Провадження № 2/727/337/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Заверусі Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна (грошових коштів), -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно набутого майна (грошових коштів) посилаючись на те, що 27.08.2020 року ними було перераховано ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 15 900 грн. за наслідками ДТП, яка сталася 01.05.2020 року в м. Чернівці за участю забезпеченого полісом АР № 11579497 транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 .

Позивач вважав, що отримані кошти є безпідставно набутим майном і підлягають поверненню, так як відпала підстава їх набуття, внаслідок того, що 15.09.2020 року Першотравневим районним судом м. Чернівці у справі №725/2167/20 винесено постанову про закриття провадження по справі відносно ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Тобто, суд встановив, що відповідач є винною особою у недотриманні ПДР, а це означає, що страхове відшкодування в розмірі 15 900 грн. є безпідставно набутим майном і підлягає поверненню.

01.12.2020 року на підставі ч.1 ст. 1212 ЦК України позивач направив ОСОБА_1 претензію з вимогою у строк до 15.12.2020 року повернути грошові кошти в сумі 15 900 грн. на рахунок страхової компанії. Однак грошові кошти у зазначений строк не були повернуті.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 безпідставно набуте майно (грошові кошти) в сумі 15 900 грн., інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення зобов`язання на суму заборгованості 15 900, яку необхідно нараховувати починаючи з 16 вересня 2020 року. Остаточна сума інфляційних втрат та 3 % річних, що підлягає стягненню розраховується органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду, шляхом множення суми боргу 15 900 грн. на 3% річних та на сукупний індекс інфляції, визначений за період часу з 16.09.2020 року до моменту виконання рішення суду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справу в його відсутність.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі. Просив відмовити в задоволенні позову.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №364853 ОСОБА_2 , 01.05.2020 року о 08 год. 00 хв. в м. Чернівці на перехресті вулиць Винниченка та Руської керуючи транспортним засобом «VW Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 здійснив проїзд на жовтий колір світлофора і здійснив зіткнення із автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 212D», д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив п. 8.7.3ґ Правил Дорожнього руху України та, на думку працівників патрульної поліції вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. (а.с.9)

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «VW Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів була застрахована позивачем. (а.с.8).

Відповідач є власником автомобіля марки марки «Mercedes-Benz Sprinter 212D», д.н.з. НОМЕР_2 . (а.с.19-20)

01.05.2020 року відповідач звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування (а.с. 12-13).

26.08.2020 року між позивачем та відповідачем узгоджено суму страхового відшкодування. (а.с.14)

27.08.2020 року ПРАТ «СК «ВУСО» було перераховано на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 15 900 грн., в якості виплати страхового відшкодування. (а.с.15).

Постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15.09.2020 року за вказаним вище фактом ДТП, адміністративну адміністративну справу відносно ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. (а.с.16-17).

01.12.2020 року позивач направив відповідачу претензію про повернення грошових котів в розмірі 15 900 грн. у зв`язку з тим, що вказані кошти були отримані ним без достатньої правової підстави.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Частина 3 ст. 1212 ЦК України поширює дію положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями Цивільного кодексу України, зокрема, на випадки виконання зобов`язання однією із сторін:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Водночас варто зауважити те, що вичерпний перелік підстав для звільнення особи від обов`язку повернути безпідставне набуте майно визначено статтею 1215 ЦК.

Згідно з п. 1 статті 1215 ЦК не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Сплачені позивачем кошти не є за своєю юридичною природою коштами, що можна віднести до переліку, визначеному у приведеній вище нормі, оскільки вони стосуються відшкодування шкоди майну третьої особи.

Такий висновок суду цілком збігається з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 04.10.2017 року, ухваленій у цивільній справі №753/23725/15-ц.

Так, суд касаційної інстанції зазначив, що стаття 1212 ЦК застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у зв`язку з договірними правовідносинами, що існували раніше, як результат їх трансформації, слід зазначити наступне.

Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи-набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Слід відзначити, що дійсно відбулася трансформація договірних відносин у сфері страхування, що регулюються Главою 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави», оскільки в основі такої трансформації лежала помилка ПРАТ «СК «ВУСО» щодо обґрунтованості здійсненої на користь ОСОБА_1 виплати страхового відшкодування.

Подібний висновок зроблений в постанові Верховного суду від 06.02.2018 року в справі № 910/13192/17.

Посилання представника відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 753/1555615-ц, як на підставу для відмови в задоволенні позову, суд вважає необґрунтованими, оскільки вказане судове рішення не є постановленим в подібних правовідносинах, тобто в таких, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також не вбачається, що має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин, як і в цій справі.

У зазначеній справі № 753/1555615-ц основою позову було стягнення безпідставно набутих коштів, які були виплачені позивачу на виконання вимог ст. 44 КЗпП України, в якості вихідної допомоги. В той же час, судами всіх інстанцій було встановлено, що в силу вимог статті 1215 ЦК України ці кошти поверненню не підлягають.

У відповідності до ст.265 ч.10, ч.11 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування; остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VІІ цього Кодексу (набрали чинності з 01.01.2019 року).

Оскільки збільшення позовних вимог поза межами підготовчого судового засідання чинним ЦПК України не передбачено, необхідно відповідно до ст.265 ч.10, ч.11 ЦПК України, здійснювати нарахування інфляційного збільшення суми основного боргу та 3 % річних, які мають бути стягнуті з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПРАТ «СК «ВУСО» до моменту повного виконання рішення, які необхідно нараховувати на залишок невиплаченого страхового відшкодування в сумі 15 900 грн. починаючи саме з 16.12.2020 року, а не з 16.09.2020 року про що просив позивач, у зв`язку з наступним.

Як зазначає сам позивач у позові, що в рамках досудового врегулювання спору, шляхом направлення на адресу відповідача претензії, врегулювати спір не вдалось. В письмовій претензії, яку відповідач отримав 05.12.2020 року, позивач заявив вимогу про повернення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 15 900 грн. саме до 15.12.2020 року. Але в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних починаючи з 16.09.2020р., тобто з наступного дня після ухвалення суддею Першотравневого районного суду м. Чернівці постанови про закриття адміністративної справи відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП.

Але враховуючи, що претензією відповідачу було встановлено строк для повернення коштів до 15.12.2020р., відповідно інфляційні втрати та 3 % річних мають стягуватись саме з цієї дати, а не з 16.09.2020р., а тому в цій частині позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПРАТ «СК «ВУСО» підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем не наведено розрахунок розміру інфляційних втрат та 3 % річних, вони будуть нараховані відповідно до ст.265 ч.10, ч.11 ЦПК України, в цій частині вимог позов задоволений частково починаючи не з 16.09.2020р., а з 15.12.2020р., відповідно сума судового збору має бути зменшена. Враховуючи всі обставини справи з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 95% сплаченого судового збору, а саме 1996,90 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 625, 1212-1215 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Вусо» безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 15 900 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот гривень).

Відповідно до ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, інфляційне збільшення суми основного боргу та 3 % річних нараховувати до стягнення на суму 15 900 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот гривень), за правилами, визначеними у мотивувальній частині цього рішення та стягнути їх з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Вусо» за період починаючи з 16.12.2020 року до моменту повного виконання рішення суду, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Вусо» понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1996,90 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 21 травня 2021 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: