Справа № 199/7704/20
(2/199/1034/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

19.05.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Божко А.В., за участі представника позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Лідії Дмитрівни про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу, визнання недійсними та скасування рішення і запису про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що під час шлюбу з відповідачем ОСОБА_5 21.12.2016 року ними було придбано житловий будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенком В.І за реєстром №897.

У вересні 2020 року йому стало відомо, що вказаний будинок продано відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Лідією Дмитрівною. В день укладання даного договору позивач перебував у Польщі.

Позивач наголошує на тому, що ним не було надано нотаріально посвідчену особисту згоду на укладання договору купівлі-продажу, житлового будинку АДРЕСА_1 , а тому просив суд визнати недійсним та скасувати спірний договір купівлі-продажу, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48875682 від 26.09.2019 року, а також запис про державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_2 , проведений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, не вбачаючи підстав для визнання договору-купівлі продажу недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснивши, що нею не було вчинено будь-яких порушень чинного законодавства при посвідченні спірного договору купівлі-продажу, оскільки продавцем ОСОБА_6 надано нотаріально посвідчену заяву її чоловіка, ОСОБА_4 , про згоду на відчуження майна.

Відповідач ОСОБА_5 до судового засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнає.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Судом встановлено, що 26 вересня 2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстрований у реєстрі за № 1122, який належав ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21 грудня 2016 року за реєстром № 897 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенко В.І. Вказаний будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , як подружжя, оскільки придбаний останніми під час шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положеньч.ч.1-5ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст.215ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

На вимогу абзацу другого ч.3 статті 65 СК України, згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Згідно ч.1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч.2 ст. 65 СК України дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до абзацу другого ч.2 ст. 369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно п.43 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 N 20/5, правочини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, які подаються для нотаріального посвідчення, підписуються всіма співвласниками цього майна або уповноваженими ними особами. При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, якщо правовстановлювальний документ оформлений на одного із співвласників, нотаріус вимагає письмову згоду інших співвласників. Згода на укладення таких правочинів повинна бути посвідчена нотаріально.

Згідно до матеріалів нотаріальної справи про посвідчення спірного договору, в них міститься заява ОСОБА_4 від 11.09.2019 року про згоду на відчуження майна його дружиною житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчена приватним нотаріусом ДМНО Мішекіним В.В.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Суд не приймає до уваги посилання позивача стосовно недійсності вказаної заяви про згоду на відчуження майна, оскільки він її не підписував, у зв`язку з тим, що належних доказів на підтвердження цьому позивач не надав, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявив. Доводи про перебування позивача за кордоном на день посвідчення вказаної заяви також будь-якими доказами суду не підтверджені.

У зв`язку з вищенаведеним, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, скільки обставини, на які посилається позивач у даному позову будь-якими належними, достовірними та допустимими доказами не підтверджені.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України , № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача відносяться за його рахунок.

На підставі ст.158 ч.9 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті судом відповідно до ухвали від 06.11.2020 року.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст.203,215 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Лідії Дмитрівни про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу, визнання недійсними та скасування рішення і запису про державну реєстрацію права власності, - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року, - скасувати заборону ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі - продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, державної реєстрації речових прав щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), який на праві власності належить ОСОБА_2 .

Судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за його рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня виготовлення повного рішення.

Суддя