Справа № 369/2546/19
Провадження № 2/369/2276/21
РІШЕННЯ

Іменем України

12.01.2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 із проханням позичити йому певну суму грошей для купівлі двигуна.

26.12.2017 року ОСОБА_1 (надалі - Позивач) і ОСОБА_2 (надалі - Відповідач) уклали договір позики за умовами якого Позивач передав Відповідачу грошові кошти в розмірі 3000,00 (три тисячі) доларів США.

Позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогою повернути йому гроші, однак він на такі вимоги не реагує. Таким чином Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов`язання. Це змусило Позивача звернутися за захистом порушеного права до суду для стягнення суми боргу за договором позики в судовому порядку.

На момент складення цієї позовної заяви, згідно офіційного курсу НБУ (1 долар США - 27,0577 грн.), тому сума боргу становить - 81 173,00 (вісімдесят одна тисяча сто сімдесят три) грн. (3 000,00 доларів США - 27,0577 грн.).

Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 81 173,00 (вісімдесят одна тисяча сто сімдесят три) грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних від суми заборгованості, що складає: 2 621,00 (дві тисячі шістсот двадцять одна) грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Відповідач подав до суду відзив, згідно якого зазначив що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, а не договір позики. Умови відповідного договору купівлі-продажу відповідач виконав в повному обсязі, доставивши позивачу двигун якій той хотів придбати в Польщі.

Крім того у відповідача викликає сумнів справжність розписки, у зв`язку з чим останній просив призначити по справі судову почеркознавчу експертизу.

Ухвалою суду від 03.07.2019 року по справі була призначена судова почеркознавча експертиза з поставленням питань які просив зазначити відповідач.

13.05.2020 року на адресу суду надійшло повідомлення з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 04.05.2020 № 34761/19-32/34762/19-33, про неможливість надання висновку комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи у зв`язку з ненаданням додаткових матеріалів для проведення експертизи.

Ухвалою судді від 01.03.2019 було відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 10.07.2020 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач та представник позивача в судове засідання 30.09.2020 не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання 30.09.2020 не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відзиву до суду не направив.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2017 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 три тисячі доларів США на покупку двигуна, 26.12.17 р. до 15.01.2018 р., що підтверджується письмовою розпискою.

Дана розписка містить форму договору позики, а не форму договору купівлі-продажу

В строк зазначений в розписці (15.01.2018 р.) відповідач суму позики не повернув

Згідно ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 625 ЦК України визначає що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Стаття 78 ЦПК України визначає суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи що відповідачем ОСОБА_2 не було вчасно виконано умови договору позики, в зв`язку з чим було порушено права позивача ОСОБА_1 останній має право на стягнення з відповідача суми боргу за договором позики з врахуванням 3 % річних, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати що складаються із судового збору, суд покладає на відповідача.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 526, 625, 1046, 1047, 1048 1049, 1050 ЦК України, та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-82, 137, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 81 173,00 грн. (вісімдесят одна тисяча сто сімдесят три гривні).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних від суми заборгованості, що складає: 2 621,00 грн. (дві тисячі шістсот двадцять одна гривня)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 811,74 грн. (вісімсот одинадцять гривень та сімдесят чотири копійки).

Інформація про позивача: ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ).

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Дубас Т.В.