Справа № 307/3601/19
Провадження № 2/307/397/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2021 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., за участю секретаря Ваш Е.О., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № MKTWGA00000025 від 21 серпня 2007 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 21 серпня 2007 року між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № MKTWGA00000025, згідно якого відповідачу було надано кредит у сумі 10 013, 36 доларів США на термін до 18 серпня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого заборгованість по кредитному договору станом на 28 серпня 2019 року становить 57 515, 77 доларів США з яких: 7 120, 45 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 13 472, 06 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1 612, 75 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 35 310, 51 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 5 066, 32 доларів США, з яких: 5 066, 32 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01 жовтня 2016 року по 28 серпня 2019 року. Також зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № MKTWGA00000025 між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно якого остання зобов`язалася перед позивачем солідарно з ОСОБА_1 відповідати за виконання зобов"язань за кредитним договором. Як на підставу позовних вимог посилається на ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України та просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором № MKTWGA00000025 від 21 серпня 2007 року в розмірі 5 006,32 доларів США, що за курсом 25,16, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 28 серпня 2019 року складає 127 468, 61 гривень та судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Матіко Р.І. подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав. 21 серпня 2007 року нею було укладено кредитний договір з АТ КБ «ПриватБанк» на строк з 21 серпня 2007 року по 18 серпня 2017 року, згідно якого вона отримала кредитні кошти в розмірі 10 013, 36 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору, періодом сплати - з 25 по 30 число кожного місяця. Також кредитним договором обумовлено, що щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти у сумі 142, 96 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складаються із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди (п. 7.1 договору). Згідно п. 7.2 кредитного договору, кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 вказує, що нарахування позивачем відсотків за користування кредитом після 18 серпня 2017 року (дата завершення терміну кредитування) не ґрунтується на нормах законодавства, а відтак вимога позивача про стягнення відсотків нарахованих позивачем після завершення терміну кредитування задоволенню не підлягає. Крім цього, зазначає, що сторони домовилися, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим, між сторонами укладено договір про іпотеку, посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. від 22 серпня 2007 року за реєстровим № 2988. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 5.4 іпотечного договору). Так, 18 серпня 2009 року Тячівським районним судом Закарпатської області у справі № 2-1044/09 прийнято рішення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № № MKTWGA00000025 від 21 серпня 2007 року в розмірі 8 634,45 доларів США, що по курсу НБУ становить 66 485, 27 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з укладенням від імені іпотекодавців договору купівлі - продажу даного будинку з іншою особою покупцем. Подання позивачем до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у межах справи № 2-1044/09 передувала вимога позивача до відповідача ОСОБА_1 про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим, кредитодавець втратив право нараховувати відсотки за кредитним договором № MKTWGA00000025 від 21 серпня 2007 року у період з 01 жовтня 2016 року по 28 серпня 2019 року, а тому вимога про стягнення 5 066,32 доларів США нарахованих за вказаний період відсотків за користування кредитом є безпідставною та задоволенню не підлягає. Також відповідач вказує, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за заявленими вимогами як з боржника по кредитному договору так і з поручителя, який почався в 2009 році, в зв`язку зі зміною строку виконання основного зобов`язання. Таким чином, на час звернення у 2019 році позивача з позовом про солідарне стягнення з поручителя нарахованих відсотків також задоволенню не підлягає, оскільки також сплив 5 річний строк, передбачений п. 12 договору поруки. Просить у задоволенні позовову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Ванжа Н.В. надіслала суду відповідь на відзив представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Матіки Р.І. на його твердження про зміну строку виконання зобов`язань за кредитним договором та зазначає, що раніше винесене рішення суду не припиняє дію кредитного договору, не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором та не позбавляє права кредитора звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки на сьогоднішній день за договором існує заборгованість, відповідачем не надані докази належного виконання кредитного договору. Строки виконання зобов`язань за договором змінені не були і сторони продовжують керуватися умовами договору № MKTWGA00000025 від 21 серпня 2007 року. Оскільки, банк не змінював строк повернення в розумінні ЦК України, то строк звернення до відповідача не минув, а невиконання боржником рішення суду не припиняє правовідносин сторін кредитного договору. Протягом строку дії договору кредитор здійснює нарахування відсотків відповідно до погоджених сторонами в договорі умов, в свою чергу в боржника є обов`язок виконати вимоги кредитора, сформовані виходячи з умов договору, які є обов`язковими для виконання сторонами. Крім того, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Також зазначає, що оскільки відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором, правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті, в зв`язку з чим, порука вважається дійсною до моменту, коли судом не буде встановлено факт припинення договору, а строк припинення поруки повинен визначатися з дня пред`явлення вимоги до поручителя. Згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 18 серпня 2017 року, а позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 11 вересня 2019 року, тобто до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Позивач вважає, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Просить позов задовольнити.

В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з`явився, однак подав до суду клопотання, в якому просить справу розглянути у його відсутності та вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти задоволення заочного рішення не заперечує та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позову не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася втретє з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подавала, клопотання про відкладення розгляду справи від неї не надходило, а тому, суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув в її відсутності на підставі письмових доказів, що є в матеріалах справи.

Заслухавши думку відповідача ОСОБА_1 та дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 21 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKTWGA00000025, згідно якого кредитодавець зобов`язався надати грошові кошти в кредит позичальникові ОСОБА_1 в сумі 10 013, 36 доларів США (Десять тисяч тринадцять доларів США 36 центів) на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Кредит надано строком до 18 серпня 2017 року (а.с. 13-15).

Крім цього, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № MKTWGA00000025 між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язалася перед позивачем солідарно з ОСОБА_1 відповідати за виконання зобов"язання за кредитним договором (а.с.16).

Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, а саме: не здійснював погашення заборгованості заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 28 серпня 2019 року становить 57 515, 77 доларів США з яких: 7 120, 45 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 13 472, 06 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1 612, 75 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 35 310, 51 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 5-8).

Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а тому кредитодавець на свій розсуд вимагає від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом і таким чином, заборгованість до стягнення становить 5 066, 32 доларів США, з яких: 5 066, 32 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01 жовтня 2016 року по 28 серпня 2019 року .

Згідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статтей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК Україниза договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 5 066, 32 доларів США, з яких: 5 066, 32 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01 жовтня 2016 року по 28 серпня 2019 року.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2009 року по цивільній справі №2-1044/09 за позовом ЗАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження позовні вимоги було задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKTWGA00000025 від 21 серпня 2007 року в розмірі 8 634, 45 доларів США, що по курсу НБУ становить 66 485,27 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 квадратних метрів, житловою площею 36,4 квадратних метрів, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк», 49094, м.Дніпропетровськ, вул.. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570 з укладенням від імені іпотекодавців договору купівлі-продажу даного будинку з іншою особою покупцем. В частині вимоги про виселення відповідачів відмовлено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «Приват Банк» 664, 85 гривень сплаченого судового збору та 30 гривень сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Позивач вказує на те, що відповідач кошти не повернув, договір не є розірваним або припиненим, а рішення не є підставою для припинення нарахування відсотків та пені за кредитом, а тому, на думку позивача, він має право на отримання процентів за користування кредитними коштами у розмірі 5 066, 32 доларів США за період з 01 жовтня 2016 року до 28 серпня 2019 року , оскільки заподіяння відповідачами матеріальних збитків та їх невідшкодування негативно впливає на фінансову діяльність кредитної установи, у зв`язку з чим, представник позивача звернувся до суду із даним позовом.

Відповідач ОСОБА_1 в свою чергу заперечувала в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог, посилаючись на висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, оскільки банк вже звертався з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № MKTWGA00000025 від 21 серпня 2007 року, по якому ухвалено рішення від 18 серпня 2009 року. Відповідач ОСОБА_1 зазначила, що кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків за договором є безпідставним.

Згідно висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів за кредитним договором.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) також передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Викладене свідчить про те, що звернувшись до суду в 2009 році із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки банк реалізував своє право на дострокове пред`явлення вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання і у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Згідно п. 12 Договору поруки, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п"яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Оскільки рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2009 року звернено стягнення на предмет іпотеки та на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінено строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання, а позов до поручителя ОСОБА_2 пред"явлено 19 листопада 2019 року, тобто вимога у вигляді позову була заявлена після спливу строку, передбаченого п. 12 Договору поруки, то порука на час пред`явлення позову була припинена, що є підставою для відмови в задоволенні позову відносно поручителя - відповідача ОСОБА_2 ..

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про солідарне стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 5 066, 32 доларів США, з яких: 5 066, 32 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01 жовтня 2016 року по 28 серпня 2019 року, є безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

У відповідності із ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову -на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України у задоволені вимог про стягнення з відповідачів судового збору слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 526, 530, 553, 554, 1050 ЦК України, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12; Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі№ 310/11534/13-цУкраїни, ст.ст. 12, 76, 141, 223, 247, 258-268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», адреса: м.Київ, вул. Грушевського, № 1Д, , МФО №305299.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 21 травня 2021 року.

Головуюча суддя : Сойма М.М.