ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3335/21 Справа № 208/6187/17 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк"

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року

по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі - ПАТ "Укрсоцбанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 19 квітня 2006 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 105/6-61-6, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 101 000,00 грн. з кінцевим терміном погашення до 18 квітня 2021 року.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 19 квітня 2006 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 105/29-9-6.

Відповідачі вчасно грошові кошти для погашення заборгованості не надали, у зв`язку з чим станом на 16 березня 2017 рік утворилась заборгованість в розмірі 253 553,84 грн., яка складається із: 84 170,00 грн. - заборгованість за кредитом; 143 191,12 грн. - заборгованість за відсотками; 7 403,00 грн. - інфляційні витрати за кредитом; 18 789,72 грн. - інфляційні витрати за відсоткам.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № 105/6-61-6 від 19 квітня 2006 року в розмірі 253 553,84 грн. та судові витрати в розмірі 3 803,31 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ПАТ "Укрсоцбанк" - Акціонерне товариство "Альфа-Банк".

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ "Альфа-Банк", посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції установлено, що 19 квітня 2006 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 105/6-61-6, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 101 000,00 грн. з кінцевим терміном погашення до 18 квітня 2021 року.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 19 квітня 2006 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 105/29-9-6.

Відповідачі вчасно грошові кошти для погашення заборгованості не надали, у зв`язку з чим станом на 16 березня 2017 рік утворилась заборгованість в розмірі 253 553,84 грн., яка складається із: 84 170,00 грн. - заборгованість за кредитом; 143 191,12 грн. - заборгованість за відсотками; 7 403,00 грн. - інфляційні витрати за кредитом; 18 789,72 грн. - інфляційні витрати за відсоткам.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем був пропущений строк позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем, встановивши, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 сплатила 29 жовтня 2010 року, а з позовом до суду позивач звернувся 06 листопада 2017 року.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Судом апеляційної інстанції установлено, що за умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 18 квітня 2021 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 18 квітня 2021 року позичальник мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 10 числа кожного місяця.

26 жовтня 2017 року ПАТ "Укрсоцбанк" направив досудову вимогу позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 314 740,13 грн. (а.с.25-26 т.1).

З позовом до суду ПАТ "Укрсоцбанк" звернулося 06 листопада 2017 року (а.с.1-3 т.1), тобто в межах трирічного строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України.

Крім того, колегією суддів перевірено строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення заборгованості за кредитним договором та установлено.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як убачається з матеріалів справи, 26 жовтня 2017 року ПАТ "Укрсоцбанк" направив досудову вимогу поручителю ОСОБА_2 щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, з позовом до суду ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся 06 листопада 2017 року, тобто банк пред`явив вимогу до поручителя в межах встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку.

Ураховуючи викладене, з урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не правильно визначився з моментом перебігу позовної давності за вказаним кредитним договором, а саме з моменту останнього платежу ОСОБА_1 по кредиту, тобто з 29 жовтня 2010 року, та помилково відмовив у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Вирішуючи позовні вимоги та досліджуючи у справі докази, зокрема, перевіряючи правильність розрахунку банком своїх грошових вимог, з урахуванням дотримання кредитором строку позовної давності та наявність підстав для зміни процентної ставки, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша та друга статті 554 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи та установлено колегією суддів, 19 квітня 2006 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 105/6-61-6, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 101 000,00 грн. зі сплатою 16,00 % річних та з кінцевим терміном погашення до 18 квітня 2021 року (а.с.4-7 т.1).

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 19 квітня 2006 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 105/29-9-6 (а.с.8-9 т.1).

26 жовтня 2017 року ПАТ "Укрсоцбанк" направив досудову вимогу позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 314 740,13 грн. (а.с.25-26 т.1).

Згідно наданого банком розрахунку станом на 16 березня 2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 253 553,84 грн., яка складається із: 84 170,00 грн. - заборгованість за кредитом; 143 191,12 грн. - заборгованість за відсотками; 7 403,00 грн. - інфляційні витрати за кредитом; 18 789,72 грн. - інфляційні витрати за відсоткам (а.с.21-24 т.1).

