Справа № 439/212/20 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/811/1631/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Ванівського О.М., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бродівського районного суду Львівської області в складі судді Бунди А.О. від 27 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 21 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень, щомісячно, починаючи з дня подачі позову 20.02.2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на її утримання в розмірі 1200 гривень, щомісячно, починаючи з дня подачі позову 20.02.2020 року і до досягнення дитиною трирічного віку (до ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Вирішено, що розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Звернуто до негайного виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині задоволення вимоги позивача про стягнення з нього аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною 3-х річного віку та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову задоволенні цієї вимоги, або зменшити суму аліментів в користь позивачки на її утримання до мінімальної суми не більше 300 грн. в місяць. В іншій частині рішення залишити без змін. Вказує, що з рішенням суду в частині стягнення з нього на користь позивача ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1200 грн. на утримання їхньої малолітньої дочки ОСОБА_4 згідний, і його в цій частині не оскаржує. Проте він не згідний з рішенням в частині стягнення з нього в користь ОСОБА_2 на її утримання аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною 3-річного віку, а тому в цій частині його оскаржує. В оскаржуваній частині вважає рішення незаконне та необґрунтоване, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені у рішенні висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, та зібраним у справі доказам. Звертає увагу, що він не працює і не отримує доходу, а відтак його матеріальне становище не дозволяє йому, окрім сплати аліментів на утримання дочки ще й сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_2 , а такий дохід у нього є нерегулярний, мінливий і в незначному розмірі. Вказує, що відповідно до норм матеріального права, умовами за яких з платника аліментів можуть стягуватися аліменти на утримання дружини є не тільки потреба дружини у такій матеріальній допомозі, але й матеріальна можливість чоловіка надавати таку допомогу, і лише за сукупністю цих двох обставин, суд може призначити таку допомогу, і лише за сукупністю цих двох обставин, суд може призначити аліменти з чоловіка в користь дружини на її утримання до досягнення дитиною 3-річного віку. Проте суд першої інстанції належним чином не дослідив цю обставину та задовольнив вимогу позивачки про стягнення з нього аліментів на її утримання до досягнення дитиною 3-річного віку, без врахування того, що він не має матеріальної можливості надавати їй матеріальну допомогу в такому розмірі як визначив суд в сумі 1 200 грн. щомісячно, при тому, що вона має інші доходи.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на неї, апеляційної скарги, відзиву на неї, відповіді на відзив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст. 84, 182 СК України, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», Постанову Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 141 ЦПК України, та задовольняючи частково позов, виходив з того, що у сторін від шлюбу, який зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_5 році ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Суд встановив, що дочка ОСОБА_3 перебуває на утриманні позивачки. Також суд вказав, що ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею трирічного віку. Суд зазначив, що на час розгляду справи в суді прожитковий мінімум для дитини до шести років становить 1779 грн. Суд вказав, що відповідач є працездатною особою, обмежень щодо зайняття трудовою діяльністю немає, стан здоров`я його задовільний, інших осіб на утриманні немає. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд врахував те, що батьки в рівних частинах несуть обов`язок по утриманню дитини. В даному випадку виключно позивачка здійснює догляд і утримання дитини, а тому, з урахуванням вимог ст. 182 Сімейного Кодексу України суд вважав, що розмір аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 1200гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд вважав, що у випадку виконання обов`язку по утриманню дитини обома батьками такий розмір аліментів дасть змогу забезпечити необхідні умови для забезпечення гармонійного розвитку дитини. А відтак виходячи з правових норм, враховуючи принцип розумності та справедливості суд вважав, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 1200 грн. до досягнення дитиною трирічного віку. Також суд вважав, що на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в користь держави 840.80 грн. судового збору.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції в цілому обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

20.02.2010 ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її користь на утримання їхньої малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно, починаючи стягувати від пред`явлення заяви до суду і до досягнення донькою повноліття; стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення донькою 3-х років (до ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

В обґрунтування позову посилається на те, що з відповідачем по справі 05.10.2017 року зареєструвала шлюб у виконавчому комітеті Заболотцівської сільської ради Бродівського району Львівської області, актовий запис №6. Від даного шлюбу народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає із позивачкою. Підставами для звернення до суду із відповідним позовом зазначає, що з відповідачем не проживають однією сім`єю, не спілкуються, не ведуть спільного господарства. Позивачка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьохрічного віку. ОСОБА_6 дповідач сім`ю не утримує, добровільно коштів на утримання дитини не надає.

Згідно ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, у сторін під час шлюбу, який зареєстрований 05.10.2017 році (а.с.8) 1.04.2018 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7).

Відповідно до рішення Бродівського районного суду Львівської області від 02 квітня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

З довідки Центру надання адміністративних послуг Заболотівської сільської ради №146 від 14 лютого 2020 року, малолітня донька сторін ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею трирічного віку, вказане відповідачем визнано та не осплорюється.

Доводи відповідача про те, що він не працює, не отримує доходів та його матеріальне становище не дозволяє йому сплачувати аліменти на дружину у визначеному судом розмірі, не підтверджено жодними належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність доходів у відповідача.

Окрім цього, той факт, що відповідач офіційно не працює жодним чином не свідчить про відсутність у нього доходів, оскільки вказане унеможливлювало б існування фізичної особи. Очевидним же ж є те, що особа без отримання будь-яких доходів існувати не може.

Крім цього, як ствердив сам відповідач на спростування своїх попередніх доводів і у апеляційній скарзі, у нього є наявним нерегулярний, мінливий дохід хоч і на його думку у незначному розмірі. Про розмір такого відповідач не вказав та зважаючи на відсутність належних, допустимих та достатніх доказів, які б стверджували про його недостатність чи відсутність слід вважати, що такий дохід є достатнім для забезпечення належного існування самого відповідача, а також сплати ним визначених судом аліментів у розмірі, що не слід вважати надмірним.

Щодо доводів апелянта про те, що кошти які він надає на утримання дитини використовуються позивачкою не за цільовим призначенням, то такі жодними доказами не підтверджені та такі не слід вважати доводами, що впливають на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідь Бродівської РДА Львівської області №М-64-1/19 від 07.11.2020 року в якій зазначено, що позивачка власні потреби забезпечує з інших доходів сім?ї жодним чином не підтверджує факту нецільового використання коштів позивачкою.

Зважаючи на вказане, а саме те, що дитина сторін проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні; те, що шлюб між сторонами розірвано; те що позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та фактично не має можливості працювати, однак має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років; те, що відповідач є працездатною людиною у такого є мінливі та нерегулярні доходи, про що він самостійно вказав та наявність таких слід вважати очевидним, оскільки без таких його фізичне існування та реалізація ним прав та свобод була б неможливою (про те, що відповідач має певні джерела доходів, які забезпечують його існування та можливість нести покладені на нього обов`язки, зокрема, і по утриманні його доньки свідчить і факт визнання ним позову частково та згода на сплату аліментів у розмірі 1200 грн. на місяць на утримання доньки, а також принаймні 300 грн. на утримання дружини); відсутність достовірних даних про видатки позивачки на утримання дитини сторін; те, що відповідач визнав частково позов; те, що будь-яких доказів, які б вказували на поганий стан здоров`я, інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, значні видатки відповідача, які вказували б на необхідність звільнення його від сплати аліментів на дружину, або зменшення розміру аліментів на дружину відповідачем не надано; те, що у матеріалах справи відсутні докази про неможливість надання відповідачем утримання дружині до досягнення дитиною трьох років; те, що прожиткові мінімуми для дітей відповідного віку та працездатних осіб, встановлені Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» та складають для дітей до 6 років з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня, що в силу ст. 182 СК України є рекомендованим розміром аліментів на одну дитину та для працездатних осіб з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень, колегія суддів вважає, що щомісячний розмір аліментів на утримання позивачки до досягнення донькою сторін трьох років, у розмірі 1200 грн. не слід вважати надмірними, таким, який не взмозі буде сплачувати відповідач або таким, що порушуватиме права чи інтереси сторін або їх спільної дитини, із врахуванням обставин встановлених судом.

Зважаючи на вказане, доводи скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому доводи апеляційної скарги вцілому слід визнати необґрунтованими, а саму скаргу слід залишити без задоволення

Рішення ж суду, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 січня 2021 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: О.М. Ванівський

М.М. Шандра