від 11 лютого 2019 року в рамках виконавчого провадження ВП 60929978 відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю. В., фактичне виконання даного боргового стягнення було констатовано шляхом винесення цим же виконавцем 25 березня 2020 року постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 60929978.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на підставі ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України установлено карантин.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки, визначені ст. 354 ЦПК України, а також інші строки, продовжуються на строк дії такого карантину, відповідно до листа Ради Судів України № 186/20 від 16 березня 2020 року та рекомендації Вищої ради правосуддя.

Таким чином події, що стосуються суб`єктивних обставин даного спору, мали місце в період часу, коли діяли в тому числі і вищенаведені карантинні заходи.

Виходячи з наведеного вище, посилання скаржника на пропуск позивачем строку позовної давності, не заслуговують на увагу.

В той же час, судова колегія, погоджуючись з наявністю підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не погоджується з розрахунком суми компенсації, яка обрахована шляхом включення дати 05 листопада 2019 року та відповідним обрахунком середньоденного заробітку з урахуванням даного дня, оскільки згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 711/4441/19 вказана дата є останнім робочим днем компенсації ОСОБА_1 середнього заробітку колишнім роботодавцем.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги містять посилання на вище викладені обставини, зокрема, виключення дати 05 листопада 2019 року з розрахунку середнього заробітку, оскільки відносно неї позивачем попереднім судовим рішенням вже присуджена та виплачена компенсація, вказані мотиви скарги, заслуговують на ґрунтовну увагу та підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги, що є предметом даного спору підлягають задоволенню шляхом стягнення середнього заробітку за час виконання рішення суду з 06 листопада 2019 року по 13 березня 2020 року.

В свою чергу розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідача з позивачем за період з 06 листопада 2019 року по 13 березня 2020 року становить 27 287 грн 58 коп.

Однак, при визначенні розміру середнього заробітку, який підлягає компенсації роботодавцем позивачу, колегія суддів вважає, що слід застосувати принцип співмірності, про врахування якого наголошувалось відповідачем у запереченнях поданих суду першої інстанції 14.08.2020 та в апеляційній скарзі, та зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з наступного.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Водночас, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

За приведених правових норм, враховуючи стягнення судом першої інстанції у справі № 711/4441/19 на користь позивача заборгованості по заробітній платі, яка становила 7 535 грн 97 коп., середнього заробітку в розмірі 179 214 грн 28 коп., 2 000 грн моральної шкоди та сплату відповідачем у добровільному порядку компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 1 499,03 грн, колегія суддів вважає доцільним застосувати принцип співмірності та зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 27 287 грн 58 коп. до 10 000 грн 00 коп.

Крім того, судом першої інстанції при стягненні з відповідача на користь позивача середнього заробітку не враховано і ту обставину, що виходячи і системного аналізу законодавства, зарплата і середній заробіток, які стягуються судом на користь працівника з роботодавця мають зазначатись судом без виключення з них податків і зборів, які сплачуються роботодавцем під час виконання рішення суду, однак, згідно роз`яснень Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення суду та посилання на те, що податок і збори підлягатимуть відрахуванню при сплаті.

За вказаних обставин, посилання скаржника в апеляційній скарзі, на не зазначення в резолютивній частині оскаржуваного рішення про відрахування з присуджених сум, податків та обов`язкових платежів і зборів, також є обґрунтованим. Відповідно апеляційна скарга в цій частині її вимог підлягає до задоволення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону колегія суддів приходить до висновку, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2020 року підлягає зміні в частині періоду стягнення середнього заробітку та його розміру з урахуванням співмірності у бік зменшення розміру компенсації роботодавцем позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 10 000 грн. 00 коп. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд, зокрема, апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи апеляційну скаргу, змінює судове рішення у вище наведеній його частині, зміні підлягає і розподіл судових витрат. Стягненню з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 підлягають судові витрати за подачу позовної заяви, з урахуванням часткового задоволення заявлених вимог, в розмірі 294 грн 28 коп., а стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Азот» - судові витрати за подачу останнім апеляційної скарги в розмірі 441 грн 42 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Азот» - адвоката Блохи Ярослава Михайловича задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2020 року змінити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час виконання рішення суду з 06 листопада 2019 року по 13 березня 2020 року в розмірі 10 000 грн 00 коп. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Азот» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 294 грн 28 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Азот» судовий збір у розмірі 441 грн 42 коп.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Текст постанови складено 12 січня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

В. О. Єльцов