При цьому, із вказаного розрахунку вбачається, що банк з 10 серпня 2008 року змінив проценту ставку з 16,00 % річних до 20,00 % річних.

Крім того, колегію суддів установлено, що умовами кредитного договору, а саме пунктом 2.6.1 встановлено, що про намір змінити розмір процентів Кредитор зобов`язаний повідомити Позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду.

При визначенні суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів, апеляційний суд взяв до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ПАТ "Укрсоцбанк" просило стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом, заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 16 березня 2017 року та інфляційні втрати.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2021 року було витребувано у АТ "Альфа-Банк" належним чином засвідчений деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором № 105/6-61-6 від 19 квітня 2006 року, укладений між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 , з урахуванням дотримання кредитором строку позовної давності щодо кожного чергового платежу погашення кредиту та сплати відсотків за його користування, визначених умовами кредитного договору, з обов`язковим наданням письмових пояснень та доказів, у разі наявності (додаткові договори до основного договору та договору поруки), на якій підставі банк змінив з 10 серпня 2008 року проценту ставку з 16,00 % річних до 20,00 % річних та дотримання у зв`язку з цим умов пункту 2.6.1 кредитного договору.

На виконання ухвали апеляційного суду, АТ "Альфа-Банк" було надано деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором № 105/6-61-6 від 19 квітня 2006 року, з урахуванням строку позовної давності щодо кожного платежу окремо.

Щодо розрахунку заборгованості, який був долучений до позовної заяви, АТ "Альфа-Банк" повідомило, що попередній розрахунок здійснено відповідно до облікових даних ПАТ "Укрсоцбанк", однак у зв`язку з втратою документів при зміні кредитора, у позивача на даний час відсутня можливість надати додаткові угоди про зміну процентної ставки до кредитного договору, внаслідок чого було здійснено додатковий перерахунок за первісною відсотковою ставкою, з урахуванням строку позовної давності щодо кожного платежу окремо.

Відповідно до наданого АТ "Альфа-Банк" розрахунку, розмір заборгованості за кредитним договором № 105/6-61-6 від 19 квітня 2006 року за період з 06 листопада 2014 року по 06 листопада 2017 року становить 162 273,35 грн., який складається із: 84 170,00 грн. - заборгованість за кредитом; 41 037,55 грн. - заборгованість за відсотками; 7 883,34 грн. - інфляційні витрати за кредитом; 4 645,79 грн. - інфляційні витрати за відсоткам.

Колегією суддів перевірено, що даний розрахунок здійснений в межах строку кредитування та з урахуванням процентної ставки в розмірі 16,00 % річних, яке визначена умовами кредитного договору та погоджена сторонами.

Правильність вказаного розрахунку відповідачі не спростували, а тому вказані суми підлягають стягненню із них на користь АТ "Альфа-Банк".

Враховуючи доведеність позовних вимог АТ "Альфа-Банк" в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 84 170,00 грн., процентами за користування кредитом (за період з 06 листопада 2014 року по 06 листопада 2017 року) в розмірі 41 037,55 грн., інфляційних втрат за кредитом в розмірі 7 883,34 грн. та інфляційних втрат за відсоткам 4 645,79 грн., колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог АТ "Альфа-Банк" у цій частині.

У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за весь час дії кредитного договору та за підвищеною процентною ставкою, слід відмовити з підстав наведених вище.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплачених останнім за подачу позовної заяви та апеляційної скарги по 4 754,12 грн. з кожного окремо.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимог Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором № 105/6-61-6 від 19 квітня 2006 року за період з 06 листопада 2014 року по 06 листопада 2017 року в розмірі 162 273,35 грн., яка складається із: 84 170,00 грн. - заборгованість за кредитом; 41 037,55 грн. - заборгованість за відсотками; 7 883,34 грн. - інфляційні витрати за кредитом; 4 645,79 грн. - інфляційні витрати за відсоткам.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Альфа-Банк" судові витрати, що складаються із судового збору по 4 754,12 грн. з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко