ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/694/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/17790/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про скасування усиновлення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2021 року (суддя Козак О.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про скасування усиновлення.

В обґрунтування позову зазначалось, що 22 серпня 2017 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, на момент укладення якого у відповідача від попереднього шлюбу була неповнолітня донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначав, що на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.01.2019 проведено усиновлення ним неповнолітньої ОСОБА_5 зі зміною дитині прізвища на « ОСОБА_6 » та по батькові на « ОСОБА_7 ».

Посилався на те, що сімейне життя між ним та відповідачем не склалось через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29.01.2020 шлюб між ними було розірвано.

Позивач зазначав, що до розірвання шлюбу він почав проживати окремо від усиновленої доньки та колишньої дружини, а тому відносини між ним та усиновленою донькою значно погіршилися. Усиновлення перестало забезпечувати сімейне виховання та суперечить інтересам дитини.

Зазначав, що у зв`язку із розірванням шлюбу спільне проживання з усиновленою дитиною неможливе, а також виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків щодо усиновленої дитини. Стосунки його та малолітньої дитини погіршились, вони зовсім не спілкуються та проживають окремо, що об`єктивно ускладнює можливість забезпечення умов для виховання та розвитку усиновленої в умовах сім`ї.

Звертаючись до суду з позовом, просив скасувати усиновлення ним ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.01.2019 в цивільній справі № 686/28831/18, та внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2949 від 11 грудня 2007 року, складеного ВРАЦС по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції, шляхом зміни: в графі «батько» запису з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_9 »; прізвища з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_10 »; по батькові з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_11 ».

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.11.2020 до участі в справі в якості третьої особи залучено замість Служби у справах дітей Хмельницької міської ради Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом не було всебічно та в повному обсязі досліджено усіх обставин справи та не надано, наявним в матеріалах справи, доказам належної правової оцінки. Зазначає, що відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала проти скасування усиновлення, оскільки усиновлення не відповідає інтересам дитини. Апелянт не погоджується з посиланням суду на висновок органу опіки та піклування від 11.12.2020 № 2996/01-31 та вважає його необґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини. Посилається на те, що будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватись з урахуванням інтересів дитини, проте судом не було заслухано думки усиновленої дитини щодо її особистого ставлення до усиновлювача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином, відповідачка ОСОБА_3 подала до апеляційного суду клопотання про слухання справи у її відсутність.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав, визначених ч. 1 ст. 238 СК України, для скасування усиновлення.

З таким висновком суду погоджується і апеляційний суд.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 30.01.2019 у справі № 686/28831/18 ухвалено рішення про усиновлення ОСОБА_2 ОСОБА_5 (а.с. 4).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.01.2020 у справі № 686/26673/19 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 5).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Зазначені положення закріплені в статті 207 СК України.

У частині першій статті 238 СК України визначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Отже, в контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому, зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ратифікованої Законом № 3017-VІ (3017-17) від 15.02.2011 із застереженням та заявою) усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз`яснено, що усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків.

Крім того, вказана постанова наголошує, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини.

З огляду на викладене, одним з головних критеріїв щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім`я. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розвиток дитини, її виховання базується насамперед на сімейному вихованні.

Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах. З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України визначено виключений перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем не наведено жодних підстав, які б свідчили про те, що усиновлення ним ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суперечить її інтересам. Обставин, за наявності яких інтереси дитини підлягають судовому захисту в межах заявлених позивачем позовних вимог не доведено, а судом в ході розгляду справи не встановлено.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради № 2996/01-31 від 11.12.2020, орган опіки та піклування вважає недоцільним скасування усиновлення і таким, що не відповідає інтересам дитини (а.с. 29).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про скасування усиновлення.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на розірвання шлюбу між позивачем та матір`ю малолітньої та відсутність сім`ї як такої, оскільки з усиновленням позивач набув права та взяв на себе обов`язок щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дітей, і розірвання шлюбу не звільняє його від цього обов`язку.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі і на те, що відповідач визнавала позовні вимоги щодо скасування усиновлення, оскільки таке визнання відповідачем позову суперечить закону та порушує права і інтереси малолітньої дитини, і суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у прийнятті визнання позову.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 травня 2021 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай