Справа № 226/1003/21
Провадження № 2/226/399/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2021 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Долгої В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного підприємства «Мирноградвугілля», третя особа: Мирноградське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до відповідача Державного підприємства «Мирноградвугілля», третя особа: Мирноградське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що у період з 10.10.2012 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_1 та чоловіком ОСОБА_2 , працював на ВП «Шахта «Димитрова» Державного підприємства «Мирноградвугілля». ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок аварії під час виконання трудових обов`язків ОСОБА_3 отримав тяжкі травми, внаслідок яких помер, про що свідчить акт форми Н-1/П від 28.12.2020 року спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 23.09.2020 року. Згідно висновків комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку, основною причиною його настання та причиною смерті потерпілого стали: недосконалість технологічного процесу, його невідповідальність вимогам безпеки, порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів тощо. Також комісією було зафіксовано порушення технологічного процесу, яке виразилось у роботі, яка не передбачена нарядом, видача наряду і дотримання затверджених заходів щодо техніки безпеки в енергомеханічній службі шахти не були проконтрольовані належним чином. Вважають, що їм у зв`язку зі смертю єдиного сина, чоловіка та батька дітей, було завдано моральну шкоду, яка пов`язана з безповоротною втратою близької людини, відчуттям самотності, внаслідок чого їм доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, пристосовуватися до середовища, в якому немає близької людини. Крім того, ОСОБА_1 є людиною похилого віку і син був єдиною допомогою та підтримкою в її житті. Моральна шкода полягає також у тому, що вони постійно перебувають у стані відчаю, страху перед майбутнім, усвідомлюючи з кожним днем все більше ту обставину, що вони втратили рідну людину. Зі смертю сина, чоловіка для них змінився звичайний життєвий уклад, сімейно-побутові відносини. Вони обидві відчувають психологічний дискомфорт, значне порушення душевної рівноваги, яке виразилося у почуттях постійної тривоги роздратованості, пригноблювання та порушення сну, вони стали замкнутими, що перешкоджає повноцінному спілкуванню з близькими та родичами, друзям та знайомими. Вони досі відчувають самотність у зв`язку з втратою близької для них людини, до якої мали почуття любові та на якого мали велику надію. Відтепер їм потрібні значні додаткові зусилля для організації свого життя. Все це негативно впливає на їх душевний стан, є причиною сильних моральних страждань. Загибель ОСОБА_3 для них стала страшним потрясінням, вони залишилися без підтримки близької людини, до того ж відповідач зовсім не цікавився станом сім`ї загиблого та не намагався будь-яким чином пом`якшити їх моральні страждання. Все це постійно негативно впливає на їх душевний стан, є причиною сильних моральних страждань. У зв`язку з тривалістю й глибиною їх душевних страждань, чисельністю негативних наслідків для них, що викликані внаслідок смерті сина і чоловіка, заподіяну їм моральну шкоду вони оцінюють по 200000 грн. кожна, яку просять стягнути з відповідача.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно Акту форми Н-1/П від 28.12.2020 комісія спеціального розслідування нещасного випадку внаслідок, якого був смертельно травмований ОСОБА_3 , встановила причини нещасного випадку, основною причиною визначена - технічна: недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки, що виразилася у тому, що слюсарем підземним 5 розряду виконувалися роботи без зняття напруги на струмопровідних частинах і поблизу них, а саме відкрив верхню кришку РПВН ТСШВП-400№11 з порушенням правил безпеки та «Інструкції з безпечного проведення робіт у підземних електроустановках». У розділі 8 Акту перелічені встановлені особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці. ОСОБА_3 електрослюсар 5 розряду, дільниці РЕО, відокремленого підрозділу «Шахта «5/6» ДП «Мирноградвугілля» виконував роботи без зняття напруги на струмопровідних частинах і поблизу них, перед початком роботи не виконав необхідні відключення напруги та не вжив заходів які перешкоджають подачі напруги до місця роботи, відкрив верхню кришку РПВН ТСШВП-400 №11, чим порушив: пункт 12(є) глави 1 розділу VIII, пункту 1 глави 13 розділу УІП, пункту4 глави 13 розділу УІП «Правил безпеки у вугільних шахтах» НПАОП 10.0-1.01-10; пп.1.2., 3.1. пп.1.2., 3.1 «Інструкції з безпечного проведення робіт у підземних електроустановках» НПАОП 10.5.38-13; п.2.2.3 «Інструкції №20 з охорони праці та безпечного виконання робіт і поведінки в шахті для електрослюсаря підземного дільниці РЕО на ВП «Шахта «5/6» ДП «Мирноградвугілля» затвердженою 17.01.2020 року в.о.директора ВП «Шахта «5/6» ОСОБА_4 , ст.14 Закону України «Про охорону праці». Згідно ст. 14 Закону України «Про охорону праці» працівник зобов`язаний: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, вважає, що в даному випадку сам потерпілий порушив вимоги нормативних актів про охорону праці і тому позивачами не доведені їх позовні вимоги. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що вважають доводи, які зазначені у відзиві, необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи. Доводи, викладені у відзиві, спрямовані лише на те, щоб уникнути від стягнення моральної шкоди завданої смертю, яка пов`язана з виробництвом. Відповідач стверджує, що відповідно до акту Н-1/П від 28.12.2020 комісія спеціального розслідування нещасного випадку внаслідок, якого був смертельно травмований ОСОБА_3 , встановила причини нещасного випадку, основною причиною визначена технічна: недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки, що виразилася в тому, що слюсарем підземним 5 розряду виконувалися роботи без зняття напруги на струмопровідних частинах і поблизу них, а саме відкрив верхню кришку РПВН ТСШВП-400№11 з порушенням правил безпеки та «Інструкцій з безпечного проведення робіт у підземних електроустановках». Тобто відповідач вважає, що вина цілком полягає на потерпілому. На думку відповідача, це є підставою для відмови у позовних вимогах та таке твердження відповідача є хибними. Згідно висновків комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку, основною причиною його настання та причиною смерті потерпілого стали: недосконалість технологічного процесу, його невідповідальність вимогам безпеки, порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів тощо. Також комісією було зафіксовано порушення технологічного процесу, яке виразилось у роботі, яка не передбачена нарядом, видача наряду і дотримання затверджених заходів щодо техніки безпеки в енергомеханічній службі шахти не були проконтрольовані належним чином. Разом з цим, у висновках комісії зафіксовано безліч порушень норм інструкцій з охорони праці, техніки безпеки, посадових інструкцій, а також технології виробництва з боку наступних осіб керівного складу (відсутність належного контролю за ходом виконання робіт) та робітників підприємства відповідача, а саме: головного енергетика ОСОБА_5 ; в.о. головного механіка ОСОБА_6 . Таким чином вбачається, що смерть потерпілого наступила за наявності вини юридичної особи, тобто підприємства відповідача. Згідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України діяльність відповідача пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з нормами, які закріплено в Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави. Саме закріплення за державою обов`язку забезпечення прав і свобод людини дає можливість, у випадку порушення останніх, звернутися до суду з метою їх захисту та відновлення, а також за компенсацією шкоди, завданої таким порушенням. Згідно до вимог ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що Державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; інформування населення, проведення навчання, професійної підготовки і підвищення кваліфікації працівників з питань охорони праці. Статтею 13 цього Закону передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме: забезпечує належне утримання будівель і споруд, виробничого обладнання та устаткування, моніторинг за їх технічним станом; забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань; організовує проведення аудиту охорони праці, лабораторних досліджень умов праці, оцінку технічного стану виробничого обладнання та устаткування, атестацій робочих місць на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці в порядку і строки, що визначаються законодавством, та за їх підсумками вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів. Також ця стаття передбачає, що роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України, листа МЮУ №35-13/797 від 13.05.2004, яким встановлено методичні рекомендації «Відшкодування моральної шкоди», факт взаємовідносин потерпілого з відповідачем встановлено документально, а саме, що загиблий працював і знаходився в трудових відносинах з відповідачем. Виходячи зі змісту ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала. Просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження, про одруження (а.с.7, 11).

ОСОБА_3 є батьком неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с., 12, 13).

ОСОБА_7 навчається на першому курсі факультету інформаційних технологій Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», що підтверджується довідкою навчального закладу від 10.03.2021 року (а.с.14).

ОСОБА_8 навчається в другому класі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 Мирноградської міської ради, що підтверджується довідкою навчального закладу від 06.10.2020 року (а.с.15).

У період з 10.10.2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 працював на шахті ВП «Шахта «Димитрова» (ДП «Мирноградвугілля» електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею (а.с.32-33).

ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_3 під час виконання ним трудових обов`язків стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актом спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П від 28.12.2020 року (а.с.16-29, 35).

Частиною 1 ст. 3 Конституції України життя і здоров`я людини визнані в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях мають створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону кореспондується з нормою, викладеною у ст.13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно п.5 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Суд вважає, що внаслідок смерті сина та чоловіка позивачам заподіяні моральні страждання, пов`язані із безповоротною втратою їх близької та рідної людини, відчуттям самотності, які є прямим наслідком смерті ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Також втрата сина та чоловіка викликала певні зміни у житті позивачів, вони втратили найближчу їм людину, що змушує позивачів докладати додаткових зусиль для організації їх життя.

Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволенню позову, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та глибину душевних страждань, яких зазнають позивачі з приводу втрати сина та чоловіка, безповоротність цієї втрати, тяжкість вимушених змін у житті позивачів, тривалість негативних наслідків. Тому суд, виходячи з засад розумності і справедливості, вважає, що у відшкодування моральної шкоди на користь кожного з позивачів має бути стягнуто по 100000 грн.

Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1000 грн. (100000 грн. х 4000 грн. : 400000 грн. = 1000 грн.), оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду.

На підставі ст.3 Конституції України, ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 315-317, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , до Державного підприємства «Мирноградвугілля», місцезнаходження: 85320, м.Мирноград Донецької області, вул.Соборна, буд.1, ; третя особа: Мирноградське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, місцезнаходження: 85322, м.Мирноград Донецької області, вул. Центральна, 9а, про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої їй смертю сина, 100000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди, завданої їй смертю чоловіка, 100000 (сто тисяч) гривень.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» на користь держави судовий збір у сумі 1000 (одна тисяча) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.05.2021 року.

Суддя О.А. Рибкін