ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м.Суми

Справа №583/8/21

Номер провадження 22-ц/816/681/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Яценко Н.Г., в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

25 грудня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду за допомогою засобів поштового зв`язку з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 02 червня 2016 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Так як відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 22 листопада 2020 року становить 11 782 грн 36 коп., з яких: 11 048 грн 37 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 20 грн 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 11 028 грн 37 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 0 грн 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 733 грн 99 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0 грн 00 коп. - нарахована пеня; 0 грн 00 коп. - нарахована комісія. Просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 червня 2016 року у розмірі 11 048 грн 37 коп. станом на 22 листопада 2020 року та судові витрати.

Охтирський міськрайонний суд Сумської області заочним рішеннямвід 10 березня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 02 червня 2016 року в сумі 20 грн 00 коп. та сплачену суму судового збору в розмірі 3 грн 57 коп.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог (щодо стягнення частини заборгованості за тілом кредиту, а також відсотків, нарахованих за ст. 625 ЦК України), посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, за невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, в іншій частині - рішення залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що з моменту підписання відповідачкою заяви між нею та банком був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.

Вказує на те, що на підставі вказаної анкети-заяви відповідачці відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт 3000 грн. Відповідачка після отримання картки за умовами укладеного договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація нею картки та користування картковим рахунком, на думку позивача, свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

Зазначає, що у виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання нею коштів, користування послугою «Миттєва розстрочка», отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами, а також частково погашала заборгованість за договором.

Отже відповідачка при укладенні кредитного договору була належним чином ознайомлена з його умовами, акцептувала пропозицію банку, отримала кредитну картку, зверталася за її перевипуском, користувалася кредитними коштами, а також визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору.

Наголошує на тому, що суд, посилаючись на висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, не звернув уваги на різні обставини в зазначених справах. Відповідачка не спростовує факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

На думку позивача, суми, які він просить стягнути, належним чином обґрунтовані та підтверджені. Суд не звернув увагу на те, що тіло кредиту складається з двох складових та безпідставно стягнув лише одну його частину - поточне тіло, безпідставно зменшивши заборгованість відповідача за фактично отриманими кредитними коштами.

На думку позивача, місцевий суд не встановив дійсної суми заборгованості, безпідставно відмовив у стягненні частини заборгованості за тілом кредиту, а також процентів за ст. 625 ЦК України, протиправно звільнивши відповідачку від частини обов`язків за договором з одних лише формальних міркувань.

Відповідачка правом на подачу відзиву у встановлений судом строк не скористалася.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг 02 червня 2016 року підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 22).

До заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідачкою не підписані (а. с. 23-79).

Відповідно до довідки банку ОСОБА_1 отримала наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 (дата відкриття - 17 грудня 2015 року, термін дії - 12/19); НОМЕР_2 (дата відкриття - 26 січня 2016 року, термін дії - 01/20), НОМЕР_3 (дата відкриття - 01 серпня 2018 року, термін дії - 05/22) (а. с. 21).

Також АТ КБ «ПриватБанк» надано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а. с. 20) та виписку з банківського карткового рахунку (а. с. 15-19).

Відповідно до розрахунку АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 02 червня 2016року станом на 22 листопада 2020 року становить 11 782 грн 36 коп., з яких: 11 048 грн 37 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 20 грн 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 11 028 грн 37 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 0 грн 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 733 грн 99 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0 грн 00 коп. - нарахована пеня; 0 грн 00 коп. - нарахована комісія (а. с. 7-14).

Частково задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису позичальника , їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляд ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином відповідач має право на повернення сум фактично отриманих коштів. Визначаючи до стягнення з відповідачки заборгованість у розмірі 20 грн місцевий суд вказав на те, що Умови та правила не містять поняття «прострочене тіло кредиту», тому не зрозуміло, яким чином воно обраховано і відмовив у його стягненні.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов їх неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 червня 2016 року шляхом підписання анкети-заяви.

Вказане узгоджується з висновками щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 08 липня 2016 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Стосовно розміру заборгованості по тілу кредиту колегія суддів зазначає наступне.

Банк при зверненні до суду просив стягнути 11 048 грн 37 коп. заборгованості по тілу кредиту, з яких: 20 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту та 11 028 грн 37 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Проте, з розрахунку заборгованості (4-та колонка розрахунку) вбачається, що банк за рахунок тіла кредиту погашав відсотки, розмір та порядок нарахування яких сторони в письмовому вигляді не погоджували. Таким чином позивач безпідставно збільшив тіло кредиту за рахунок відсотків.

Також з розрахунку заборгованості вбачається, що витрати відповідачем кредитних коштів (3-тя колонка розрахунку) становлять 14 244 грн 40 коп., а загальна сума коштів внесена ним на погашення кредитної заборгованості становить 11 694 грн 75 коп. (міститься під розрахунками банку: 6853 грн 45 коп. - спрямовано банком на погашення заборгованості за поточним тілом кредиту, 899 грн 42 коп. - на погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту, 150 грн (під розрахунком станом на 31 січня 2020 року) та 3791 грн 88 коп. (під розрахунком станом на 22 листопада 2020 року) - на погашення заборгованості по пені.

Відтак, підлягає стягненню сума фактично отриманих, але не повернутих коштів в розмірі 2549 грн 65 коп. (14 244 грн 40 коп. - 11 694 грн 75 коп.).

Суд першої інстанції зазначених обставин, що мають значення для справи, не з`ясував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення на користь банку тільки поточної заборгованості по кредиту в розмірі 20 грн.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

АТ КБ «ПриватБанк» в позовній заяві заявлена лише вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту на суму 11 048 грн 37 коп., вимогу про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України позивачем в даній справі не заявлено.

Суд першої інстанції, розглянувши по суті вимоги щодо стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, вийшов за межі позовних вимог та розглянув вимоги, які позивачем не заявлялись.

Відтак не підлягають розгляду і вимоги апеляційної скарги в частині стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, оскільки вказані вимоги в позовній заяві банком не заявлялися.

Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 02 червня 2016 року в сумі 2549 грн 65 коп.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та вимог апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви - 485 грн 08 коп. та за подання апеляційної скарги - 727 грн 62 коп.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 червня 2016 року в сумі 2549 гривень 65 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 485 гривня 08 копійок та за подання апеляційної скарги в сумі 727 гривні 62 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук