Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2021 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Гришка О.Я., за участі секретаря судового засідання Федорини А.А., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Коби М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну юридичної особи,

в с т а н о в и в:

Позивач Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області звернувся до суду із вказаним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 працює водієм Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області та згідно договору про повну індивідуальну та матеріальну відповідальність від 01.01.2013 року прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження доручених йому матеріальних цінностей роботодавцем. 22.08.2020 року на автодорозі Оржиця-Хорол, 13км + 790м, відповідач, керуючи автомобілем CITROEN Jumper, державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху та не врахував дорожню обстановку, в результаті чого виїхав за межі зустрічної смуги для руху, де допустив зіткнення з бетонним стовпчиком дорожнього огородження, після чого з`їхав у зустрічний кювет, що призвело до пошкодження транспортного засобу. Постановою Оржицького районного суду Полтавської області від 22.09.2020 року у справі № 543/778/20 відповідач ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 22.08.2020 року виконував свої службові обов`язки на автомобілі CITROEN Jumper, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу. Внаслідок ДТП відповідач спричинив Об`єднаному автогосподарству закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області матеріальних збитків на загальну суму 117 956,90 грн.

Посилаючись на вищевикладені обставини позивач Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь матеріальну (майнову) шкоду у розмірі 114 456,90 грн., витрати за проведення незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку у розмірі 3500,00 грн., всього 117 956,90 грн. та стягнути судові витрати.

27.04.2021 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов письмовий відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач заявлені до нього позовні вимоги не визнає. У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що дорожньо-транспортна подія сталася під час виконання відповідачем трудових обов`язків. Також, відповідач вказав, що позивач не залучив до участі в справі страхову компанію і не просить суд про це, що на думку відповідача викликає сумнів у об`єктивності обґрунтування позову, в тому числі відмовою страховою компанією виплати страхового відшкодування, а надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог, на думку відповідача, не можуть бути належними доказами.

У відповіді на відзив представник позивача вказав, що наведені відповідачем у відзиві заперечення є безпідставними та надуманими, твердження відповідача у відсутності об`єктивності обґрунтування позову є необґрунтованими.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач вказав, що посада водія не належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність. На момент транспортної пригоди відповідач керував транспортним засобом при виконанні трудових обов`язків.

В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду клопотання, в якому позов підтримав та просив розглянути справу без його участі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, представник відповідача у своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та у запереченні.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу начальника Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області від 29.12.2012 року ОСОБА_1 прийнятий за переведенням із Оржицької ЦРЛ на посаду водія 2 класу з 01.01.2013 року (а.с. 55).

У пунктах 1, 3 договору про повну індивідуальну і матеріальну відповідальність від 01.01.2013 року, сторонами у якому зазначені: Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області, ОСОБА_1 , зазначено, що ОСОБА_1 приймає на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому роботодавцем матеріальних цінностей. У разі незабезпечення схоронності довірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру шкоди, завданого підприємству, організації і його відшкодування проводиться відповідно до чинного законодавства (а. с. 57).

Автомобіль CITROEN Jumper, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить Об`єднаному автогосподарству закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області (а.с. 6).

Згідно наказу Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області № 1 від 02.01.2020 року автомобіль CITROEN Jumper, державний номерний знак НОМЕР_1 , закріплений за водієм ОСОБА_1 (а.с. 56).

22.08.2020 року близько 23 години 00 хвилин на автодорозі Оржиця-Хорол, 13км + 790м трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля CITROEN Jumper, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та постановою Оржицького районного суду Полтавської області від 22.09.2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 49-51).

Наказом Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області № 9-к/тм від 18.09.2020 року ОСОБА_1 оголошено догану (а.с. 58).

У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль CITROEN Jumper, державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля Об`єднаному автогосподарству закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області була завдана матеріальна шкода (а.с. 8-48).

28.12.2020 року позивачем сплачено за надання послуг з ремонту автомобіля CITROEN Jumper, державний номерний знак НОМЕР_1 , 114 456,90 грн. (а.с. 61-62). Крім того, позивачем сплачено за проведення незалежної оцінки 3500,00 грн. (а.с. 59-60).

З матеріалів справи вбачається, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу CITROEN Jumper, державний номерн6ий знак НОМЕР_1 , застраховано у ПрАТ «СК «Брокбізнес», за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/ 3999829 з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 130000,00 грн. (а.с. 63).

За змістом частин першої, другої та четвертої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику.

У статті 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Стаття 134 КЗпП України передбачає випадки, за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Зокрема пункт 1 цієї статті зазначає, що між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Як роз`яснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24 посада водія не входить до цього Переліку.

Тобто, ОСОБА_1 не належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір.

Отже, ОСОБА_1 не може нести матеріальну відповідальність у повному розмірі за завдання шкоди за договором про повну матеріальну відповідальність, як це передбачено пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП України.

Також суд не вбачає підстав для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності на підставі інших пунктів ч.1 ст.134 КЗпП України.

Відповідно до статті 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Суд враховує, що дорожньо-транспортна пригода відбулась під час виконання відповідачем його трудових обов`язків.

Враховуючи, що завдана шкода пов`язана з виконанням відповідачем трудових обов`язків, він має нести матеріальну відповідальність згідно зі ст.132 КЗпП України у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку.

Суду не надано жодних належних та допустимих доказів про розмір середньомісячного заробітку ОСОБА_1 .

При таких обставинах, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Такі висновки узгоджуються з висновками, які містяться у постанові Верховного Суду від 29.10.2020 року у справі № 264/2076/17, провадження № 61-1146св19.

Інші доводи учасників справи, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, керуючись ст. 1166, 1187 ЦК України, ст. 130, 131, 132, 134, 135-1, 138 КЗпП України, ст. 12, 13, 81, 82, 247, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову Об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області (місцезнаходження: 36039, м. Полтава, вул. Коцюбинського, 7, ) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну юридичної особи.

За ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 25.05.2021 року.

Суддя