Справа № 216/733/17
провадження №2/216/144/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Бутенко М.В.,

при секретарі судового засідання Котенко А.В.,

за участю:

представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом

ОСОБА_2 ,

представника відповідача за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за первісною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення часток подружжя у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування на ѕ частини житлового будинку та земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 звернулася до суду з первісною позовною заявою, в якій просила визначити частки її померлих батьків ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1 , по Ѕ частині кожному, та визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 11.05.1960 року було укладено шлюб між її батьками, який в подальшому 23.01.1986 року був розірваний.

Будучи у шлюбі, 01.05.1961 року її батькові було видано договір про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Після завершення будівництва, він 28.11.1974 року зареєстрував право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в БТІ на підставі вказаного Договору та акту готовності від 31.10.1974 року. В подальшому, рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради за № 475 від 21.12.2016 року будинку присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_1 .

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом вважає, що вказаний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності її батьків, де їх частки є рівними, і кожному окремо, за життя належало по Ѕ частині нерухомого майна.

Також, за життя ОСОБА_5 , будучи лише титульним власником житлового будинку, який був набутий у шлюбі, приватизував всю земельну ділянку, на якій розташований будинок, на своє ім`я, отримавши державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 049411 від 20.10.2001 року.

Батько ОСОБА_4 - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, а саме: Ѕ частина житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0611 га, яка розташована під вказаним будинком та призначена для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. За життя останній склав заповіт на ім`я ОСОБА_2 . ОСОБА_4 на спадщину після смерті батька не претендує, про що подала відповідну заяву до нотаріуса.

Мати позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і після її смерті відкрилася спадщина на належну їй за життя частку будинку АДРЕСА_1 , що становить подружню частку в праві спільної сумісної власності на майно та на частину земельної ділянки у розмірі частки права власності у спільному майні будинку. ОСОБА_6 за життя заповіту не складала, і позивач - її донька, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом.

При зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_6 отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що нерухоме майно придбавалося у шлюбі, частки співвласників у праві спільної сумісної власності не виділені і в досудовому порядку їх виділити не можливо, крім того, у зв`язку з тим, що, кожному з подружжя належало по Ѕ частині будинку, то кожному з них відповідно до їх частки має належати і частка земельної ділянки, на яку мав право ОСОБА_5 . Видати свідоцтво про право на спадщину не можливо, так як після смерті кожного із подружжя відкрилася спадщина на різне коло спадкоємців і на різні частки спадкового майна.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 не має можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі, нею подано відповідний позов до суду.

Ухвалою судді Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17.02.2017 року було відкрито провадження по справі та призначено попередній судовий розгляд (а.с. 41).

Згідно розпорядження № 309 від 08.06.2017 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, цивільну справу № 216/733/17 прийнято до провадження судді ОСОБА_7 та 09.06.2017 року призначено судове засідання по справі (а.с.132).

Ухвалою суду від 07.12.2018 р., винесеною Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу у складі судді Бутенко М.В., згідно з розпорядженням заступника керівника апарату Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу № 2763 від 07.12.2018 року, цивільна справа № 216/733/17-ц, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_7 з посади судді, шляхом повторного перерозподілу була передана судді Бутенко М.В. та ухвалою судді від 07.12.2018 року прийнята нею до свого провадження (а.с. 215).

На запит суду від Криворізької державної нотаріальної контори (а.с. 42)надійшли копії спадкової справи № 218-2015 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 та № НОМЕР_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с. 45 - 78).

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом в свою чергу, скориставшись своїм правом, 10.04.2017 року подав до суду зустрічний позов (а.с. 83-86), який в подальшому в останнє - 09.08.2018 року уточнив та просив змінити черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме визнати за ним право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги - ОСОБА_4 та визнати за ним право власності на ј частину житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та на Ѕ частину вищевказаних житлового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 199-202).

Свої вимоги обґрунтував тим, що після смерті його діда ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та баби ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина на належне їм за життя майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Його дід склав на нього заповіт, і він в установлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї баби ОСОБА_6 . При цьому, нотаріус в усній формі відмовив йому у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом, у зв`язку з наявністю у справі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої ОСОБА_4 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом не має змоги оформити спадщину після смерті діда у нотаріальній конторі, адже у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, крім того, вважає, що має право на зміну черговості спадкування після смерті баби ОСОБА_6 , а саме на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_4 та визнання за ним права власності на ј частину спадкового майна, що належало ОСОБА_6 .

Підставами для зміни черговості на спадкування після смерті ОСОБА_6 він вказує на те, що він з червня 2011 року по день смерті ОСОБА_6 опікувався нею, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу, крім того, вважає, що ОСОБА_6 перебувала у безпорадному стані, а після її смерті саме він взяв на себе витрати на її поховання та займався організацією похорон.

Ухвалою судді Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.04.2017 року було приєднано до спільного розгляду у справі зустрічний позов з первісним позовом (а.с. 193).

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом вимоги первісного позову підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволення, вимоги зустрічного позову не визнала та просила відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволення, зустрічні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні.

Відповідач та його представник вимоги первісного позову визнали частково, не заперечували проти визначення часток подружжя у праві спільної сумісної власності та проти визнання за ОСОБА_4 права власності на ј частину житлового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 . Свої зустрічні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Суд, оцінивши письмові матеріали у їх сукупності, вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, його представника, допитавши свідків в судовому засіданні, з`ясувавши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, давши відповідну правову оцінку наявним у справі доказам, прийшов до наступного.

Судом встановлено та письмовими матеріалами підтверджено, що 11 травня 1960 року ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_6 , який був посвідчений Дзержинським Рай бюро РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис № 968, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 . Після укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвище - ОСОБА_5 (а.с. 4).

В подальшому, 23.01.1986 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був розірваний, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу (а.с. 75-78).

В період шлюбу, а саме 01 травня 1961 року ОСОБА_5 було видано договір про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності, з кількістю кімнат від одної до п`яти включно за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір підписаний сторонами та нотаріально посвідчений 25.05.1961 року ІV нотаріальною конторою (а.с.12- 13).

Згідно з ксерокопії виписки з рішення виконкому Центрально-Міської районної Ради депутатів трудящих м. Кривого Рогу за № 670 від 31.10.1974 року затверджено акт готовності індивідуального житлового будинку ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

28.11.1974 року в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 на підставі договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, який посвідчено ІV конторою м. Кривого Рогу 25.05.1961 року за № 3060 та акту готовності, затвердженого виконкомом райради депутатів трудящих Центрально-Міського району Кривого Рогу від 31.10.1974 року, що підтверджується ксерокопією реєстраційного посвідчення (а.с. 15).

У зв`язку з розбіжностями в адресі місця розташування будинку рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради за № 475 від 21.12.2016 року присвоєно поштову адресу житлового будинку з господарчими побудовами власника ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 був набутий в період шлюбу, тому вказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Оскільки за життя подружжя ОСОБА_5 , їх частки, як співвласників у праві спільної сумісної власності на будинок не були виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому суд приходить до висновку, що частки кожного із них, як співвласників будинку є рівними, і кожному окремо, на праві приватної власності за життя належало по 1/2 частці нерухомого майна.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його смерть серії НОМЕР_3 (а. с. 24).

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, а саме: на Ѕ частину житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0611 га, яка розташована на території Криворізької міської ради у Центрально-Міському районі, призначена для обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

За життя, а саме 29.08.2003 року ОСОБА_5 здійснив розпорядження своїм майном на випадок смерті, склавши заповіт, згідно якого заповів ОСОБА_2 все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право (а.с. 52).

Згідно відповіді Першої криворізької державної нотаріальної контори від 29.12.2016 року після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк звернувся ОСОБА_2 , з заявою про відмову від прийняття спадщини звернулася ОСОБА_4 , після чого нотаріусом була заведена спадкова справа № 220-2010. За життя ОСОБА_5 склав заповіт на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Журавльовою І.В. 29.08.2003 року. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом не видавалось (а.с. 26).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 25).

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належну їй за життя частку будинку АДРЕСА_1 , що становить подружню частку в праві спільної сумісної власності на майно та на частку земельної ділянки у розмірі частки права власності у спільному майні будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно відповіді Першої криворізької державної нотаріальної контори від 29.12.2016 року після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_4 - дочка померлої та ОСОБА_2 - онук померлої. Більше з заявами про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався. Була заведена спадкова справа № 218-2015. Заповіт по нотаріальній конторі не посвідчувався. Свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 49-50).

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 є позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом по справі - ОСОБА_4 , яка є дочкою померлої, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_5 (а.с.10).

Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 є онуком ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується ксерокопію свідоцтва про народження ОСОБА_4 та ксерокопією свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 (а.с. 10, 205).

При зверненні позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що нерухоме майно придбавалося у шлюбі, частки співвласників у праві спільної сумісної власності не виділені і в досудовому порядку їх виділити не можливо, крім того, у зв`язку з тим, що, кожному з подружжя належало по Ѕ частині будинку, то кожному з них відповідно до їх частки має належати і частка земельної ділянки, на яку мав право ОСОБА_5 . Видати свідоцтво про право на спадщину не можливо, так як після смерті кожного із подружжя відкрилася спадщина на різне коло спадкоємців і на різні частки спадкового майна (а.с. 26).

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 був набутий подружжя ОСОБА_5 в період шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, де їх частки є рівними, і кожному окремо, за життя належало по Ѕ частини нерухомого майна.

Згідно ч. 1 п. 18-2 Постанови Пленуму ВСУ за № 7 від 16.04.04 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_5 , будучи лише титульним власником житлового будинку АДРЕСА_1 приватизував земельну ділянку, на якій вказаний будинок розташований, отримавши 20.10.2001 року державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 049411 (а.с.23).

Таким чином, суд приходить до висновку, що за життя ОСОБА_5 отримав у приватну власність цілу земельну ділянку, на якій розташований будинок, який був набутий ним у шлюбі з ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 2 п. 18-2 Постанови Пленуму ВСУ за № 7 від 16.04.04 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України.

У зв`язку з вищевикладеним та приймаючи до уваги, що одним із подружжя - ОСОБА_5 в період шлюбу набуто житловий будинок, де в силу ст. 22, 24 КпШС України в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя - ОСОБА_6 на Ѕ частину будинку. Оскільки для обслуговування цього будинку виділена у власність земельна ділянка, то в подружжя, за яким визначається право власності на Ѕ частину будинку, у тій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку.

Суд вважає встановленим, що ОСОБА_6 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у праві спільної сумісної власності на житловий будинок мала частку, яка становила Ѕ, за життя належала і відповідна частина земельної ділянки, розмір якої становить розмір її частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, а саме: Ѕ частину.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, як на підставу задоволення своїх вимог вказує, що він протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу ОСОБА_6 , яка через похилий вік та хвороби була у безпорадному стані.

Так, допитана в якості свідка ОСОБА_10 , яка доводиться племінницею ОСОБА_4 та двоюрідною сестрою ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що онук ОСОБА_2 проживав приблизно 10 років з дідусем ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_6 , опікувався ними, бабуся отримувала пенсію, дочка ОСОБА_4 приходила провідувала батьків рідко.

Свідок ОСОБА_11 , яка доводиться невісткою ОСОБА_4 та дружиною ОСОБА_2 , в судовому засіданні пояснила, що з 2012 року вони проживали разом з бабусею ОСОБА_6 , яка хворіла, в неї постійно боліли руки та ноги, а також в неї була травма після смерті чоловіка ОСОБА_5 . В січні місяці 2013 року бабуся впала і сильно забилась, лежала у лікарні. Рідна донька ОСОБА_4 приїжджала до неї нечасто, оскільки вони з нею сварилися. Коли бабуся померла всі витрати на поховання понесли вони з чоловіком, свекруха ОСОБА_4 практично не допомогла з витратами на поховання.

Свідок ОСОБА_12 , яка є сусідкою ОСОБА_2 , в судовому засіданні пояснила, що близько 30 років проживає за адресою: АДРЕСА_1 по сусідству. ОСОБА_2 близько 15 років проживав разом з дідом та бабою. За бабусею наглядали внук та невістка, дочка ОСОБА_4 проживала окремо в квартирі, приїжджала до матері інколи, хоронили ОСОБА_6 внук та невістка.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , приходить до висновку, що відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом не надано належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, що відповідно до частини третьої статті 12, 81 ЦПК України є його обов`язком.

Так, письмовими матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_2 матеріально забезпечував ОСОБА_6 , яка самостійно не могла себе забезпечити та сплачувати комунальні послуги.

З наданих ОСОБА_2 ксерокопій квитанцій, вбачається, що найбільший платіж за комунальні послуги не перевищував суму 350,00 грн (а.с. 93-94). Інші платежі не перевищували навіть цієї суми, а деякі були в розмірі 27,37 грн (16.06.2011 року), 45,78 грн. (13.10.2010 року) (а.с. 95-96).

Відповідно до акту, наданого ОСОБА_2 , який підписаний сусідами та завірений уповноваженою квартального комітету, ОСОБА_2 постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 з червня 2011 року по день смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 92).

У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги, надані відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ксерокопії квитанції про сплату за комунальні послуги до червня 2011 року (а.с. 96-97), оскільки до того часу, як свідчить відповідний акт він у будинку не проживав. Також суд враховує, що, ОСОБА_2 не доведено, а матеріали справи не мітять підтверджень того, що саме він сплачував вказані комунальні послуги і саме зі своїх доходів.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_6 отримувала пенсію, дані про розмір якої містяться в матеріалах справи і становила: з 2011 року по 2014 рік : 825,11 грн - 1239,86 грн. (а.с. 122-125).

В той же час, згідно наданих ОСОБА_2 відомостей про його доходи за період з 2011 року по 2014 рік, дохід останнього за 2011 рік становив: 5096,42грн., за 2012 рік: 16222,95грн., за 2013 рік: 19053,57 грн., за 2014 рік: 15205,14 грн. (а.с.180-184).

Оцінюючи письмові матеріали, надані сторонами, суд не вбачає, що ОСОБА_6 потребувала матеріального забезпечення, а онук ОСОБА_2 міг повністю утримувати та всі зароблені кошти витрачати саме не неї, адже ОСОБА_2 має свою родину, на утримання якої також витрачав кошти.

До пояснень свідків про матеріальний стан померлої та її онука ОСОБА_2 : ОСОБА_12 та ОСОБА_10 суд відносить критично, оскільки про їх доходи останні могли знати лише зі слів, а свідчення ОСОБА_11 - дружини ОСОБА_2 та самого відповідача за первісним позовом, що останній отримував значно більші кошти, ніж це відображено в офіційних документах суд прийняти не може, оскільки вказані свідчення не підтверджені належними та допустимими доказами.

Також суд критично відноситься до тверджень ОСОБА_2 та допитаних в судовому засіданні свідків, що він надавав ОСОБА_6 й іншу допомогу, тобто таку допомогу, яка має матеріалізоване вираження, а саме: прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт будинку, надавши при цьому ксерокопії договорів на придбання двох металопластикових вікон, холодильника та телевізора (а.с. 98-104), оскільки молоде подружжя ОСОБА_5 проживали у вказаному будинку довгий час і здійснювали відповідні витрати для задоволення особистих потреб.

Суд розцінює вказані обставини, як звичайні відносини, які складаються в родині, не потребують додаткових навичок та зусиль, при цьому суд приймає до уваги, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом постійно не проживала з ОСОБА_6 , але відвідувала її і вдома, і в лікарні, і саме вона займалася її випискою, про що свідчить відповідна заява, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 135).

Натомість, суд, з письмових матеріалів справи та пояснень свідка ОСОБА_11 , вбачає, що ОСОБА_6 13.01.2013 року отримала травми у вигляді: струс головного мозку, забита рана лобу й носу, закритий перелом дев`ятого ребра праворуч, закритий вивих плечової кістки зліва, забиття, садни нижніх кінцівок, загальне переохолодження (а.с.128, 134).

З виписки із медичної картки стаціонарного хворого № У-612, складеної на ім`я ОСОБА_6 вбачається, що остання була знайдена родичами 13.01.2013 року близько 21-00 годин, до 24-00 годин знаходилась вдома, після погіршення стану здоров`я викликана швидка допомога і хвора доставлена міську лікарню № 2 (а.с. 149).

Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 вона в цей день знаходилася на навчанні, а ОСОБА_2 працював допізна і саме він знайшов ОСОБА_6 після її падіння.

Приймаючи до уваги письмові матеріали справи та пояснення свідка ОСОБА_11 суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 залишалась сама в будинку в день падіння, коли нею були отриманні травми і саме відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, який постійно проживав з ОСОБА_6 , приймав рішення про виклик швидкої допомоги не одразу, як знайшов останню лежачою на порозі, а лише через декілька годин.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до обґрунтованого висновку, що онук ОСОБА_2 не витрачав додаткових зусиль на опіку та догляд за ОСОБА_6 (санітарно-курортне лікування, направлення на стаціонарне лікування до лікарні, залучення соціального працівника чи іншої особи для догляду за ОСОБА_6 , коли вона залишалась сама в будинку), крім тих, які існують у кожній родині.

Крім того, суд відкидає пояснення свідків та твердження ОСОБА_2 , що ОСОБА_6 через свій похилий вік та хвороби перебувала у безпорадному стані.

Згідно п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадними станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона самостійно не може забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

В постанові Верховного суду від 24.06.2020 року (справа № 127/9778/17) визначено, що безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю).

Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах.

Матеріали цивільної справи не місять жодного документу, яким би підтверджувалось, що ОСОБА_6 перебувала у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд погоджується, що ОСОБА_6 страждала на певні захворювання та мала проблеми зі здоров`ям, проте при цьому суд враховує її вік, на момент смерті який становив 84 роки, і те, що вказані захворювання не пов`язані та не призвели до безпорадного стану останньої.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом не надано належних доказів, які б давали йому право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом та не доведено відповідними засобами доказування наявність вказаних у статті 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування, а тому і вимоги про визнання за ним права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6 мають бути відмовлені.

У зв`язку з тим, що в судовому засідання не знайшли підтвердження обставини, викладені відповідачем в зустрічному позову, суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог позивача за первісним позовом, а саме визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідачем в зустрічному позові заявлені також вимоги про визнання за ним права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому як на підставу задоволення своїх вимог відповідач вказує відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Суд вважає, що вказані вимоги можуть бути задоволенні в цій частині з наступних підстав.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах цивільної справи не міститься постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданої ОСОБА_2 , однак як вбачається з копії спадкової справи № 220-2010 наданої на запит суду, все своє майно ОСОБА_5 заповів онукові ОСОБА_2 , заповіт не змінений та не скасований. Отже ОСОБА_5 є єдинним спадкоємцем за заповітом, який може прийняти спадщину після смерті свого діда ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що також зазначено у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.12.2016 року.

При цьому суд відмічає, що в нотаріальному порядку спадщина після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ніким не оформлювалася, свідоцтва про право на спадщину на майно нікому не видавалися, до Першої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася лише позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 , де були відкриті дві спадкові справи, що також підтверджується відомостями з державної нотаріальної контори та інформаційними довідками із спадкового реєстру (а.с. 45, 74).

Зустрічні вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме визнання за ОСОБА_2 право на спадкування разом із спадкоємицею першої черги ОСОБА_4 та визнання за ОСОБА_2 права власності на ј частину житлового будинку та ј частини земельної ділянки не підлягають задоволенню, оскільки єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом.

У відповідності з ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Положеннями ст. 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За приписами ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи викладене вище, оскільки ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутність у спадкоємця за заповітом правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку позбавляє останнього можливості оформити спадщину, що відкрилась після смерті діда ОСОБА_5 , а тому його порушене право підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0611 га, розташовані за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в задоволені іншої частини зустрічної позовної заяви суд вважає за необхідне відмовити.

На підставі викладеного й відповідно до ст. ст. 16, 368, 372, 1217, 1220, 1225, 1259, 1261, 1265 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст. ст. 18, 28 КпШС, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 223, 247, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України:

ВИРІШИВ:

Первісні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення часток подружжя у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати, що ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 за життя належало, кожному окремо, по Ѕ частині житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається: з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 34,7 кв.м., сараю В, гаражу Г, вбиральні Е, погребу Д, літньої кухні Б, огорожі/воріт № 1-2, вимощення ІІ, водоколонки І.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 34,7 кв.м., сараю В, гаражу Г, вбиральні Е, погребу Д, літньої кухні Б, огорожі/воріт № 1-2, вимощення ІІ, водоколонки І, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0611 га, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зустрічну позовну вимогу ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування на ѕ частини житлового будинку та земельної ділянки - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 34,7 кв.м., сараю В, гаражу Г, вбиральні Е, погребу Д, літньої кухні Б, огорожі/воріт № 1-2, вимощення ІІ, водоколонки І, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0611 га, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині зустрічної позовної заяви, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в Дніпровській Апеляційний суд через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 21 травня 2021 року о 15-00 годині.

Відомості про сторін:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: М.В. Бутенко