Справа № 304/1215/20 Провадження № 2/304/89/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

з участю секретаря судового засідання Гавій Л.В.,

позивача ОСОБА_1

його представника адвоката Кульчицького Р.Р.,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 304/1215/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 11 травня 2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 20 травня 2021 року.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання визначення частки та визнання права власності на визначену частку в порядку спадкування та виділення частки в натурі.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько та батько відповідача ОСОБА_3 . В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їх мати ОСОБА_4 . За життя батьки збудували житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Батько ОСОБА_3 залишив заповіт на користь відповідача, разом з тим відповідач обмежує право позивача у користуванні майном батьків. При цьому вирішити питання у добровільному порядку відсутня можливість, оскільки родина відповідача не дозволяє позивачу користуватися майном батьків. Позивач є інвалідом ІІІ групи.

У подальшому позивач змінив позовні вимоги та зазначив, що майно батьків є спільно набутим, оскільки батьки збудували будинок та господарські споруди під час шлюбу, який було укладено 09.06.1970 року. Мати позивача на день смерті батька була пенсіонеркою та мала право на обов`язкову частку у спільному майні подружжя, а тому частка матері у спадковому майні після смерті чоловіка становила 7/12. Частка позивача після смерті батька, на його думку, становить 1/12 як обов`язкова частка. У зв`язку з тим, що мати після смерті чоловіка не оформила свої спадкові права, однак прийняла спадщину шляхом реєстрації по місцю відкриття спадщини та користування спадковим майном, після її смерті перехід спадкових прав переходить в порядку спадкування за законом. Після смерті чоловіка мати позивача успадкувала і прийняла в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України 1/2 або 12/24 спільно набутого майна. Крім того, мати як непрацездатна особа відповідно до ст. 1241 ЦК України успадкувала у вигляді обов`язкової частки спадщини 1/12 або 2/24 частки із половини майна, яке батько позивача заповів відповідачеві. Таким чином, на думку позивача, загальна частка матері позивача склала 14/24. Позивач як непрацездатна особа відповідно до ст. 1241 ЦК України успадкував у вигляді обов`язкової частки спадщини 1/12 або 2/24 частки. Після смерті матері позивача і відповідача 28.03.2020 року вони як єдині спадкоємці першої черги успадкували і прийняли спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України по половині майна матері, тобто по 7/24 частки спадкового мана. Таким чином, частка позивача у спадковому майні становить 7/24 частки, які він успадкував після смерті матері і 2/24 частки майна, які він успадкував у вигляді обов`язкової частки у спадщині батька. Таким чином загальна частка у спадковому майні позивача становить 9/24 усього спадкового майна.

Крім того, позивач зазначає, що оскільки він є інвалідом ІІІ групи та не має можливості оплатити послуги експерта за проведення експертизи щодо поділу майна, тому пропонує провести поділ майна таким чином, щоб залишити у його власності наступні приміщення: гараж літ. «Ж-Ж» № 4 - житлова кімната 14,3 кв. м.; № 3 - гардеробна 4,8 кв. м.; № 5 - житлова кімната 17,4 кв. м. І поверху житлового будинку під літ. «А»; № 4 - приміщення 9,7 кв. м. підвалу літ. «А»; № 5 - приміщення підвалу літ. «А»; 1/2 (праву частину) приміщення № 6 31,2 кв. м. підвалу літ «А»; літ. «Д» - хлів. Приміщення помічені: № 1 - веранда; № 10 - веранда, №8 - коридор, № 7 - кладова, сходи, горище, сарай під літерою «Б» та двір залишити в спільному користуванні. На підставі вищенаведеного просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 подав суду відзив від 04.02.2021 року на позовну заяву, в якому частково визнав позовні вимоги позивача в розмірі 1/4 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , однак пропри це просив суд в позові відмовити в повному обсязі (а. с. 68).

У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Кульчицькій Р.Р. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Пропозицію мирової угоди, яка була подана відповідачем під час судового розгляду, відхилили (а. с. 90).

Відповідач в судовому засіданні підтримав свою позицію, яка викладена у відзиві на позов, в іншій частині позовних вимог просив суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача та відповідача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про смерть від 29 жовтня 2019 року, серія НОМЕР_1 ) (а. с. 4).

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати позивача та відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про смерть від 30 березня 2020 року, серія НОМЕР_2 ) (а. с. 5).

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 05 березня 2019 року склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів відповідачу ОСОБА_2 (а. с. 19).

Згідно будинкової книги на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 була також зареєстрована та проживала його дружина ОСОБА_4 (а. с. 23).

Відповідно до листів Перечинської державної нотаріальної контори від 06.11.2020 року №178/01-16 та № 179/01/16 повідомлено суд, що після померлих ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 згідно інформаційної довідки із спадкового реєстру спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину відсутні (а. с. 47, 48).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що на час смерті як позивач так і відповідач проживали разом із спадкодавцями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що визнано сторонами під час судового засідання та підтверджується записами будинкової книги (а. с. 23-24) та довідкою адміністратора відділу ЦНАП № 851 від 06.06.2020 року (а. с. 53).

Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Так, у судовому засіданні встановлено, що оскільки ОСОБА_1 будучи спадкоємцем за законом прийняла спадщину за свою матір`ю, оскільки постійно проживав разом з нею на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовилася від спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину за нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу.

Крім того, судом встановлено, що майно батьків є спільно набутим, оскільки батьки збудували будинок та господарські споруди під час шлюбу, який було укладено 09.06.1970 року (а. с. 10). Мати позивача на день смерті батька була пенсіонеркою та мала право на обов`язкову частку у спільному майні подружжя, а тому частка матері у спадковому майні після смерті чоловіка становила 7/12. Частка позивача після смерті батька, становить 1/12 як обов`язкова частка. У зв`язку із тим, що мати після смерті чоловіка не оформила свої спадкові права, однак прийняла спадщину шляхом реєстрації по місцю відкриття спадщини та користування спадковим майном, після її смерті перехід спадкових прав переходить в порядку спадкування за законом. Після смерті чоловіка мати позивача успадкувала і прийняла в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України 1/2 або 12/24 спільно набутого майна. Крім того, суд дійшов висновку, що мати як непрацездатна особа відповідно до ст. 1241 ЦК України успадкувала у вигляді обов`язкової частки спадщини 1/12 або 2/24 частки із половини майна, яке батько позивача заповів відповідачеві. Таким чином, загальна частка матері позивача ОСОБА_5 склала 14/24 від загальної спадкової маси.

Позивач як непрацездатна особа (інвалід ІІІ групи) відповідно до ст. 1241 ЦК України успадкував у вигляді обов`язкової частки спадщини 1/12 або 2/24 частки (а. с. 8).

Суд встановив, що після смерті матері позивача і відповідача 28.03.2020 року вони як єдині спадкоємці першої черги успадкували і прийняли спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України по половині майна матері, тобто по 7/24 частки спадкового мана. Таким чином, частка позивача у спадковому майні становить 7/24 частки, які він успадкував після смерті матері і 2/24 частки майна, які він успадкував у вигляді обов`язкової частки в спадщині батька. Таким чином суд дійшов висновку, що загальна частка у спадковому майні позивача становить 9/24 усього спадкового майна.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950 р.) передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже враховуючи те, що позивачка як правонаступник протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, однак у нього існують перешкоди у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 13.04.2011 «Про дотримання правових позицій при перегляді судових рішень судами касаційної інстанції» з урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними показами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Вирішуючи позовну вимогу щодо поділу спадкового майна в натурі суд дійшов висновку, що така не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не проведено судової будівельно-технічної експертизи щодо визначення можливості виділення реальної частки із спадкового майна без нанесення шкоди можливості його використання за призначенням.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 328, 331, 377, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268, 1297 ЦК України, ст. 6-13, 76, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності у порядку спадкування за спадкоємцями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на 9/24 частки спадкового майна.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 882 (вісімсот вісімдесят дві) грн сплаченого судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Кульчицький Ростислав Романович; місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий: Чепурнов В. О.