РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Мукачево Справа №303/7546/20

2/303/401/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди у сумі 54979,41 гривень та моральної шкоди у сумі 10000,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на відшкодування за рахунок відповідача шкоди, пов`язаної з пошкодженням належного позивачу транспортного засобу марки «Toyota Solara», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 03.12.2017 року біля 22.10 год. на 784 км автодороги М-06 «Київ-Чоп». За наслідками судового розгляду матеріалів про притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Також, просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень, яка зумовлена душевними стражданнями від ДТП через пошкоджений транспортний засіб.

Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 23, 1166, 1187 Цивільного кодексу України.

Позивач заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження не висловив.

Відповідач, у встановлений ухвалою суду від 15 березня 2021 року строк, відзив на позовну заяву, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надав.

З урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

На підставі постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.12.2018, яка набула законної сили 26.12.2018 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, провадження по адміністративній спарві закрито на підставі п. 7 ст. 247 КпАП України (а.с. 7-9).

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_2 адміністративного правопорушення мали місце 03.12.2017 року біля 22.10 год. на 784 км автодороги М-06 «Київ-Чоп», де ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «BMW 523 I» д/н знак НОМЕР_2 , не встежив за дорожньою обстановкою, щоб безпечно керувати автомобілем та реагувати на її зміни, не дотримався інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota Solara», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В межах розгляду даної судової справи, позивач просить стягнути з відповідача шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу, внаслідок скоєння винною особою дорожньо-транспортної пригоди та моральну шкоду.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

За змістом п. 8 частини другої ст.16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Із спірних правовідносин вбачається, що такі є деліктними.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст. 1166 Цивільного кодексу України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Згідно з положеннями частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На практичну реалізацію положень ст. 1166 Цивільного кодексу України спрямовані і приписи п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якими передбачено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Спеціальними нормами, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин є також положення частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Частиною четвертою ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 4 липня 2018 року по справі № №755/18006/15-ц зроблено висновок, відносно того, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (пункт 35 цієї постанови).

Разом з тим, фактичні дані по справі, а саме дані схеми місця ДТП від 03.12.2017 свідчать про те, що на момент вчинення ДТП у винної особи був відсутній дійсний страховий поліс, тобто у спірній по справі ситуації ОСОБА_3 несе відповідальність на загальних підставах.

З даних схеми місця ДТП від 03.12.2017 (а.с. 13-14) вбачається, що транспортний засіб марки «Toyota Solara» НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок ДТП за участю відповідача зазнав наступних пошкоджень: задній бампер, ліві заднє і переднє крила, передній бампер, ліва фара, капот з права, праве переднє крило, права фара, права протитуманна, бачок омивача.

Відповідно до Рахунку про оплату від 3 грудня 2020 року №ВИР0019611 виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Карат Мотор» вартість пошкоджених запчастин на автомобіль марки «Toyota Solara» НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 складає 54979,41 грн.

Відповідачем вищевказаних даних щодо вартості пошкоджених внаслідок ДТП за його участю запчастин не спростовано.

З огляду на те, що позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, заявлені до її заподіювача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована не була, а також на те, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

Відносно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд констатує наступне.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої і душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна (п. 2, 3 частини друга статті 23 Цивільного кодексу України).

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95№ 4 «Про судову практику у справах про відшкодування матеріальної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підставі наведеного, беручи до уваги характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, яка сталася 03.12.2017, та інших обставин, зокрема, - характеру і тривалості страждань позивача, істотності вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 5000,00 грн.

Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано моральні страждання, що полягали у зміні звичного укладу її життя, а тому вона має право на відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, моральна шкода, заподіяна внаслідок ДТП ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню відповідачем, як особою з вини якої вона завдана, з урахуванням суті позовних вимог, доведеності позивачем заподіяних йому моральних страждань, а також з урахуванням вимоги розумності, виваженості та справедливості, у межах вищевказаної суми.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню сума 59979,41 гривень (в т.ч.: 54979,41 грн матеріальна шкода, 5000,00 грн моральна шкода).

Відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню сума 838,14 грн. судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 124, 129, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1.Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 59979,41 гривень (в т.ч.: 54979,41 грн матеріальна шкода, 5000,00 грн моральна шкода).

3.В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 838,14 (вісімсот тридцять вісім гривень 14 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4.1. Сплачений за розгляд позову судовий збір у сумі 69,86 гривень покласти на позивача.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

7. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ).

Суддя В.В. Кость