Справа №642/6066/20
Провадження№ 2/642/320/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Пашнєва В.Г.,

за участю секретаря Алфьорової І.Р.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Харкові до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

17.11.2020 до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Харкові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6036,41 грн., та понесених судових витрат.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що згідно з Договором по відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії від 16.06.2014 № зі змінами та доповненнями від 08.07.2015 (додаткова угода № БД2015-07), укладеним між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (з 05.06.2019 АТ «Укрексімбанк») та ОСОБА_1 , їй було відкрито кредитну лінію для проведення операцій з використанням Картки, з лімітом заборгованості не більше 3000,00 грн., терміном користування до 31.08.2017 з оплатою процентів в розмірі 40% річних. Кредитним договором передбачено надання позивачем відповідачу кредиту на певних умовах, а відповідач зобов`язаний виконувати всі умови Кредитного договору, у тому числі здійснювати погашення Кредиту відповідно до умов договору (п. 2.4 Кредитного договору) та сплачувати нараховані проценти за користування кредитом (п. 2.7 Кредитного договору). Позивач зазначає, що свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитним коштами на умовах, передбачених договором. При цьому, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Позивач вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Кредитного договору, станом на 12.10.2020 утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 6036,41 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом у розмірі 1730,37 грн., заборгованості за процентами у розмірі 2733,62 грн., пені, нарахованої на прострочену заборгованість за процентами, в сумі 434,33 грн., пені, нарахованої на прострочену заборгованість за основним боргом, у розмірі 343,58 грн., 3% річних 276,36 грн.,інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 518,15 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача.

Ухвалою суду від 23.11.2020 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

03 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) надала до суду заперечення проти позовних вимог, в яких просить відмовити АТ «Державний експортно-імпортний банк України» в задоволення позову, зазначаючи про сплив позовної давності за заявленими вимогами.

01 квітня 2021 року відповідач ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) звернулася до суду з заявою про застосування позовної давності, посилаючись на те, що термін користування зарплатною кредитною карткою сплив 31.08.2017, а з позовом представник позивача звернувся до суду 17.11.2020, не надавши доказів жодної поважної причини пропуску строку.

06 квітня 2021 року представник позивача надав до суду уточнення до позовної заяви, виклавши вимогу про стягнення заборгованості за Договором про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії від 16.06.2014 № зі змінами та доповненнями від 08.07.2015 (Додаткова угода № БД2015-07) у розмірі 6036,41 грн. з відповідача на її нове прізвище, яке вона обрала під час укладення шлюбу з ОСОБА_4 14.02.2020, « ОСОБА_3 ».

13 квітня 2021 року відповідач ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) надала додаткові письмові пояснення, в яких зазначила, що протягом 2017-2020 років жодного дзвінка, усних чи письмових підтверджень про існування боргу від позивача не отримувала. Оскільки з виписки банку вбачається, що останній раз проценти по кредитному договору банк списав 29.07.2016, останнє цільове надходження коштів на карту було 28.07.2016, а позивач звернувся до суду у 2020 року, позовна давність спливла.

В судовому засіданні представник позивача вказує в письмових поясненнях, що банк 17.10.2018 на поштову адресу ОСОБА_5 ( ОСОБА_3 ) направив претензію про дострокове погашення заборгованості за кредитом у повному обсязі (претензія № 068-31/-132 від 10.10.2018) у строк до 09.11.2018. Банк, надіславши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, змінив строк кінцевого виконання зобов`язань, передбачених п.10.2 Договору. Отже, з 10.11.2018 починається строк перебігу позовної давності та закінчується у листопаді 2021 року.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, проти заявлених вимог заперечує.

Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Судом встановлено, що згідно з Договором по відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії від 16.06.2014 № зі змінами та доповненнями від 08.07.2015 (додаткова угода № БД2015-07), укладеним між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (з 05.06.2019 АТ «Укрексімбанк») та ОСОБА_1 , їй було відкрито кредитну лінію для проведення операцій з використанням Картки, з лімітом заборгованості не більше 3000,00 грн., терміном користування до 31.08.2017 з оплатою процентів в розмірі 40% річних.

Відповідно до п. 2.4 Кредитного договору його укладенням сторони домовилися про відкриття банком Клієнту Кредитної лінії, у межах якої Банк надає Клієнту Кредит з лімітом у розміру не більше 3000,00 грн. для проведення операції з застосуванням Картки, а Клієнт зобов`язується повернути Кредит Банку та сплатити йому проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно п. 2.6 Кредитного договору кредитна лінія відкривається на строк, що відповідає Строку дії Основної картки, а саме до 31.08.2017.

Відповідно до п. 2.10 Кредитного договору за користування кредитом Клієнт зобов`язаний щомісячно сплачувати Банку проценти, нараховані за фіксованою процентною ставкою у розмірі 40% річних.

П.п. 8.1.1 п. 8.1 Кредитного договору передбачено, що у разі прострочення заборгованості за Кредитом та/або Овердрафтом, процентами за Кредитом та/або Овердрафтом, Клієнт сплачує Банку за кожний день прострочення, включаючи день сплати, пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості до дня погашення відповідної заборгованості у повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 порушено умови Договору по відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії від 16.06.2014 № зі змінами та доповненнями від 08.07.2015 (додаткова угода № БД2015-07), останній платіж було нею здійснено 29.07.2016, у зв`язку з чим за нею станом на 12.10.2020 утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 6036,41 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом у розмірі 1730,37 грн., заборгованості за процентами у розмірі 2733,62 грн., пені, нарахованої на прострочену заборгованість за процентами, в сумі 434,33 грн., пені, нарахованої на прострочену заборгованість за основним боргом, у розмірі 343,58 грн., 3% річних 276,36 грн., інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 518,15 грн.

Щодо застосування строків позовної давності, про що неодноразово заявляла відповідач, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до змісту ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність тривалістю один рік.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. При цьому за змістом зазначеної норми (ст. 261 ЦК України) законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Під можливістю довідатися про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатися про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Відповідно до правових висновків ВСУ, викладених у постановах від 19.03.2014 по справі №6-14цс14 та від 30.09.2015 по справі №6-154цс15, які були підтримані Великою палатою ВС у постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Згідно розрахунку заборгованості за Договором по відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії від 16.06.2014 № зі змінами та доповненнями від 08.07.2015 (додаткова угода № БД2015-07), укладеним між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (з 05.06.2019 АТ «Укрексімбанк») та ОСОБА_1 , а також згідно виписки з її особового рахунку, останній раз проценти по кредитному договору банк списав 29.07.2016, а останнє цільове надходження коштів на карту було 28.07.2016.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 17.11.2020, тобто із пропуском строку позовної давності (щодо основного зобов`язання та щодо похідних вимог), про застосування якого заявив відповідач, що є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, з відповідача не підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279,354, 355 ЦПК України, ст.ст. 253, 256-258, 266, 526, 610, 611, 615, 625-626, 1050, 1054 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Харкові до ОСОБА_1 про стягнення боргу - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.Г.Пашнєв