Справа № 428/7448/20
Провадження № 22-ц/810/914/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Кострицького В.В.,

суддів: Коновалової В.А., Луганської В.М.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи:

позивач -Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 листопада 2020 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку чим підписав заяву № б/н від 03.12.2013 року, згідно якої відповідач по справі отримав кредит у розмірі 444,69 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 27.07.2020 року заборгованість за вищезазначеним договором становить 167750,29 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 444,69 грн, заборгованості за нарахованими відсотками - 163410,60 грн, нарахованої пені - 3895,00 грн. Але ж позивач на свій розсуд вимагає від боржника суму до стягнення у розмірі 135647,26 грн, яка складається з наступного: 444,69 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом- 135647,26 грн за період з 03.12.2013 по 02.12.2019р.. Вказану суму кредитної заборгованості Банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 листопада 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням, АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає, що воно прийнято з порушенням матеріального і процесуального права, просила її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На думку апелянта судом першої інстанції не застосовано норми ст.ст. 204,509,526,527, 626,629, 638, 1054 ЦК України, які підлягають обов`язковому застосуванню, внаслідок чого суд дійшов до неправильного висновку. Тому з зазначеними висновками суду, АТ КБ «Приватбанк» погодитись не може виходячи з того, що АТ КБ «Приватбанк» надано до суду копію анкети-заяви на двох сторінках від 03.12.2013 року, з чіткою наведеною інформацією, а саме: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається , що відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що він згоден з тим що зазначена заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифи зіставляються між ОСОБА_1 і банком, договір о наданні банківських послуг , також зазначено, що клієнт ознайомлений із договором о наданні банківських послуг до його заключення та згоден з його умовами, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті «Приватбанка» www.pb.ua. Укладення такого кредитного договору відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, оскільки за змістом ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 1 ст. 1048 ЦК України не передбачено надання безпроцентних кредитів, позиція ВП ВС у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 не може бути застосована судом, оскільки у даній справі в договорі передбачено розмір базової процентної ставки за користування кредитом, а по справі 342/180/17 розмір відсоткової ставки в договорі був відсутній.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2020 року головуючим у справі визначено суддю ОСОБА_2 склад колегії - Коновалова В.А., Луганська В.М.. Апеляційне провадження по справі відкрито 07.12.2020 року.

Повторним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2020 року вилучено суддю ОСОБА_2 у зв`язку із звільненням у відставку, новий суддя у складі суду - Кострицький В.В. Ухвалою суду від 21.12.2020 року справу призначено до апеляційного розгляду на 14.01.2021 року на 10:30 год.

Представник апелянта у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами до суду не звертався.

Що стосується відповідача, судові повідомлення про розгляд справи за адресою зазначеною як місце реєстрації та мешкання у м. Сєвєродонецьку, повернулись до суду із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім цього відповідачу по справі було зроблено телефонограму (а.с.120), але за двома вказаними номерами телефонів в анкеті-заяві (а.с.17) зв`язок з абонентом відсутній. Наведене свідчить про вжиття судом всіх можливих заходів щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом.

Тому з метою дотримання гарантованого позивачу як стороні цього провадження права на розгляд його справи впродовж розумного строку, та дотримання строків розгяду справи визначених ЦПК України, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, в тій частині, що з наданого позивачем розрахунку, вбачається, що за період з 03.12.2013 року по 27.07.2020 року ОСОБА_1 витратив кредитні кошти на загальну суму 444,69 грн(стовпчик № 5 «Залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом(тілом кредиту)»). При цьому за цей період ОСОБА_1 сплатив на користь банка грошові кошти на загальну суму 4915 грн(стовпчик « 17 «Сума погашення за наданим кредитом»), однак судова колегія звертає увагу на ту обставину на яку не звернув уваги суд першої інстанції , що відповідач частково знімав зазначені кошти (а.с.12-14). Судова колегія звертає увагу на ту обставину , що банк перерахував внесені кошти позивачем як сплату пені , що відповідно діючого на той час закону позивач не міг права робити. Тому висновок суду щодо сумми внесених коштів не вплинув на законнність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві завіреної підписом відповідача домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та заява не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.

Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що під час укладення кредитного договору 03 грудня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідач погодив умови цього кредитного договору, на підтвердження чого АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 , копію його паспорту, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 03 грудня 2013 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Довід скарги про погодження сторонами під час підписання вказаної анкети позичальника умов кредитування в порушення вимог частини першої статті 81 ЦПК України про обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не підтверджено належними доказами з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Надані позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_1 .

Анкета-заява містить анкетні дані відповідача, його контактну інформацію в частині, що підписана ОСОБА_1 .. Натомість, ця заява не містить підпису відповідача щодо погодження умов кредитування та розміру погодженої сторонами процентної ставки за користування кредитом(а.с.17).

Тому судова колегія погоджується з висновком суду про недоведеність позивачем того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування.

Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (03 грудня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.

З огляду на наведене не заслуговує на увагу і довід апеляційної скарги про неправильне врахування судом правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Щодо посилань скаржника на судову практику (постанов Верховного Суду від 10.04.2019 справа № 356/1635/16-ц, від 28.03.2019 справа № 428/2873/17, від 06.02.2018 справа № 755/2720/16-ц, від 17.04.2019 справа № 666/388/16-ц), то слід зазначити, що вказана скаржником судова практика стосується конкретних судових справ і сформована раніше ніж правова позиція Великої Палати, яка має узагальнююче значення та сформована пізніше.

Тому висновок суду про недоведеність позивачем за допомогою належних доказів погоджений сторонами розмір процентної ставки ґрунтується на матеріалах справи та доводами скарги не спростовується.

Загальні посилання в скарзі на підрив основ банківської системи нестягненням процентів не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове ріш ення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 14 січня 2021 року.

Головуючий

Судді: