Справа № 188/1729/20
Провадження № 2/188/142/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Ніколаєвої І.К.,

За участю секретаря судового засідання Фесик Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , (далі - позивач) звернулась в Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області з позовом до Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі - відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

Позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно даних Павлоградського міжрайонного бюро технічної інвентаризації належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на забудову № НОМЕР_1 від 25.08.1961 року виданого виконкомом Петропавлівської селищної ради на підставі рішення виконкому селищної ради №4 від 08.03.1961 року зареєстрованого в Павлоградському БТІ під № 7-52 від 25.03.1961 року та перереєстрованого за № 782-770 від 29.06.1988 року в зв`язку зі зміною номеру з 51- а на АДРЕСА_2 . Згідно рішення Петропавлівської селищної ради від 28.10.2020 року житловому будинку присвоєно адресу АДРЕСА_3 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 15.01.2001 року Петропавлівською селищною радою ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на території смт. Петропавлівка Дніпропетровської області. Спадщину після його смерті ніхто не оформив.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 24.04.2020 року складеного депутатом органу місцевого самоврядування визначено, що позивачка понад 10 років ( з 2009 року ) добросовісно, за згодою померлого власника , заволоділа житловим будинком АДРЕСА_3 та розпочала відкрито проживати, користуватись, володіти та розпоряджатись таким майном.

Відповідно до вищенаведеного акту органу місцевого самоврядування за весь час її проживання у вказаному будинку вона вчиняла усі дії, що свідчать про її володіння, розпорядження та користування житловим будинком. Претензій до неї, щодо користування вказаним нерухомим майном, ніхто з 2009 року не пред`являв, тобто володіння, користування та розпорядження нерухомим майном є відкритим та беззаперечним.

Позивачка продовжує проживати у будинку АДРЕСА_3 до цього часу.

Позивачка, посилаючись на ст. ст. 392, 344 Цивільного Кодексу (далі - ЦК) України, просить суд визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 .

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження.

10 березня 2021 року ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області підготовче судове засідання було закрите та справа призначена до судового розгляду.

12 квітня 2021 року ухвалою суду , за клопотанням позивачки, судом було замінено неналежного відповідача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на належного відповідача Петропавлівську селищну раду Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала і просила задовольнити, прохає судові витрати покласти на неї.

Відповідач Петропавлівська селищна рада Петропавлівського району Дніпропетровської області подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності їх представника , проти позову не заперечують, прохають судові витрати покласти на позивачку.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вивчивши надані позивачкою докази, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_3 згідно даних Павлоградського міжрайонного бюро технічної інвентаризації належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на забудову № НОМЕР_1 від 25.08.1961 року виданого виконкомом Петропавлівської селищної ради на підставі рішення виконкому селищної ради №4 від 08.03.1961 року зареєстрованого в Павлоградському БТІ під № 7-52 від 25.03.1961 року та перереєстрованого за № 782-770 від 29.06.1988 року в зв`язку зі зміною номеру з 51- а на АДРЕСА_2 . Згідно рішення Петропавлівської селищної ради від 28.10.2020 року житловому будинку присвоєно адресу АДРЕСА_3 . ( а.с.6 11, 17).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Петропавлівською селищною радою Петропавлівського району Дніпропетровської області (а. с. 12).

Позивачка ОСОБА_1 , згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 24 квітня 2020 року , складеним депутатом Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області у 2009 році добросовісно заволоділа житловим будинком АДРЕСА_3 , що належав сторонній особі, та розпочала відкрито володіти і користуватись цим нерухомим майном, тобто більше ніж 10 років вчиняла усі дії, що свідчать про її одноосібне володіння та користування цим нерухомим майном( а. с. 16 ).

Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України.

Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який прийнято 01.07.2004 року, набрав чинності 03.08.2004 року, в редакції від 04.07.2012 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Отже, садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 належав на праві власності померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Правочинів між власником будинку та позивачем щодо переходу власності відповідно до чинного законодавства укладено не було.

За згодою померлого власника, позивачка вселилася до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 і в подальшому постійно використовувала його, господарчі споруди та земельну ділянку при ньому на власний розсуд, при цьому володіючи та користуючись цим нерухомим майном одноосібно більше 10 років.

Претензій щодо вказаного нерухомого майна з 2009 року і по цей день до позивачки ніхто не пред`являв, тобто її володіння і користування нерухомим майном є відкритим та беззаперечним.

За приписами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах захист права власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Враховуючи, що попередній власник нерухомого майна ОСОБА_2 помер а також померла ОСОБА_3 , яка отримала право на переоформлення документів на вказаний житловий будинок на підставі Рішення виконавчого комітету Петропавлівської селищної ради від 27.11.2002 року № 435 ( а.с.14), то відповідачем по справі є відповідна територіальна громада, а саме Петропавлівська селищна рада Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка позов визнала.

Згідно з рекомендаціями, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Судом встановлено, що позивачка понад десять років безперервно, добросовісно та відкрито володіє і користується житловим будинком по АДРЕСА_3 , який згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 26.06.1978 року Павлоградським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, складається з такого: будинок літера «А» площею 156,0 кв. м; сіни літера «а», площею 24,0 кв. м,сарай літера «Б» площею 43,0 кв. м; сарай літера «В» площею 22,0 кв. м, сарай літера «Г», площею 09 кв. м; огорожа «№ 1» 42 кв.м; погреб площею 8 кв.м; крильцо шт. 1.

Суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано звернулась до суду, бо не може розпоряджатися цим майном, яким понад десять років безперервно, добросовісно та відкрито володіє і користується, у зв`язку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів на її ім`я, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає задоволенню.

Вартість спірного житлового будинку складає 44145,00 гривень, що підтверджується висновком про вартість об`єкта оцінки, виконаного ТОВ «Земля і право» (а.с.15).

Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачкою був сплачений судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., про що до позову додана квитанція банку від 15.12.2020 року (а.с1).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору у зв`язку з задоволенням позову відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі письмової заяви позивачки, яка прохає судові витрати покласти на неї суд вважає за можливе не стягувати судові витрати з відповідача, а покласти їх на позивачку.

На підставі викладеного, ст. ст. 15, 16, 319, 328, 344, 392 ЦК України, керуючись статтями 4, 13, 76-81, 141, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , до Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце проживання: будинок АДРЕСА_3 ,, в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 , що згідно свідоцтва про право власності виданого 25.03.1961 року Петропавлівською селищною радою Петропавлівського району Дніпропетровської області належав ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , який складається із таких будівель і споруд: будинок літера «А» площею 156,0 кв. м; сіни літера «а», площею 24,0 кв. м; сарай літера «Б» площею 43,0 кв. м; сарай літера «В» площею 22,0 кв. м; сарай літера «Г», площею 09 кв. м; огорожа «№ 1» 42 кв.м; погреб площею 8 кв.м; крильцо шт. 1.

Судові витрати покласти на позивачку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення по суті апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя І. К. Ніколаєва