465/404/21
2-з/465/20/21
У Х В А Л А

судового засідання

20.01.2021 р. м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі

головуючого-судді - Мартинишин М.О.

з участю секретаря - Мацко Х.Д

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви в порядку ст.ст. 151, 152 ЦПК України

встановив:

18.01.2021 року до Франківського районного суду м.Львова надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви в порядку ст.ст. 151, 152 ЦПК України, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, що є предметом спору, а саме на автомобіль марки «Toyota Hilux» 2016 року випуску, двигун 2,4 л. дизель, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Обґрунтовуючи заяву покликається на те, що 31.10.2020 року у приватного нотаріуса Ясінського В.Є. оформили довіреність на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою її допомоги для продажі її автомобіля «Toyota Hilux» 2016 року випуску, двигун 2,4 л. дизель, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 . В цей же день вона передала відповідачу і треті особі дану довіреність, ключі від машини і технічний паспорт та домовилась, що вони будуть займатись пошуком покупця, а коли знайдуть, то обов`язково її про це повідомлять, щоб вона сама уклала договір купівлі-продажу автомобіля і сама отримала гроші. Вони також визначили продажну ціну на автомобіль - 25 000 дол. США. В січні 2021 року її стало відомо, що ОСОБА_2 за попередньою змовою з ОСОБА_3 з метою заволодіння її автомобілем таємно від неї перереєстрували в сервісному центрі МВС України її машину на себе(реєстраційний номер НОМЕР_2 ) і розмістив від свого імені на сайті «AUTA.RIA» оголошення про продаж такого автомобіля. Вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають намір продати її автомобіль, а гроші присвоїти. Стверджує, що після передачі її машини вона участі в укладенні якогось договору купівлі-продажу не брала, для продажу свого автомобіля нікого не уповноважувала, про продаж машини нічого її невідомо, гроші за її автомобіль вона не отримувала. 12.01.2021 року вона скасувала довіреність, яку видала на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що їх письмово вона повідомила. Крім цього, в листах також попросила протягом двох днів повернути її даний автомобіль, ключі та документи. Однак на її законну вимогу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не відреагували. Тому вважає, що у даному випадку невжиття судом такого заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також з метою ефективного захисту та поновлення її порушених прав власності, за захистом яких вона має намір звернутись до суду просить дану заяву задоволити.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відтак, суд вважає, що слід заяву про забезпечення позову розглядати без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали заяви та додатки до такої заяви, в їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч.2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується , зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності з роз`ясненнями, викладеними в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Натомість процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Крім цього, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Дослідивши та вивчивши матеріали заяви та додатки до такої заяви, в їх сукупності та враховуючи вищезазначене, суд вважає, що заявник не обґрунтував підстав для забезпечення позову, не надав суду належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або не забезпечить ефективний захист чи поновлення порушених, оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких вона має звернувся до суду.

А відтак, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви в порядку ст.ст. 151, 152 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-155, 247, 260, 261, 353 -355 ЦПК України -

постановив:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви в порядку ст.ст. 151, 152 ЦПК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Повний текст ухвали складено 20.01.2021 року.

Суддя: Мартинишин М.О.