Номер провадження: 22-ц/813/4734/21
Номер справи місцевого суду: 501/2890/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення коштів.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05 грудня 2019 рокупозов ОСОБА_1 до Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення коштів - задоволено повністю.

Стягнуто з Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області (місцезнаходження: Одеська область, м.Чорноморськ, вул.В.Шума, буд.21, ) на користь ОСОБА_1 місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 16.09.2017 року по 11.04.2019 року інфляційні втрати у розмірі 49222,16 грн. та 3% річних у розмірі 13098,77 грн., а разом 62320,93 грн.

Стягнуто з Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області (місцезнаходження: м.Чорноморськ Одеської області, провулок Шкільний, буд.4-а, кв. 407, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 10 768,40 грн.

Ухвалою цього ж суду від 27 грудня 2019 року, виправлено описки в п.3 резолютивної частини рішення суду від 05 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області, виклавши п.3 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області (місцезнаходження: Одеська область, м.Чорноморськ, вул. В.Шума, буд.21, ) на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 10 768,40 грн.».

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 грудня 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 - Тарасенко О.В. , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 05.12.2019 року - без змін (а.с. 202-204).

В судове засідання, призначене на 13.05.2021 року, з`явився представник ОСОБА_1 - адвокат Тарасенко О.В.

Представник апелянта до суду апеляційної інстанції не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 26.08.2014 року державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України проведено електронні торги щодо реалізації рухомого майна автомобіля марки Audi, модель Q7, тип легковой універсал, 2007 р. випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , шасі (кузова, рама) № НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , видане РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 25.05.2007 року. За результатами електронних торгів складено протокол №2246 від 26.08.2014 р., яким визнано переможцем позивача (а.с.9-10).

На підставі вказаного протоколу позивач сплатив за товар на рахунок відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області 278616 грн. та на рахунок Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 14664 грн.

12.09.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області складено акт, в якому зазначено, що позивач є переможцем електронних торгів і придбав зазначене рухоме майно - вищевказаний автомобіль (а.с.11-12).

22.09.2014 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області складено акт, яким встановлено, що виходом державного виконавця за адресами боржника ОСОБА_3 ні боржника, який відповідав за зберігання Товару, ні самого Товару не виявлено. Окрім цього, відповідачем було повідомлено позивача, що відповідальному зберігачу (боржнику) була направлена Вимога щодо передання товару за вих. №03-9813 від 12.09.2014 року.

Позивач письмово вимагав видати йому придбаний товар, на що отримав відповідь у формі листа ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області №03-9971 від 23.09.2014 р., у якому зазначалося, що придбаний товар не може бути передано (а.с.13).

В травні 2015 року позивач звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до відповідача і ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України з вимогами розірвати договір у формі акту державного виконавця про проведені електронні торги від 12.09.2014 року щодо придбання рухомого майна автомобіля марки Audi, модель Q7, тип легковой універсал, 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , шасі (кузова, рама) № НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , видане РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 25.05.2007 р.; стягнути з відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області на користь позивача грошові кошти у розмірі 278616 грн., інфляційні витрати у розмірі 114724,78 грн., 3 % річних у розмірі 5312,79 грн.; стягнути з ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на користь позивача 14664 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16.10.2015 року (а.с.14-21), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.07.2017 року (а.с.22-27), зазначений позов задоволено в повному обсязі (справа №501/2461/15-ц).

Судовим рішенням розірвано договір у формі Акту державного виконавця при проведенні електронних торгів від 12.09.2014 року щодо придбання рухомого майна - автомобіля марки Audi, модель Q7, тип легковой універсал, 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , шасі (кузова, рама) № НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , видане РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 25.05.2007 року, а також стягнуто з відповідача грошові кошти, які він сплатив за товар, інфляційні втрати, 3 відсотки річних та понесені судові витрати.

Зазначеним судовим рішенням у справі встановлено, що відповідач порушив права позивача, як споживача, оскільки не передав йому проданий товар. Судом також застосовано ч.2 ст.625 Цивільного кодексу, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

12 грудня 2018 року Верховний Суд залишив без змін судове рішення Іллічівського міського суду Одеської області у частині стягнення основної суми заборгованості, змінивши тільки розподіл судових витрат (а.с.28-36).

За вказаним вище судовим рішенням позивач отримав грошові кошти 12 квітня 2019 року, що підтверджується копією повідомлень про безспірне списання коштів з рахунків боржника (а.с.110, 112), меморіального ордеру №1 від 11 квітня 2019 року (а.с.111).

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення відшкодування моральної шкоди і відповідної компенсації (інфляційних втрат і 3 відсотків річних), починаючи з 15.05.2015 року (інфляційних втрат з 01 травня 2015 року) по 15.09.2017 року, враховуючи, що грошові кошти у розмірі 278616,00 грн., які позивач сплатив за товар (автомобіль) на той час ще не були сплачені.

Іллічівським міським судом Одеської області позов розглянуто (справа №501/1954/17) та стягнуто на користь позивача відповідні грошові кошти (а.с.37-42). Апеляційна скарга на зазначене рішення була відхилена Апеляційним судом Одеської області ухвалою від 29.05.2018 року (а.с.43-49).

Таким чином, інфляційні втрати та 3% річних стягнуто судами за період з 15.05.2015 року по 15.09.2017 року (інфляційні втрати - по серпень 2017 року включно).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що оскільки у справі №501/2461/15-ц судом встановлено, що права Позивача порушені, стягнуто грошові кошти, які він сплатив у вигляді попередньої оплати за товар, а також стягнуто інфляційні втрати і 3 проценти річних від простроченої суми станом на подачу позову у травні 2015 року, Позивач має право на отримання відповідної компенсації (інфляційних втрат і 3 процентів річних) за період з 16.09.2017 року по 11.04.2019 року. Судом також встановлено, що виконання вищевказаного рішення у справі № 501/2461/15-ц було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2017 року, однак це не є перешкодою у застосуванні ч.ч.3-4 ст.611 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Судовим розглядом справи встановлено, що у справі №501/2461/15-ц права позивача було порушено, стягнуто грошові кошти, які він сплатив у вигляді попередньої оплати за товар, а також стягнуто інфляційні втрати і 3 проценти річних від простроченої суми станом на подачу позову у травні 2015 року, у зв`язку із чим позивач має право на отримання відповідної компенсації (інфляційних втрат і 3 процентів річних), починаючи з 15.05.2015 року (інфляційні втрати - починаючи з 1 травня 2015 року) по день подачі позову, оскільки відповідач до того моменту не сплатив позивачу належну суму грошових коштів.

За вказаним судовим рішенням позивач отримав грошові кошти 12 квітня 2019 року, що підтверджується копією повідомлень про безспірне списання коштів з рахунків боржника (а.с.110, 112), меморіального ордеру №1 від 11 квітня 2019 року (а.с.111).

Згідно з п.1 Розділу 1 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 №656/5 (далі - Порядок), що був чинний станом на 12.09.2014 року, електронні торги - прилюдні торги, що здійснюються в електронній формі в Системі.

Відповідно до п.4 Розділу 8 Порядку, після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів та копій документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги або акт про реалізацію предмета іпотеки і затверджує його у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Відповідно до п.8 Розділу 8 Порядку, акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством.

Згідно з п.9 Розділу 8 Порядку, у разі придбання рухомого майна акт про проведені електронні торги є підставою для отримання майна у зберігача. Цей акт підтверджує виникнення права власності у особи, що придбала рухоме майно.

Судом встановлено, що фактично даний Акт державного виконавця про проведені електронні торги є договором купівлі-продажу товару.

Відповідно до ч.4 ст.656 Цивільного кодексу України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до ч.1 ст.662 ЦК України, Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст.664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з ч.1 ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч.3 ст.693 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно з ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вищевказаного, передання товару - основна умова, на виконання якої розраховував Покупець. Однак, незважаючи на придбання товару, повну його оплату, такий товар позивачем фактично не отриманий, хоча з моменту його покупки пройшло більше, ніж півроку. Отже, Покупець значною мірою позбавлений того, на що розраховував при укладенні Договору, а саме - на своєчасне отримання придбаного автомобіля (Товару) та можливість ним користуватися.

Згідно із ч.2 ст.625 Цивільного кодексу, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що у зв`язку з тим, що у справі №501/2461/15-ц судом встановлено, що права Позивача порушені, стягнуто грошові кошти, які він сплатив у вигляді попередньої оплати за товар, а також стягнуто інфляційні втрати і 3 проценти річних від простроченої суми станом на подачу позову у травні 2015 року, тому Позивач має право на отримання відповідної компенсації (інфляційних втрат і 3 процентів річних) за період з 16.09.2017 року по 11.04.2019 року, загальний розмір яких складає 62320,93 грн. (а.с.7).

Наведені позивачем розрахунки витребуваної ним суми грошових коштів відповідачем не спростовані та заперечення з цього приводу ним не заявлені.

Судом також встановлено, що відповідач у справі №501/2461/15-ц (відділ Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області) і відповідач у справі, що розглядається судом (Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області) є однією і тією ж юридичною особою, що підтверджується, зокрема, одним і тим самим ідентифікаційним кодом юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 34944246, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.66-68) і визнається сторонами у справі.

Відповідно до ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, виконання судового рішення у справі №501/2461/15-ц у справі було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2017 року, однак це не є перешкодою у застосуванні ч.ч.3-4 ст.611 ЦК України.

Так, відповідно до ст.129 Конституції України, однієї з засад судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення.

Частиною 1 ст.18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, ЦПК України розрізняє такі правові наслідки набрання чинності судовим рішенням, як його обов`язковість і необхідність виконання.

Тобто відповідач порушив право позивача, максимально відстрочивши повернення йому грошових коштів, що тягне за собою цивільно - правову відповідальність, передбачену Цивільним Кодексом України.

У доводах апеляційної скарги, Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області посилається на те, позивачем ОСОБА_1 було отримано як грошові кошти у розмірі 278 616 грн., інфляційні втрати у розмірі 114724,78 грн. та 3% річних у розмірі 5312,79 грн. з моменту виникнення права на отримання грошових коштів до моменту вступу в законну силу рішення суду.

Проте апеляційний суд не може погодитися із такими доводами апелянта, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.3 ст. 693 ЦПК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Як встановлено судами у попередніх справах, позивач ОСОБА_1 має право на отримання процентів з 23.09.2014 року, при цьому ст.536 ЦК України чітко встановлює термін, до якого зазначені проценти нараховуються, а саме до повернення йому суми попередньої оплати, тобто в даному випадку до 12.04.2019 року. Даний позов про стягнення грошових коштів (3% річних та інфляційних втрат) стосується стягнення саме в межах зазначеного періоду за відрізок часу, не охоплений рішеннями судів у справах №501/2461/15-ц та №501/1954/17 - ц, а саме з 16.09.2017 року по 11.04.2019 року, а в частині інфляційних втрат - з 01.09.2017 року.

Безпідставними є і твердження апелянта про те, що Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області не користувався грошовими коштами позивача, оскільки питання порядку розпорядження грошовими коштами позивача, які останній сплатив відповідачу, не має значення для вирішення справи. Між учасниками справи склалися цивільно - правові відносини, і відповідно, цивільне законодавство не передбачає винятку у відповідальності державних органів щодо порушення цивільних зобов`язань. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №501/2461/15-ц, яка відповідно до ст. 82 ЦПК України має преюдиційне значення до даної справи.

Більш того, питання настання для відповідача цивільно - правової відповідальності перед позивачем вже було досліджено судами у справах №501/2461/15-цта №501/1954/17-ц, і відповідні грошові кошти були стягнуті з відповідача на користь позивача. Дана справа №501/2890/19 стосується лише періоду з 16.09.2017 року по 11.04.2019 року, а в частині інфляційних втрат - з 01.09.2017 року.

Таким чином наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, в цілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також слід зазначити, що під час слухання справи у суді апеляційної інстанції, 13.05.2021 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенко О.В. надійшла заява, у якій останній просив апеляційний суд стягнути з Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 1536, 48 грн. відповідно до ст.138 ЦПК України.

Так, ч. 1,2,3 ст. 138 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 5 Додатку до постанови КМУ від 27 квітня 2006 року №590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Витрати на проїзд до місця призначення (відрядження) і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування.

Так, судом встановлено, що представник позивача ОСОБА_1 - Тарасенко О.В. є адвокатом (а.с.70), який надає адвокатські послуги позивачу по справі на підставі Договору про надання правової (юридичної) допомоги №4/19 від 01 червня 2019 року (а.с.62-64) та ордеру (а.с.69).

В обґрунтування компенсації витрат, пов`язаних зявкою в судове засідання Одеського апеляційного суду, призначеного на 13.05.2021 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Тарасенко О.В. (який мешкає в м.Харкові), надав до суду копію квитка за маршрутом Харків - Одеса, з якого вбачається, що Тарасенко Олег поніс судові витрати у розмірі 1536,48 грн., у зв`язку із чим вказані витрати підлягають стягненню з відповідача по справі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення коштів - залишити без змін.

Стягнути з Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень, 48 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.05.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда