Справа № 703/4689/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області:

у складі головуючого судді Кирилюк Н.А.

з секретарем судового засідання Римським Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 703/4689/18

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представників-адвокатів Здоровко Л.В., Шумейко В.І.,

про визнання заповіту недійсним,

встановив:

ОСОБА_3 подав позов до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 .

В зв`язку з цим відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,66 га, розташовану в межах Мельниківської сільради Смілянського району Черкаської області, що належала померлому на праві власності.

В установлений законом строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці за законом у померлого були відсутні.

З повідомлення державного нотаріуса дізнався, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом та надав примірник заповіту.

Позивач стверджує, що його батько постійно зловживав алкоголем та наркотичними речовинами. Його неадекватна поведінка та психічні розлади на фоні алкогольної залежності стали підставою для неодноразового лікування в КЗ «ЧОПЛ», проте спроби покращити його психічний стан не мали успіху.

В зв`язку з цим просив визнати недійсним складеним ним заповіт, оскільки психічний стан його батька на момент складення заповіту не давав йому змоги розуміти значення своїх дій та керувати ними

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача щодо заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов в повному обсязі та просили його задоволити з наведених в ньому підстав. Позивач пояснив, що його батько вів антисоціальний спосіб життя та постійно зловживав алкоголем. В останні роки його життя він поводив себе дивно, не впізнавав людей, забував елементарні речі.

Відповідач та його представник позов не визнали та пояснили, що хоча ОСОБА_4 і зловживав алкогольними напоями, однак він повністю розумів значення своїх дій та міг керувати ними. Позивач дійсно є єдиним сином померлого, однак вони тривалий час не спілкувались та не бачились. Оскільки ОСОБА_2 турбувався про померлого, надавав йому необхідну допомогу, ОСОБА_4 склав на нього заповіт.

Приватний нотаріус та державний нотаріус в судове засідання не з`явились, направили до суду заяви, в яких просили розглядати справу у їх відсутності.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мельниківка Смілянського району Черкаської області помер ОСОБА_4 .

Як встановлено із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 померлий доводився позивачу батьком.

Відповідно до довідки Мельниківської сільської ради від 30.03.2017 року ОСОБА_4 був зареєстрований і постійно проживав в АДРЕСА_1 . Як на день смерті, так і по день видачі довідки в господарстві були зареєстровані, але не проживали його син ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_5 .

З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 170244 від 11 листопада 2004 року та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку встановлено, що ОСОБА_4 був власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,66 га в межах Мельниківської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

Заповітом, посвідченим 13 вересня 2016 року приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області Курінним А.В. та зареєстрованим і реєстрі за № 622, ОСОБА_4 належному йому на праві приватної власності земельну ділянку, площею 2,66 га, яка розташована за адресою: Черкаська область, Смілянський район, с. Мельниківка, що належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 170244, заповів ОСОБА_2 .

23 травня 2018 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_4 , а саме на земельну ділянку площею 2,66 га.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 435 від 05.11.2020 року під час укладення заповіту від 13.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу в Черкаській області за реєстром № 622, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 виявляв ознаки хронічного психічного захворювання - органічного психічного розладу, набутого внаслідок багаторічної алкогольної інтоксикації, з вираженими психапатоподібними проявами збудливого типу, вираженими інтелектуально-мнестичними, емоційно-вольовими розладами, з транзиторними психотичними включеннями та стійкою соціальною дезадаптацією на тлі розладів психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності та постійною формою вживання, з судомними нападами на висоті алкогольної абстиненції, що позбавляло його задності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на юридично значимий момент - 13.09.2016 р.

Норми права, які застосовує суд.

Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення місцевим судом оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року),зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України 2004 року за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Позиція суду щодо заявлених вимог.

Заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Крім того, у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008№ 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Позивач, посилаючись на підставу недійсності заповіту зазначає, що заповідач в момент укладення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

За клопотанням сторони позивача та для встановлення спроможності померлого усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними суд допитав свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_4 був її сусідом, проживали близько 500 м один від одного, щодня спілкувались. ОСОБА_4 постійно вживав алкоголь, хоч і хворів на епілепсію. Будинок у нього був занедбаний, він в будинку справляв нужду, плиту пропив, проводку вирвав. Всі зароблені кошти він пропивав, нічого собі не купував. Жив на те, що йому дадуть інші люди. У нього не було одягу і йому віддавали люди одяг після померлих. За собою не слідкував. Люди, у яких він працював, могли примусити його помитись та підстригали його. У п`яному стані був зовсім неадекватний, погрожував поодривати руки, спалити. В селі всі його боялись бо він коли п`яний завжди бився. У 2011-2012 роках спалив батьківську хату. Дружина його покинула та забрала із собою дитину. Сина він любив. Останнім часом перед смертю він когось боявся. Говорив, що боїться ОСОБА_2 , бо він йому «приписав» зброю. Був дивний. Розмовляв сам із собою, говорив що покійний брат його кличе до себе. Знає, що в 2013 році він проходив лікування від алкогольної залежності в м. Черкаси.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що є вдовою покійного брата ОСОБА_4 і знала ОСОБА_4 дуже добре. На її думку він був неадекватним та алкогольно-залежним. Він дуже багато пив, пропив все, що мав, пив приблизно 18-20 років. Ходив збирав металолом, пляшки і всі отримані гроші витрачав на алкоголь. ОСОБА_4 був хворий, у нього були припадки, шла піна з рота, його «било». Припадки були на фоні алкоголю. Вона не раз його з чоловіком рятувала під час цих припадків. Ця хвороба у нього була років 10. Її чоловік двічі відправляв ОСОБА_4 на лікування, викликали швидку і примусово з поліцією відправляли до лікарні. Він був неврівноваженим, бив свою матір, дружину. Через алкоголь і бійки його сім`я розпалась. Жінка пішла від нього, залишивши велике господарство. Він все пропив і спалив батьківську хату. ОСОБА_4 ходив у лахмітті, взимку босий. Будинок у нього був без вікон і дверей, все зруйновано. За два-три роки до смерті він постійно спав із сокирою у лахмітті. Міг місяцями не митись і не розумів, що це потрібно робити. Раніше він передав їй на зберігання свої документи. В 2013 році він прийшов забирати ці документи і сказав, що потрібно їх віддати ОСОБА_2 , бо інакше його відправлять до в`язниці «за зброю». На той час ОСОБА_2 працював дільничним. Останнім часом ОСОБА_4 поводив себе дивно, не знав куди йде.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що із ОСОБА_4 вони разом ходили на «шабашки». ОСОБА_4 вживав алкоголь майже щодня, знає, що лікувався від цієї залежності. Його будинок був занедбаний, у ньому були відсутні вікна і двері. Декілька разів бачив як ОСОБА_4 бігав кругом будинку і в нього почали піна з рота йти., його трясло. Тоді свідок затягував його до будинку, клав на матрас і все проходило.

За клопотанням сторони відповідача на підтвердження своїх заперечень з приводу заявленого позову судом було допитано свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона працює фельдшером та обслуговує в тому числі с. Мельниківка. ОСОБА_4 знає, за допомогою до неї він не звертався. Дійсно він випивав і в цей час ходив неохайний, брудний. Коли був тверезий, то навпаки ходив чистий. На обліку він у неї не перебував, з ним ніколи майже не спілкувалась. Будинок, де він, був непридатний для проживання.

Свідок ОСОБА_16 повідомила, що вона працювала секретарем сільської ради. ОСОБА_4 неодноразово складав у сільські раді заповіти то на матір ОСОБА_2 , та на самого ОСОБА_2 . ОСОБА_4 дійсно вживав алкогольні напої, однак на момент складання заповітів був тверезий. Вона з ним спілкувалась і у неї не було сумніву у тому, що він хоче залишити своє майно ОСОБА_2 . Вони йому допомагали, давали йому їжу, гроші. Він у них також інколи підробляв. У його будинку вона була вже після його смерті. Будинок був непридатний для життя, в ньому були відсутні вікна, двері, розібрана плита. Скрізь було брудно, валялись кучі мотлоху.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що ОСОБА_4 знала добре, він інколи допомагав їй по господарству. Був у нормальному стані, чистий, інколи випивший. На її думку він повністю розумів, що робить, був адекватний, говорив що потрібно зробити у дворі, давав свої пропозиції. Він їй говорив, що мати ОСОБА_2 його годувала, а одного разу розповідав, що їздив до нотаріуса з ОСОБА_2 робити заповіт. Його будинок був розвалений.

Судом також було досліджено медичну документацію ОСОБА_4 та встановлено, що згідно довідки КНП «ЧОПЛ» він двічі проходив лікування в цій установі - в 2011 та 2012 роках з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Стан відміни ускладнений судомами».

Відповідно до довідки КНП «Смілянська багатопрофільна лікарня ім. Софії Боринської від 03.06.2019 року ОСОБА_4 перебував на обліку у лікаря-нарколога з 2012 року, отримував лікування в Черкаській обласній психіатричній лікарні з 23.06.2011 року по 05.07.2011 року та з 27.04.2012 року по 11.05.2012 року. В 2013 році оглядався лікарем наркологом та був направлений на лікування до Черкаського наркологічного центру.

З медичної документації судом не встановлено, що померлий перебував на обліку у лікаря психіатра.

В ході розгляду справи були досліджені також надані стороною відповідача копії вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за 2014 рік, яким ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та очного консультативного висновку від 14.10.2014 року, відповідно до якого не вбачалось необхідності у проведенні психіатричної експертизи, оскільки його лікування від алкогольної залежності носило тимчасовий характер і не потягло розладів психіки та поведінки і не вплинуло на його здатність в повній мірі розуміти значення своїх дій і керувати ними.

За клопотанням представника позивача по справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. Згідно отриманого висновку експерта на час складання заповіту ОСОБА_4 виявляв ознаки хронічного психічного захворювання, що позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_21 , який приймав участь у складенні висновку, на уточнюючі запитання сторін пояснив, що ОСОБА_4 робив тільки те, що дозволяла йому хвороба. У нього були проблеми зі здоров`ям на фоні алкогольної залежності, однак він не лікувався. Наявність у нього судом свідчило про ураження головного мозку. Щодо очного консультативного висновку, то йому нічого не відомо про походження цього документу, жодним нормативним актом такий документ не передбачений. Єдиним документом, що може підтвердити чи спростувати осудність особи є висновок експерта.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Оцінюючи висновок посмертної судово-психіатричної експертизи в сукупності з іншими доказами, суд вважає, що стороною позивача доведено факт неспроможності ОСОБА_4 на час складення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Заперечення сторони відповідача щодо цього спростовуються в тому числі висновком експерта, з дослідницької частини якого вбачається, що його висновки щодо психічного стану ОСОБА_4 та можливості останнього розуміти значення своїх та керувати ними на момент складання заповіту повністю ґрунтуються на досліджених в ході розгляду справи доказах, наданих як стороною позивача, так і відповідача, в тому числі з урахуванням показань допитаних в ході розгляду справи свідків.

А тому, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 , є обґрунтованими та таким, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), треті особи Смілянська державна нотаріальна контора (м. Сміла Черкаської області, пров. Бобринського, 2, ), приватний нотаріус Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області Курінний Анатолій Васильович (м. Шпола Черкаської області, вул. Європейська, 1-б), про визнання недійсним заповіту - задоволити повністю.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який посвідчений 13.09.2016 року приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області Курінним Анатолієм Васильовичем за реєстровим номером 622 на користь ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у виді судового збору у сумі 704 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3300 грн., всього 4004 грн.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання його повного тексту через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21.05.2021р.

Головуючий: Н. А. Кирилюк