Справа № 390/1400/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Фришко А.Ю.

відповідача : ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, АТ КБ «ПриватБанк», звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свій позов тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до банку та підписав заяву № б/н від 13.10.2010 року.

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України відповідно до норм якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилам надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Банком на підставі договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, відповідачу надано у користування кредитну карту. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 40 000,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, в яких визначено, що відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав згоду, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку.

В порушення п. 2.1.5.5 договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року, згідно до п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна» та 84,0% - для картки «Універсальна голд».

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 16.09.2020 року, відповідач має заборгованість в сумі 84 819,62 грн., з яких: 50 615,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 50 615,76 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 17 687,28 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 16 516,58 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії.

Посилаючись на викладене, умови договору та норми діючого законодавства просив задовольнити позов та стягнути з відповідача зазначену вище суму заборгованості і судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 30.12.2020 року цивільна справа прийнята до провадження Ленінським районним судом м. Кіровограда, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

22.01.2021 року відповідачем подано відзив на позов.

10.02.2021 року позивачем подано відповідь на відзив відповідача.

26.02.2021 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив та 01.04.2021 року відповідь на пояснення позивача.

22.04.2021 року представником позивача надано заперечення.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав клопотання про можливість розгляду справи за його відсутності та підтримання позову.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав суду відзив на позов, заперечення та письмові пояснення, крім того зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. 08.12.2018 року у нього було викрадено два мобільні телефони та гаманець з картками «ПриватБанку». Через годину грабіжники скористались картками, що підтверджує довідка про рух коштів по рахунку, шахрайським методом змінивши РІН-код неодноразово знімали кошти. 09.12.2018 року він письмово звернувся до установи банку та повідомив про подію, а 10.12.2018 року звернувся безпосередньо до відділення банку по вулиці Соборна в м. Кропивницький. Працівник банку ОСОБА_2 прийняла від нього заяву та повідомила про знаття коштів з карток. Цього ж дня він звернувся до поліції із заявою про злочин і через декілька днів було виявлено злочинців. Кредитними коштами він не користувався. Зняття коштів відбувались після пограбування, банк жодним чином не реагував на його повідомлення про рух кримінальної справи. Саме через недолугу роботу банку грабіжними скористались можливістю зняти кошти. Вказані обставини встановлені працівниками поліції та вироком суду, просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували в договірних відносинах, а саме відповідач 13.10.2010 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та отримав платіжні картки «Універсальна» та «Універсальна голд».

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і «Універсальна голд» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Звертаючись в суд з позовом представником позивача зазначено, що предметом позову, який підлягає доказуванню є розмір заборгованості за кредитним договором.

При цьому, банк посилається на Умови та Правила надання банківських послуг, які почали діяти з 01.03.2019 року та відповідно до них визначає розмір заборгованості.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13.10.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22.10.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», які почали з 01.03.2019 року, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15).

Суд зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S.W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13.10.2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, заперечуючи проти позову, відповідач зазначає про необґрунтованість визначеної суми заборгованості.

Відповідно до п. 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до п. 2 розділу VI. Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705 емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу лише держателю електронного платіжного засобу.

Відповідно до п. 9 того ж положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до «Умов та Правил надання банківських послуг» клієнт зобов`язаний: застосовувати заходи запобігання втрати картки, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання (п. 1.1.2.10); інформувати банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати картки, ПІНу, або отримання звістки про їх незаконне використання (п. 1.1.2.11); у 3-х денний термін після усної заяви про втрату картки, ПІНа надати письмову заяву в банк (п. 1.1.2.12).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08.12.2018 року приблизно о 19.00 ОСОБА_1 знаходився біля входу в «Дендропарк» з вул. Євгена Тельнова у місті Кропивницькому та на нього було скоєно напад, нанесено тілесні ушкодження, подолавши його спротив, невідомі відкрито викрали у нього мобільний телефон Samsung Galaxy S5 16 Gb white, мобільний телефон Nokia, а також гаманець, у якому знаходились гроші в сумі 1 300 грн., а також банківські картки AT КБ «ПриватБанк» №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та картку Ощадбанку для пенсійних виплат. ПІН-коди банківських карток на самих картках зазначені не були, разом з картками у гаманці та в пам`яті телефонів не зберігались.

В подальшому невідомі відповідачу особи, скориставшись викраденим мобільним телефоном, номер якого НОМЕР_4 , був встановлений як фінансовий у AT «ПриватБанк», відновили через сервіси позивача ПІН-коди карток та розпорядилися наявними на картках грошовими коштами на власний розсуд впродовж 9 та 10 грудня 2018 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку, доданого позивачем до позовної заяви та роздруківкою дзвінків мобільного оператора «Київстар», який додано відповідачем до відзиву.

Крім того, вказані обставини підтверджуються обвинувальним актом у об`єднаному кримінальному провадженні № 0008201 за звинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2ст. 186 та ч.2 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питання, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Кіровського суду м. Кіровограда від 10.02.2021 року встановлені обставини викрадення ОСОБА_3 у ОСОБА_1 мобільних телефонів Samsung Galaxy S5 16 Gb white, Nokia, гаманця, у якому знаходились гроші в сумі 1 300 грн., а також банківські картки AT КБ «ПриватБанк» №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та картку Ощадбанку для пенсійних виплат потерпілого ОСОБА_1 , а також здійснення ОСОБА_3 зміни ПІН коду карток потерпілого та зняття коштів з його рахунків протягом 9 та 10 грудня 2018 року, чим завдав шкоду потерпілому ОСОБА_1 на загальну суму 65 700,00 грн. ОСОБА_3 визнано винним за ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України та засуджено до позбавлення волі на строк 4 роки. Даним вироком стягнуто з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_1 завдану шкоду.

Вироком суду підтверджені пояснення відповідача з приводу того, що кошти з його рахунків в «ПриватБанку» були зняті шахрайським способом, про дані обставини він належним чином, письмово повідомив працівників банку 10.12.20218 року.

Вказані обставини підтверджуються копіями: електронного листа-звернення відповідача до банку від 09.12.2018 року, від 11.12.2018 року, 09.03.2019 року, звернення позивача на адресу банку від 18.02.2019 року, скарги від 09.040.2019 року та наданими відповідями працівників «ПриватБанку», з яких вбачається, що відповідач повідомив працівників «ПриватБанку» про викрадення у нього карток та наявність кримінального провадження з цього приводу.

При цьому, позивачем ці обставини враховані не були, належна оцінка їм не надана при нарахуванні заборгованості щодо відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що посилання позивача на нарахування суми заборгованості відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, що почали діяти з 01.03.2019 року, з урахуванням обставин зазначених відповідачем, є необґрунтованим та безпідставним, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що в задоволенні позову суд відмовляє, судові витрати по справі суд відносить за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення в повному обсязі виготовлене 24.05.2021 року.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( рахунок № НОМЕР_5 , МФО № 305299) 49094 м. Дніпро вул. Набережна Перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_6 , прож. АДРЕСА_1 .

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко