Справа № 308/4395/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання - Бомбушкар В.П.

представника позивача - адвоката Ракущинець А.А.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про спростування інформації та стягнення моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди внаслідок порушення немайнових прав

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом у якому зазначає, що 01.02.2018 року ОСОБА_1 , перебуваючи на робочому місці в Оноківській загальноосвітній школі І-ІІІ ст.. за адресою: с. Оноківці, вул. Шкільна, 1, при вчителях даної школи сказала, що ОСОБА_2 перебував на робочому місці нетверезий, а також погрожував її життю та здоров`ю. Зокрема, 01.02.2018 року близько 10 год.10 хв. на перерві , директор школи ОСОБА_2 викликав до себе в кабінет викладача зазначеної школи - ОСОБА_1 , для отримання пояснення з приводу її критеріїв оцінювання учнів школи з предметів які вона викладає у 9-му класі, а саме з технологій та хімії. У кабінеті директора були присутні вчителі зазначеної школи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Вчитель ОСОБА_1 зайшовши у кабінет директора відразу була налаштована на сварку , що неодноразово спостерігалося і раніше , та почала у присутності учителів ображати директора . На умовляння присутніх педагогів заспокоїтися , відповідач не реагувала, а ще більше підвищувала тон розмови при цьому кинула в директора навчального закладу картонну папку та книжки з хімії , назвавши його дибілом,закінченим алкоголіком та корупціонером. Крім того, після скандалу у кабінеті директора, ОСОБА_1 вибігла на коридор, де на перерві були учні , батьки та колеги і продовжувала кричати , що директор п"яний на роботі. Далі , відповідач зайшла у 8 -й клас школи, де сказала дітям, що їхній директор п`яний, після цього вибігла на коридор та викликала наряд поліції, повідомивши, що директор Оноківської ЗОШ І-ІІІ ст. перебуває на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння. Приблизно о 15 год. 30 хв. до школи прибув наряд Ужгородського РВП та ОСОБА_1 написала пояснення щодо дзвінка на 102. Також пояснення були відібрані у вчителів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які спростували заяву ОСОБА_1 . На пропозицію ОСОБА_2 доставити його у наркологічний диспансер для освідчення на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції повідомили, що не бачать у цьому потреби, та повідомили, що він може самостійно це зробити. Тому за час, поки працівники поліції відбирали заяву та пояснення від ОСОБА_1 та вчителів, які були свідками конфлікту, він поїхав у наркологічний диспансер, де пройшов освідчення у нарколога щодо стану алкогольного сп`яніння, за висновком якого він є тверезим, з показником 0,00 промілле. Також лікарем наркологом у нього були взяті показники тиску, які значно перевищували норму, що стало наслідком конфлікту у школі. Повернувшись до школи він надав пояснення поліцейським щодо конфлікту, зауважуючи, що ОСОБА_1 звинувачує його безпідставно, навмисно, керуючись незрозумілою метою. Також надав копію висновку нарколога. На наступний день відчувши біль у грудях та високий артеріальний тиск він звернувся до дільничного терапевта, яка прийняла рішення щодо необхідності його амбулаторного лікування, термін якого склав 7 календарних днів. Однак, і до цих пір він відчуває себе погано і потребує глибинного відновлення здоров`я, так як ОСОБА_1 не зупинилася і почала писати скарги на ОСОБА_2 в усі органи влади і організації, які впливають на роботу школи і директора, як посадової особи, називаючи його алкоголіком. Даний вислів є недостовірною інформацією, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Так, відповідач вказує, що він перебував на робочому місці в нетверезому стані. Що є неприпустимим та має наслідком звільнення з роботи позивача. Тобто, пощирена відповідачем недостовірна інформація є негативною і має ознаки наклепу. Позивач є директором школи, тобто його ділова репутація напряму пов`язана з забезпеченням ним нормативних документів власним прикладом. В той же час, відповідач є вчителем, тому поширена нею негативна та недостовірна інформація набула широкого розголосу, є вагомою для багатьох громадян, і тим самим суттєво принижує честь та ділову репутацію позивача серед широкого кола осіб.

Також позивач зазначає, що поширенням негативної недостовірної інформації відповідачем йому завдано моральної шкоди, що виразилась у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації, і яку він оцінює у еквіваленті тих втрат, які б він отримав, у разі, якщо б його звільнили з роботи, і се його навчання та кар`єра були втрачені назовсім, оскільки після цього випадку він би не зміг отримати посаду керівника школи. Так, для того щоб бути призначеним директором школи він пройшов дуже тривалий шлях навчання та досвіду. Він отримав вищу освіту в Ужгородському національному університеті за спеціальністю «Плодоовочівництво і виноградарство». Також позивач отримав вищу освіту за спеціальностями «Біомедична електроніка», «Правознавство», «Філолог» в Ужгородському національному університеті та інших вищих навчальних закладах. Вартість навчання в Ужгородському національному університеті для отримання даних спеціальностей на факультеті післядипломної освіти, відповідно до даних, отриманих на сайті університету, складає 36950 грн. Крім того, для призначення на посаду директора йому довелося отримати відповідний стаж та кваліфікацію, для чого необхідно пропрацювати 3 роки. Крім того, збільшення тиску потребує тривалого лікування, у зв`язку з чим позивач не зможе ефективно виконувати свої обов`язки керівника школи, порушення сну та апетиту загострить хвороби, що виникають при нервовому виснаженні, що призведе до необхідності реабілітації, яка триватиме приблизно 6 міс.

А тому на підставі вищенаведеного позивач просить зобов"язати ОСОБА_1 у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену відповідачем 01 лютого 2018 року недостовірну інформацію про з`явлення ОСОБА_2 на робоче місце в стані сп"яніння, шляхом оголошення за участю свідків - вчителів школи в методичному кабінеті в приміщенні Оноківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів (адреса: Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Шкільна, 1) в робочий день (понеділок-п`ятниця) в робочий час з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. наступного змісту: «Я, ОСОБА_1 , повідомляю про те, що інформація, поширена мною про те, що ніби-то ОСОБА_2 з"явився 01 лютого 2018 року на роботу в стані сп`яніння, не відповідає дійсності. Прошу вибачення у ОСОБА_2 », а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 117400,00 грн., та понесені судові витрати.

Позивач подала до суду зустрічний позов про стягнення моральної шкоди внаслідок порушення немайнових прав, який згідно ухвали суду був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, згідно з яким просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію моральної шкоди у сумі 117400 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.02.2018 року близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_2 будучи керівником (директором) загальноосвітнього навчального закладу «Оноківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів», що розташована за адресою: с. Оноківці, вул. Шкільна, 1, перебуваючи на своєму робочому місці вчинив протиправні дії відносно неї, а саме допустив у її бік фізичне та психологічне насильство, образи, дискримінаційні вислови щодо місця її народження, її психічного здоров`я, застосував нецензурну лайку щодо неї у присутності сторонніх осіб, педагогічного колективу, учнів школи, внаслідок чого їй було спричинено моральні страждання, в результаті яких вона не змогла продовжити проведення уроків і попросила замінити її, оскільки перебувала після нападок директора у пригніченому стані. Про неправомірні дії директора вона заявила до правоохоронних органів, а наступного дня після часткового відновлення свого здоров`я звернулася 02.02.2018 року із доповідною запискою до відділу освіти, молоді та спорту Ужгородської РДА.

Також відповідач за первісним позовом подала до суду відзив у якому зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_2 не можуть бути задоволені з огляду на відсутність правових підстав, а саме зазначила, що вимагаючи спростування недостовірної інформації позивач не наводить доказів поширення відповідачкою будь-якої неправдивої інформації, у розумінні ст. 200 ЦК України, оскільки інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Якщо припустити, що наведені у позові обставини мали місце, хоча ОСОБА_1 це категорично заперечує, і якщо припустити, що відповідачка критикувала роботу керівництва школи чи педагогічного колективу, то в такому випадку її думки, побажання, наміри не є інформацією, тому в силу ч.2 ст. 30 Закон України «Про інформацію» висловлювання які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири) є оціночними судженнями, і такі не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Також зазначила, що позивач не має права на позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди в силу ч.2 ст. 31 Закону України «Про інформацію», оскільки в силу ст. 81 ЦК України Оноківська ЗОШ І-ІІІ ступенів Ужгородської районної ради Закарпатської області є юридичною особою публічного права, а відповідач виконує функції керівника юридичної особи публічного права.

Твердження, що позивач поніс втрати ділової репутації не відповідають дійсності, оскільки такий продовжує займати посаду директора, до жодної дисциплінарної відповідальності станом на день подання позову не притягнутий, не депремійований.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом первісний позов підтримав, з підстав, викладених у позові. Просив суд первісний позов задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечив.

Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечила. Зазначила, що не обзивала ОСОБА_2 алкоголіком. Просила суд задовольнити зустрічний позов., оскільки ОСОБА_2 у своєму службовому кабінеті вчинив протиправні дії відносно неї, а саме допустив у її бік фізичне та психологічне насильство, образи, дискримінаційні вислови щодо місця її народження, її психічного здоров`я, застосував нецензурну лайку щодо неї у присутностівчинив протиправні дії відносно неї, а саме допустив у її бік фізичне та психологічне насильство, образи, дискримінаційні вислови щодо місця її народження, її психічного здоров`я, застосував нецензурну лайку щодо неї у присутності педагогічного колективу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що працює в Оноківській ЗОШ вчителем історії. 01.02.2018 року вона звернулася до директора Оноківської ЗОШ І-ІІІ ступенів з приводу оцінювання вчителем ОСОБА_1 , її сина, який навчається у 9 класі вказаної школи, а саме: чому її син постійно отримує незадовільні оцінки. Директор викликав ОСОБА_1 до себе у кабінет з метою з`ясування у неї вказаних обставин. Також у кабінеті директора перебували: класний керівник 9 класу ОСОБА_3 та вчитель математики ОСОБА_5 ОСОБА_1 , зайшовши до кабінету директора почала ображати його, кричати на нього, називала його алкоголіком та іншими образливими словами, стверджуючи, що він п`яний знаходиться на роботі. При цьому директор поводився з ОСОБА_1 толерантно.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показала, що працює вчителем української мови та літератури та була класним керівником 9 класу в Оноківській ЗОШ І-ІІІ ступенів. У її класі навчався учень ОСОБА_6 , якому вчитель ОСОБА_1 неправомірно виставила незадовільні оцінки, з приводу чого мати учня звернулася до директора школи. Директор на великій перерві запросив ОСОБА_1 до себе у кабінет для надання пояснень. Однак, ОСОБА_1 , зайшовши до кабінету директора, у грубій формі відмовилася надавати будь які пояснення , та почала сварку з директором, обзиваючи його при цьому алкоголіком, стверджуючи, що такий находиться на робочому місці у нетверезому стані. Потім вийшла з кабінету директора та почала викликати поліцію. Зазначила, що директор жодним чином не ображав ОСОБА_1 ..

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що вона працює вчителем математики в Оноківській ЗОШ І-ІІІ ступенів. На великій перерві вона разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв`язку з виробничою необхідністю знаходилися у кабінеті директора школи. Вона була свідком того, як директор запросив ОСОБА_1 до себе у кабінет для з`ясування питань оцінювання учнів. ОСОБА_1 зайшла у кабінет, вона перебувала у збудженому стані, та почала сварку з директором, кинула у нього навчальні плани, які тримала у руках при цьому обзивала його алкоголіком та іншими образливими словами , говорила, що він знаходиться у нетверезому стані у робочий час на робочому місці. Погрожувала йому звільненням , а також їм. Потім вийшла з кабінету і викликала поліцію. Близько 15 год. 00 хв. поліція приїхала та вони всі надали свідчення.

Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, пояснення відповідача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено по справі, ОСОБА_2 працює на посаді директора Оноківської ЗОШ І-ІІ ступенів Ужгородської районної ради Закарпатської області з 07.09.2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 34 Конституції України гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Як встановлено згідно висновку складеного інспектором СРПП №3 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 01.02.2018 року о 14 год. 50 хв. до Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби 102 про звернення ОСОБА_1 про те, що у неї виник конфлікт з директором ЗОШ с. Оноківці ОСОБА_8 , який перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Позивач стверджує, що безпідставними звинуваченнями, у присутності вчителів та учнів школи, у перебуванні його у нетверезому стані на робочому місці, а також вказаною заявою до поліції ОСОБА_1 , дискредитує його честь, гідність та ділову репутацію.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі Постанови), Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Згідно п. 15 Постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Так, як встановлено в судовому засіданні, інформація щодо позивача ОСОБА_2 була поширена відповідачем ОСОБА_1 шляхом повідомлення такого присутнім учителям Оноківської ЗОШ, а також шляхом звернення до поліції з приводу перебування ОСОБА_2 на робочому місці у нетверезому стані.

У той же час, позивач, а також допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 заперечили факт перебування ОСОБА_2 у нетверезому стані на робочому місці.

Як убачається з протоколу медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголя та стану сп`яніння від 01.02.2018 року № 100, лікарем ЗОНД 01.02.2018 року о 15 год. 55 хв. проведено освідчення ОСОБА_2 відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_2 тверезий, результати застосування приладу Драгер відносно ОСОБА_2 становлять 0,00 промілле.

Відповідньо до абзацу 5, 6 п. 15 Постанови, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Частиною 2 статті 302 ЦК України, зобов`язує фізичну особу, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що поширена ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 про перебування останнього на робочому місці у стані сп`яніння, є недостовірною, тобто така інформація не відповідає дійсності та є неправдивою.

Відповідно до п. 19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердження, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно з ч.2 вказаної статті Закону оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Однак, суд враховує, що заява ОСОБА_1 щодо перебування ОСОБА_2 у нетверезому стані на робочому місці поширена у виді висловлювання у присутності вчителів Оноківської ЗОШ, а також у зверненні на лінію 102, містила фактичне ствердження - перебування ОСОБА_2 на робочому місці у стані сп`яніння.

Згідно п. 4 Постанови, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Таким чином, відповідач за первісним позовом поширюючи недостовірну інформацію щодо позивача за первісним позовом про перебування останнього у стані сп`яніння на робочому місці порушила права ОСОБА_2 , передбачені Конституцією України на повагу до гідності, честі та ділової репутації.

Частина 4 ст. 32 Конституції України гарантує кожному судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Положення ч. 1 ст. 277 ЦК України закріплює, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з ч.4 та ч. 7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно п. 5 Постанови, відповідно до статей 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" , задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

Враховуючи вищенаведене, те, що поширення недостовірної інформації щодо позивача ОСОБА_2 порушує особисті немайнові права позивача, принижує його гідність, честь та ділову репутацію, а тому така інформація, поширена ОСОБА_1 , на думку суду підлягає спростуванню, шляхом оголошення ОСОБА_1 у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростування поширеної нею 01 лютого 2018 року недостовірної інформації про з`явлення ОСОБА_2 на робоче місце в стані сп"яніння, шляхом оголошення за участю свідків - вчителів школи в методичному кабінеті в приміщенні Оноківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів (адреса: Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Шкільна, 1) в робочий день (понеділок-п`ятниця) в робочий час з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. наступного змісту: «Я, ОСОБА_1 , повідомляю про те, що інформація, поширена мною про те, що ніби-то ОСОБА_2 з"явився 01 лютого 2018 року на роботу в стані сп`яніння, не відповідає дійсності».

Разом з тим, суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі за розповсюдження недостовірної інформації, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачений статтями 16, 277 ЦК України (абз. 2 п. 26 Постанови).

А тому, в частині позовних вимог позивача щодо зобов`язання включення до змісту оголошення про спростування недостовірної інформації прохання вибачення у ОСОБА_2 за розповсюдження такої інформації, суд вважає такі безпідставними, в задоволенні яких слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, суд враховує, що відповідачкою за первісним позовом, в ході судового розгляду справи, доказів на спростування позовних вимог позивача за первісним позовом не надано.

Крім того, позивач за первісним позовом стверджує, що приниження його честі, гідності та ділової репутації, завдало йому душевних страждань та просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом моральну шкоду у розмірі 117400 грн.

За правилами статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Так, згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як встановлено в судовому засіданні, у зв`язку з приниженням честі, гідності та ділової репутації позивача ОСОБА_2 , останньому завдано моральну шкоду, що проявилася в його душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв"язку поширенням відносно нього недостовірної інформації.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує ступінь психологічних страждань позивача, конкретні обставини справи та виходить зі справедливості та розумності , а тому моральну шкоду позивача суд оцінює в 3 000 (три тисячі) грн.

Щодо заперечень відповідача за первісним позовом про неможливість позивачем вимагати відшкодування моральної шкоди з тих мотивів , що останній є суб"єктом владних повноважень , то суд констатує, що необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій у тих правовідносинах, у яких виник спір. В той же час позивач працює директором Оноківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів відповідно, не є державним службовцем. Посада директора (вчителя) закладу загальної середньої освіти не є посадою державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень, а робота на ній не належить до службової (публічної) діяльності. Позивач не є суб"єктом владних повноважень у розумінні положень КАС України та не виконує окремих владних управлінських функцій .

За вищенаведених обставин, суд уважає, що первісний позов слід задовольнити частково.

Водночас, дослідженими в судовому засіданні доказами спростовуються твердження ОСОБА_1 , викладені у зустрічному позові про вчинення щодо неї директором Оноківської ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_2 фізичного та психологічного насильства під час подій , що відбувалися 01.02.2018 року в кабінеті диркектора Оноківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів. Позивач за зустрічним позовом не надала суду жодних доказів достовірності інформації, яка є предметом судового розгляду . Пояснення позивача за первісним позовом спростовуються , зокрема показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 .. Показання зазначених свідків заперечують обставини зазначені у зустрічній позовній заяві, а саме , що ОСОБА_2 будучи керівником загальноосвітнього навчального закладу «Оноківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів», перебуваючи на своєму робочому місці вчинив протиправні дії відносно неї, а саме допустив у її бік фізичне та психологічне насильство, образи, дискримінаційні вислови щодо місця її народження, її психічного здоров`я, застосував нецензурну лайку щодо неї у присутності сторонніх осіб, педагогічного колективу, учнів.

З огляду на зазначене , суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 749,00 грн.

Керуючись ст. ст. 32, 34, 68 Конституції України, ст. 277, 297, 299, 302, ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" , Постановою Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про спростування інформації та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію про з"явлення ОСОБА_2 на робоче місце в стані сп"яніння.

Зобов"язати ОСОБА_1 у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену відповідачем 01 лютого 2018 року недостовірну інформацію про з`явлення ОСОБА_2 на робоче місце в стані сп"яніння, шляхом оголошення за участю свідків - вчителів школи в методичному кабінеті в приміщенні Оноківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів (адреса: Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Шкільна, 1) в робочий день (понеділок-п`ятниця) в робочий час з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. наступного змісту: «Я, ОСОБА_1 , повідомляю про те, що інформація, поширена мною про те, що ніби-то ОСОБА_2 з"явився 01 лютого 2018 року на роботу в стані сп`яніння, не відповідає дійсності».

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_2 , заподіяну моральну шкоду у розмірі 3000,00 (три тисячі грн. 00 коп.) грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди внаслідок порушення немайнових прав - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 749,00 (сімсот сорок дев`ять грн. 00 коп.) грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А. Придачук