ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/595/20 Номер провадження 22-ц/814/87/21Головуючий у 1-й інстанції Дем"янченко С.М. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Пікуля В.П., Карпушина Г.Л.

за участю секретаря Ряднини І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області, головного управління національної поліції України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, дізнання та прокуратури,

за апеляційними скаргами представника Полтавської обласної прокуратури Цибульської М.Л. та представника головного управління національної поліції України в Полтавській області Путіної Л.В.

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області, головного управління національної поліції України в Полтавській області, в якому просив стягнути з держави Україна в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями державних органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури в особі Полтавської обласної прокуратури та Головного управління національної поліції України в Полтавській області 394 460 грн, шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України та 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позов мотивовано тим, що 26.06.2017 року внесені дані до ЄРДРУ за № 0000303 про вчинення невідомою особою кримінального правопорушення за ознаками ч. 1ст. 213 КК України. Ухвалою слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 06.07.2017 року було задоволено клопотання про дозвіл на проведення обшуку в господарстві АДРЕСА_1 .

13.07.2017 року внесені дані до ЄРДРУ за № 0000357 про вчинення громадянами ОСОБА_2 кримінального правопорушення за ознаками ч. 3ст. 369 КК України.

21.07.2017 року ОСОБА_1 висунуто обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України. Цього ж дня йому було обрана запобіжний захід у виді тримання під вартою. 22.07.2017 року позивача звільнено з під варти під заставу.

23.08.2017 року слідчим додатково були внесені відомості про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 369-2 КК України за № 0000399.

28.08.2017 року було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 369, ч.1 ст. 369-2 КК України.

Вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 31.10.2018 року, залишеним без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.03.2019 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності в діях обвинуваченого складу злочинів передбачених ч. 3 ст. 369, ч.1 ст. 369-2 КК України. Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 закрито в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді.

Позивач зазначив, що внаслідок незаконного перебуванням під слідством та судом протягом 20 місяців (з 21.07.2017 року по 18.03.2019 року), йому заподіяні моральні збитки, що виразились у великих душевних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, звичного способу життя, які позивач визначив у розмірі 394 460 грн.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Полтавської обласної прокуратури, головного управління національної поліції України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, дізнання та прокуратури задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями державних органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування та прокуратури в особі Полтавської обласної прокуратури () та Головного управління національної поліції України в Полтавській області () солідарно, на користь ОСОБА_1 194 460 (сто дев`яносто чотири тисячі чотириста шістдесят) грн шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку державної казначейської служби України (, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) .

Стягнуто з держави Україна в рахунок відшкодування матеріальних витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 8000 грн., шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку державної казначейської служби України (, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6).

Судовий збір в сумі 1944, 60 грн компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення про підозру до набрання виправдувальним вироком законної сили. Суд прийшов до висновку, що розмір відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди складає 194 460 грн. враховуючи факт щодо тривалості та безпідставності притягнення до кримінальної відповідальності, пред`явлення підозри та обвинувачення у скоєнні тяжких злочинів, яких ОСОБА_1 не вчиняв, застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та фактичного позбавлення останнього волі, фактів проведення незаконного обшуку, проведення незаконних негласних слідчих ( розшукових) дій.

В апеляційному порядку вказане судове рішення оскаржив представник Полтавської обласної прокуратури Цибульська М.Л. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду, в частині задоволених позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди визначивши її в мінімальному розмірі визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження моральних страждань не надав, позовні вимоги підлягають задоволенню у межах визначених Законом, а саме - в мінімальному розмірі за кожен місяць його перебування під слідством та судом до набрання виправдувальним вироком суду законної сили.

Вказує, що судом першої інстанції помилково стягнуто матеріальні витрати на правничу допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази фактичної оплати таких послуг.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник головного управління національної поліції України в Полтавській області Путіна Л.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду в частині задоволених позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 94 560 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про порядок стягнення такої шкод. Вказує, що суд фактично визначив розмір відшкодування моральної шкоди за 20 місяців перебування під слідством у розмірі 94 460 грн, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за 2020 рік, проте, в резолютивній частині стягнуто моральну шкоду у розмірі 194 460 грн, що суперечить Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Зазначає, що Законом визначено, що належним відповідачем у даній справі є держава, яка бере участь у справі через відповідні органи влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Висновок суду першої інстанції про стягнення з Держави Україна, в особі прокуратури Полтавської області, Головного управління національної поліції в Полтавській області, а також суб`єкту його виконання, вид рахунку, з якого буде здійснено безспірне списання, є помилковим.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Козленко О.М. подав відзив на апеляційну скаргу ГУ НП в Полтавській області, та відзив на апеляційну скаргу відповідача в особі Полтавської обласної прокуратури, в яких просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 26.06.2017 року внесені дані до ЄРДРУ за№ 0000303 про вчинення невідомою особою кримінального правопорушення за ознаками ч. 1ст. 213 КК України (а.с.34).

Ухвалою слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 06.07.2017 року було задоволено клопотання про дозвіл на проведення обшуку в господарстві АДРЕСА_1 . ( а.с.29).

13.07.2017 року внесені дані до ЄРДРУ за № 0000357 про вчинення громадянами ОСОБА_2 кримінального правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 369 КК України (а.с.35).

21.07.2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.369 КК України ( а.с.44-45)

21.07.2017 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава обрано ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою (а.с.49-51) та звільнено з під варти під заставу - 22.07.2017 року.

23.08.2017 року слідчим додатково були внесені відомості про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.369-2 КК України за № 0000399, а саме - пропозиція та надання неправомірної вигоди особі, яка обіцяє (погоджується) за таку вигоду вплинути на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

28.08.2017 року ОСОБА_1 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.369, ч.1 ст.369-2 КК України ( а.с.55-59).

Вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 31.10.2018 року, залишеним без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.03.2019 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності в діях обвинуваченого складу злочинів передбачених ч.3 ст.369, ч.1 ст.369-2 КК України. Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 закрито в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді (а.с.66-82).

Постановою заступника начальника Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області начальником СВ Пшеничним В.М. закрито кримінальне провадження № 0000303 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 213 КК України (а.с.84-85).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 знаходився під слідством та судом у період з 21.07.2017 року по 18.03.2019 року 20 місяців та має право на відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до висновку, що розмір такої шкоди складає 194 460 грн. враховуючи тривалість та безпідставність притягнення його до кримінальної відповідальності, пред`явлення підозри та обвинувачення у скоєнні тяжких злочинів, яких ОСОБА_1 не вчиняв, застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та фактичного позбавлення останнього волі, фактів проведення незаконного обшуку, проведення незаконних негласних слідчих ( розшукових) дій.

Суд прийшов до висновку про солідарне стягнення з Держави Україна, в особі прокуратури Полтавської області, Головного управління національної поліції в Полтавській області, завданої позивачу моральної шкоди, шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку державної казначейської служби України.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком , виходячи з наступного.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із пунктом 3 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації.

Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічні висновки викладені й у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 та Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди виходив з розміру мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на день подачі позову (4723 грн), враховуючи 20 місяців перебування позивача під слідством та судом (4723 х 20 = 94 460 грн), та вважав, що такий розмір можливо збільшити до 194 460 грн., враховуючи тривалість та безпідставність притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, пред`явлення підозри та обвинувачення у скоєнні тяжких злочинів, яких ОСОБА_1 не вчиняв, застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та фактичного позбавлення останнього волі, фактів проведення незаконного обшуку, проведення незаконних негласних слідчих (розшукових) дій.

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що розмір моральної шкоди слід визначати виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на день подачі позову, оскільки таке відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної встановленої законодавством на момент такого відшкодування.

Так, законом визначено мінімальний розмір моральної шкоди в місяць мінімальна заробітна плата, розмір якої, згідно вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», станом на час вирішення справи, становить 6000 грн.

В постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 556/896/18 (провадження № 61-8182св19).

Встановлено, що ОСОБА_1 перебував 20 місяців під слідством та судом, що рахуються з дня повідомлення останнього про підозру (21.07.2017року) до набрання чинності виправдувальним вироком суду (18.03.2019 року), а тому мінімальна сума компенсації моральної шкоди за 20 місяців перебування позивача під слідством та судом становить (6000 грн. х 20 днів) 120 000 грн. виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» (станом на час такого відшкодування).

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визначення компенсації моральної шкоди у розмірі більшому, ніж передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили, що за час перебування під слідством та судом він зазнав тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках.

Доводи позивача, що він зазнав значних моральних страждань так як знаходився під вартою та фактично був позбавлений волі, колегією суддів відхиляється, оскільки під вартою ОСОБА_1 знаходився 1 день з 21.07.2017 року та звільнений під заставу 22.07.2017 року. У зв`язку з тим, що вказані процесуальні обмеження, були не тривалими, тому не могли суттєво вплинути на реалізацію позивачем своїх прав, потреб та звичок. Окрім посилання на матеріали кримінального провадження та вирок суду, позивачем не зазначено у чому саме полягає завдана йому моральна шкода в розмірі 394 460 грн.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 194 460 грн, суд першої інстанції належним чином не дослідив доводи позивача щодо обґрунтування розміру моральної шкоди та не навів в рішенні достатніх підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі більшому ніж визначено законом.

Доводи апеляційних скарг, в цій частині є обґрунтованими.

Крім того, розглядаючи даний спір, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди з відповідачів в солідарному порядку, виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Проте, суд першої інстанції на це уваги не звернув та зробив помилковий висновок про стягнення коштів з держави Україна в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями державних органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування та прокуратури в особі Полтавської обласної прокуратури () та Головного управління національної поліції України в Полтавській області () солідарно шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку державної казначейської служби України (, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, суду у розмірі 120 00 грн. (6000 грн. х 20 днів). В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Окрім того, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги представника Полтавської обласної прокуратури, щодо стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з наступого.

Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Верховний Суд у своїй Постанові від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц дійшов висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Разом з тим, позивачем не надано належних доказів які підтверджують витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у даній справі. Зокрема, квитанцію № 0067 від 31 жовтня 2018 року, копію угоди № 0067 від 02 серпня 2017 року, копію розрахунку вартості професійної допомого адвоката від 02 серпня 2017 року, не можна вважати такими, що пов`язані з розглядом даної справи, так як, відповідно до вказаних документів адвокат Козленко О.М., представляв інтереси ОСОБА_1 в кримінальному провадженні (т. 1 а.с. 86-88).

Розрахунку та інших доказів понесення судових витрат при розгляді даної справи матеріали справи не містять.

Враховуючи вищезазначене, підстав для компенсації позивачу витрат на професійну правничу допомогу не має.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2020 року слід скасувати, ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області, головного управління національної поліції України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, дізнання та прокуратури задовольнити частково, стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, суду у розмірі 120 00 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст. 374, п.3, 4 ч.1 ст. 376, 382, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги представника Полтавської обласної прокуратури Цибульської М.Л. та представника головного управління національної поліції України в Полтавській області Путіної Л.В. задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2020 року - скасувати. Ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області, головного управління національної поліції України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, дізнання та прокуратури задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, суду у розмірі 120 00 грн. (сто двадцять тисяч гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.01.2021 р.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді Г.Л. Карпушин

В.П. Пікуль