ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1459/21 Справа № 214/4550/20 Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О. І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 214/4550/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент - Банк» на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року, яке ухвалено суддею Євтушенко О.І. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 23 вересня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року АТ «Акцент-Банк», який є правонаступником ПАТ «Акцент-Банк», звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 20.11.2018 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір № SAMABWFC3, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.a-bank.ua, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача в Анкеті-заяві.

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 13.05.2020 року, утворилась заборгованість у розмірі 39328,67 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 19266,88 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 20061,79 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та стягнути судові витрати по справі.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року в задоволенні позову відмолено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог позивача посилаючись на те, що наявними у справі доказами підтверджується, що відповідач отримала кредитну картку Банку із встановленим на ній кредитним лімітом, користувалась кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості, що свідчить про те, що позивач ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Суд дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності досягнення сторонами кредитного договору згоди про розмір відсотків, оскільки розмір відсоткової ставки погоджений між сторонами в Паспорті споживчого кредиту. Крім того, якщо вважати, що розмір відсоткової ставки між сторонами не погоджений, суд повинен був стягнути відсотки в розмірі облікової ставки Національного Банку України.

При цьому, позивач вважає, що приймаючи до увагу правову позицію Верховного Суду, яка викладена в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд мав стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту, оскільки розмір вказаної заборгованості підтверджуєтеся наданою до апеляційної скарги випискою з особового рахунку відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт укладення між сторонами кредитного договору та досягнення сторонами згоди щодо істотних умов цього договору, отримання відповідачем від позивача кредитних коштів у зазначеному ним розмірі та наявність і розмір заборгованості по поверненню цих кредитних коштів.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02.03.2017 року відповідач звернулась до позивача із Анкетою-Заявою, відповідно до якої Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», у теперішній час Акціонерне товариство «Акцент-Банк», надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов Договору про надання банківських послуг, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка, за розрахунком позивача, станом на 13.05.2020 року становить 39328,67 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту - 19266,88 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 20061,79 грн.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована відсоткова ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої відсоткової ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час АТ «Акцент-Банк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Анкети-Заяви від 20.11.2018 року ОСОБА_1 була надана кредитна картка із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку в розмірі 25000 грн.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний Банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30.12.1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 18.06.2003 року № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що надані АТ «Акцент-Банк», по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач ОСОБА_1 , відповідно до наданого позивачем розрахунку, з 20 листопада 2018 року по 30 березня 2020 року користувалась кредитними коштами, наданими їй ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час Акціонерне товариство «Акцент-Банк», за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 13 травня 2020 року, відповідач, з урахуванням часткового виконання зобов`язань за кредитним договором, має заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 19266,88 грн. (а.с.6).

Колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає 17933,46 грн. заборгованості за тілом кредиту, оскільки, як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, який перевірено колегією суддів, та виписки з особового рахунку відповідача за період з 20 листопада 2018 року по 30 березня 2020 року відповідач по справі активно користувалась кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до розрахунку, проведеного колегією суддів, відповідач по справі, за період 20 листопада 2018 року по 30 березня 2020 року, отримала 21453,46 грн. кредитних коштів, при цьому повернула 3520 грн., що свідчить про те, що відповідач має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів у розмірі 17933,46 грн., виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом (21453,46 грн. - 3520 грн. = 17933,46 грн.).

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17933,46 грн., розмір якої підтверджений належними та допустимими доказами по справі, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги позивача в цій частині, заслуговують на увагу.

Також колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на коритсь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 20.11.2018 року відповідач звернулась до позивача із Анкетою-Заявою, відповідно до якої Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», у теперішній час Акціонерне товариство «Акцент-Банк», надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Сторонами погоджено розмір відсотків, який становить 44,4 % на рік, та порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами, що підтверджується Паспортом споживчого кредиту від 20.11.2018 року, в якому міститься інформація щодо реальної річної процентної ставки, який підписаний позичальником ОСОБА_1 (а.с.7-зворот), у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо непогодження сторонами розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

Отже, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по відсоткам за користування кредитом, має бути розрахована із застосуванням процентної ставки у розмірі 44,4 % на рік.

Оскільки за період з 20 листопада 2018 року по 30 березня 2020 року відповідач використала 17933,46 грн. кредитних коштів, з яких 17105,84 грн. в 2018 році та 827,62 грн. в 2019 року, саме на ці кошти мають бути нараховані погоджені між сторонами відсотки, тому розмір відсотків, із застосуванням відсоткової ставки 44,4 % на рік, за 2018 рік буде становити 7594,99 грн. (17105,84/100*44,4=7594,99 грн.), та за 2019 рік буде становити 367,46 грн. (827,62/100*44,4=367,46 грн.), а разом заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами становить 7962,45 грн. (7594,99 грн.+ 367,46 грн.= 7962,45 грн.).

Отже, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по відсоткам за користування кредитом, яка розрахована із застосуванням погодженої між сторонами відсоткової ставки у розмірі 44,4 % на рік, становить 7962,45 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги позивача в цій частині, заслуговують на увагу.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що якщо вважати, що розмір відсоткової ставки між сторонами не погоджений, суд повинен був стягнути відсотки в розмірі облікової ставки Національного Банку України, оскільки таких позовних вимог позивачем заявлено не було, в той час як суд вирішує спір в межах заявлених вимог.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № SAMABWFC3 від 20.11.2018 року, яка, станом на 13.05.2020 року, становить 25895,91 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17933,46 грн. та заборгованості по відсоткам в розмірі 7962,45 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно від задоволених позовних вимог, по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 1384,06 грн. (а.с.2) та за подання апеляційної скарги у розмірі 2076,08 грн. (а.с.46).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент - Банк» заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC3 від 20.11.2018 року станом на 13.05.2020 року в розмірі 25895 (двадцять п`ять тисяч вісімсот дев`яноста п`ять) грн. 91 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17933,46 грн. та заборгованості по відсоткам в розмірі 7962,45 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент - Банк» судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1384 (одна тисяча триста вісімдесят чотири) грн. 06 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 2076 (дві тисячі сімдесят шість) грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: