ПОСТАНОВА

Іменем України

14 січня 2021 року м. Кропивницький

справа № 392/80/20

провадження № 22-ц/4809/103/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2020 року у складі судді Кавун Т.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Зазначала, що з 28 липня 2007 року перебуває у шлюбі з відповідачем, в якому у них народилися спільні діти - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказувала, що з 2016 року не проживає разом з відповідачем, так як він перебуває в республіці Польщі, де працює. Діти проживають разом з нею. 14.01.2020 вона звернулася до суду про розірвання шлюбу. Відповідач не надає допомоги на утримання їх спільних дітей, тому, вона просить суд стягнути аліменти в розмірі по 1/4 частки доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (аліменти) в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття та кошти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (аліменти) в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з відповідача на користь держави 840 гривень 80 коп судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись із заочним рішенням суду, відповідач подав заяву про його перегляд.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2020 року заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що суд при постановлені рішення не в повному обсязі дослідив обставини справи, допустив порушення закону в частині стягнення часток на утримання дітей, рішення прийняв упереджено та однобічно.

Зауважує, що він не був належним чином викликаний в судове засідання, оскільки, в період з 13.05.2020 по 04.08.2020 перебував за кордоном, що підтверджується відмітками у закордонному паспорті.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до практики Верховного Суду, - суд призначаючи аліменти на двох і більше дітей у частці від заробітку повинен визначити єдину частку стягнення аліментів, яка буде стягуватися на дітей, а не окрему частку на кожну дитину, як це визначено у оскаржуваному рішенні. Тобто, судом допущено порушення норм матеріального права при визначенні часток аліментів на дітей.

Крім того, вважає, що частка від заробітку на двох дітей є непомірною та перевищує рекомендований розмір аліментів, який повинен складати 1/3 частку від заробітку.

Також, відповідач вказує, що на даний час він не працює, існує за рахунок тимчасових заробітків, частину доходу отримує в натурі. Виїжджає на заробітки за кордон але вони є тимчасовими. Постійної роботи не має, і його середньомісячний дохід складає 5-6 тис. гривень.

Вважає, що правильним в даній ситуації було б призначити йому аліменти у твердій грошовій сумі.

Відповідач просив скасувати заочне рішення та задовольнити позов частково. Стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину або у твердій грошовій сумі в розмірі 1/3 частки доходу (заробітку) до досягнення повноліття дітьми.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначала, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, рішення суду вважає законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

В порушення вимог ст.180 СК України, відповідач не допомагає утримувати своїх дітей, добровільно не надає матеріальної допомоги на їх утримання, хоча повинен, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, з яким проживає дитина (ч.ч.1,3 ст.181 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.182 СК України).

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України).

Вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей заявлено матір`ю ОСОБА_1 , з якою проживають діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , по 1/4 частці від заробітку (доходу) батька ОСОБА_2 на кожну дитину окремо до повноліття.

Оскільки суд задовольнив позов повністю, то апеляційний суд констатує, що доводи апеляційної скарги в частині не врахування положень статті 183 СК України є обґрунтованими, так як при визначенні розміру аліментів має бути визначена єдина частка стягнення аліментів.

Відповідно до положень частин 2, 3 статті 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернення до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Отже, у визначенні розміру аліментів на двох дітей слід керуватися положеннями частин 2, 3 статті 183 СК України.

Також, колегія суддів вважає, що підлягає задоволенню апеляційна скарга і в частині визначення розміру частки стягуваних аліментів з врахуванням вимог ч.5 ст. 183 СК України, якою визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

І хоча дане положення закону визначає розмір аліментів при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, воно є безспірною, встановленою державою правовою гарантією для неповнолітніх осіб, права яких не можуть бути обмежені внаслідок застосування того чи іншого судового провадження при вирішенні питання їх належного матеріального утримання, мінімальне матеріальне забезпечення неповнолітніх дітей у вказаному розмірі є законним обов`язком боржника.

Розмір аліментів встановлений матеріальним законом - СК України, ЦПК України визначено процесуальний порядок розгляду цивільних справ і процесуальний закон не змінює розміру аліментів, визначеного СК України.

Відмовляючи в задоволені заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та дійшов висновку, що ОСОБА_2 мав можливість реалізувати свої процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів на підтвердження обґрунтованих заперечень щодо наведених позивачем обставин і правових підстав позову.

Разом з тим, за приписами п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення в порядку визначеному законом ОСОБА_2 про судове засідання призначене на 15.06.2020.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив грубе порушення норм процесуального права, оскільки ОСОБА_2 не був належним чином, у відповідності до вимог закону, повідомлений про дату і час розгляду справи та не мав можливості реалізувати свої процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів на підтвердження обґрунтованих заперечень щодо наведених позивачем обставин і правових підстав позову.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню з підстав передбачених ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо судових витрат

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», розподіл судових витрат в частині судового збору проведено відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 січня 2020 року до повноліття дочки ОСОБА_5 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а далі, якщо ніхто не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину, за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття і до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко