Єдиний унікальний номер судової справи: 488/404/17
Провадження № 22-ц/812/839/21
Постанова

Іменем України

21 травня 2021 року м. Миколаїв справа № 488/404/17

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Монець Сергієм Михайловичем - на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2021 року ухвалене під головуванням судді Селіщевої Л.І.,

встановив:

21 січня 2 017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики.

Позовна заява мотивована тим, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2016 року на користь позивача стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за договорами позики на загальну суму 65 005 грн. 36 коп.

В подальшому, 28 жовтня 2016 року державним виконавцем Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 487/3412/16-ц, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 26 серпня 2016 року.

Проте, 28 листопада 2016 року постановою державного виконавця цього ж відділу ДВС виконавче провадження було закінчено у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_5 .

Позивач зазначав, що відповідачка ОСОБА_3 є єдиною спадкоємицею ОСОБА_5 , яка в силу закону несе відповідальність за борги спадкодавця.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідачки 137 268,89 грн., із яких:

- 68 276 грн. - заборгованість за договорами позики, що є еквівалентом 2 600 доларів США;

- 7 681, 05 грн. - 3% річних за період з 25 грудня 2013 року по 25 вересня 2017 року;

- 61 311,84 грн. інфляційні втрати за період 25 грудня 2013 року по 25 вересня 2017 року.

Відповідач та її представник, заперечуючи проти позову, посилалися на його безпідставність та пропуск кредитором строку звернення з вимогою до спадкоємця боржника.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем недоведене пред`явлення вимоги до відповідачки, як спадкоємниці боржника ОСОБА_5 , у строки визначені статтею 1281 ЦК України.

Крім того, за обставин справи та з урахуванням наявних у справі доказів, суд вважав, що позбавлений можливості визначити склад спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_5 та його вартість, та відповідно обсяг відповідальності його спадкоємця, визначений частиною першою статті 1282 ЦК України.

Суд також вважав необхідним зазначити, що позивачем визначений розмір вимог за договорами позики станом на 25 вересня 2017 року, а не на день смерті боржника ОСОБА_5 , яким є 03 жовтня 2014 року, що також не узгоджується з приписами частини першої статті 1282 ЦК України.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Монець С.М., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати рішення суду, як незаконне, необґрунтоване, невмотивоване та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3 в шестимісячний термін та подання позову до суду вважав вимогою сплати заборгованості за договором позики.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подала.

У письмових поясненнях представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 наполягала на тому, що позивачу було достеменно відомо про факт смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме в день його смерті.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали даної справи, матеріали цивільних справ №487/3412/16-ц, №487/5058/17, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були укладені чотири договори позики, зокрема:

-10 жовтня 2013 року, за яким ОСОБА_5 взяв у борг в ОСОБА_1 500 доларів США, на строк до 25 грудня 2013 року;

- 22 листопада 2013 року, за яким ОСОБА_5 взяв у борг в ОСОБА_1 600 доларів США, на строк до 25 грудня 2013 року;

-20 вересня 2013 року, за яким ОСОБА_5 взяв у борг в ОСОБА_1 500 доларів США, на строк до 25 грудня 2013 року;

-26 серпня 2013 року, за яким ОСОБА_5 взяв у борг в ОСОБА_1 1 000 доларів США, на строк до 25 грудня 2013 року (а.с.101-104).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14 жовтня 2014 року серії НОМЕР_1 (а.с.5).

05 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по договорам позики в сумі 65 005 грн. 39 коп.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2016 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики на загальну суму 65 005 грн. 39 коп.

В подальшому, 28 жовтня 2016 року державним виконавцем Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 487/3412/16-ц, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 26 серпня 2016 року.

28 листопада 2016 року постановою державного виконавця цього ж відділу ДВС виконавче провадження було закінчено у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_5 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2017 року заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2016 року скасоване, а наступною ухвалою цього ж суду від 25 квітня 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики закрито.

Згідно з матеріалами спадкової справи № 142/2-15, заведеної Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 17 березня 2015 року, що надана на запит апеляційного суду, спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідач ОСОБА_3 (а.с.135-154).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2016 року ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 успадкувала Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 . Вартість спадкового майна складала 26 170 грн. (а.с.154 зворот).

Успадкування відповідачем іншого майна ОСОБА_5 матеріали спадкової справи не містять.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 травня 2017 року, що посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Князєвою Ю.А., ОСОБА_3 продала успадковану квартиру ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.8 виділених матеріалів).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2019 року, ухваленим у цивільній справі № 487/5058/17, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсними вищевказаних договорів позики.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому за правилами частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом статей 1218, 1219 ЦК України зобов`язання боржника за договором позики не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Згідно із частиною другою статті 1281 ЦК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Частиною третьою статті 1281 ЦК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Стаття 1281 ЦК України не конкретизує способів пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємця боржника, отже, пред`явлення до нього відповідного позову може бути одним із способів пред`явлення вимоги.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 758/8549/15-ц (провадження № 61-8438св18) зроблено висновок по застосуванню статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) і зазначено, що «вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбутися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса».

За такого, посилання позивача на те, що подання даного позову є вимогою до спадкоємця сплатити борг спадкодавця за договорами позики, є обґрунтованим.

Судом встановлено, що 26 серпня 2013 року, 20 вересня 2013 року, 10 жовтня 2013 року та 22 листопада 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були укладені договори позики, відповідно до яких ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США, 500 доларів США, 500 доларів СЩА та 600 доларів США, відповідно, строком до 25 грудня 2013 року.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто після настання строку вимоги.

Як послідовно зазначав позивач про смерть ОСОБА_5 , йому стало відомо після закриття виконавчого провадження 28 листопада 2016 року.

Дізнавшись про смерть ОСОБА_5 , 05 грудня 2016 року, він звернувся до нотаріуса із заявою про надання інформації з Спадкового реєстру, а 24 січня 2017 року звернувся з даним позовом до суду.

В суді першої інстанції відповідач доказів на спростування цих обставин не подала.

Колегія суддів вважає не переконливими та такими, що не спростовують вищезазначені обставини, покази допитаних в суді апеляційної інстанції свідків - подружжя ОСОБА_5 , який є хрещеним відповідача, та ОСОБА_8 щодо обізнаності позивача про смерть спадкодавця в день його смерті, з огляду на їхні дружні стосунки з відповідачем та їх зацікавленість у вирішенні справи на користь відповідача.

Отже, надані відповідачем в суді апеляційної інстанції докази доводів позивача не спростовують.

Як встановлено 24 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики, тобто в межах шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини.

У справі, що переглядається, застосуванню підлягає строк, визначений частиною другою статті 1281 ЦК України, а саме, шість місяців.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 пропущено строк, передбачений, зокрема частиною другою статті 1281 ЦК України, оскільки він з порушенням шестимісячного строку з дня, коли дізнався про відкриття спадщини, пред`явив вимоги до спадкоємців, є помилковим.

Позивач ОСОБА_1 зазначав, що дізнався про смерть боржника в кінці листопада 2016 року, коли отримав постанову про закінчення виконавчого провадження. Доказів, які б спростовували ці обставини судом не встановлено.

Отже, шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 1281 ЦК України, почав відлік від дати, коли кредитор дізнався про смерть боржника, тобто з 30 листопада 2016 року та тривав до 31 травня 2017 року.

Висновки суду першої інстанції про застосування частини третьої статті 1281 ЦК України, яка передбачає, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги, є неправильними, оскільки вказане правило застосовується до вимог, строк яких настає після відкриття спадщини.

У справі, що переглядається, строк вимоги настав до смерті ОСОБА_5 , а саме 25 грудня 2013 року, тому застосуванню підлягає строк, визначений частиною другою статті 1281 ЦК України, а саме, шість місяців.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 було дотримано строк пред`явлення вимоги до спадкоємця боржника, оскільки він звернувся до суду з позовом 24 січня 2017 року. При цьому колегія суддів вважає, що звернення до суду з позовом про стягнення коштів за договорами позики є пред`явленням вимоги про виконання зобов`язання.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав пропуску строку пред`явлення вимоги до відповідачки, як спадкоємниці боржника ОСОБА_5 , у строки визначені статтею 1281 ЦК України, суд першої інстанції не зазначив початок цього строку та дійшов помилкових висновків про його недоведеність.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Вказані висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року (справа № 640/6274/16-ц провадження № 61-25487св18).

А тому, з урахуванням встановленого, висновки суду про відмову в позові, зокрема з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують її частку у спадщині та її вартість, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

З матеріалів вищезазначеної спадкової справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2016 року ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 успадкувала Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 . Вартість спадкового майна складає 26 170 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що межі відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України становить 26 170 грн., що відповідає вартості спадкового майна (1/2 частки квартири).

Що стосується розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, то слід врахувати наступне.

Як вбачається зі змісту розписок, 25 грудня 2013 року ОСОБА_5 повинен був повернути борг на загальну суму 2 600 доларів США, що еквівалентно 71 412, 90 грн., за курсом іноземної валюти до гривні станом на 21 травня 2021 року.

В силу положень статті 1282 ЦК України у спадкоємців із прийняттям спадщини виникає обов`язок задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за зобов`язаннями, які існували на час відкриття спадщини. За приписами частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, а тому таке зобов`язання спадкоємців може бути грошовим.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив грошове зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суму, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом норми статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пред`явив до ОСОБА_3 позов з вимогою про сплату боргу 21 січня 2017 року. Тому три відсотки річних за період з 22 січня 2017 року по 25 вересня 2017 року складає 531 грн. 29 коп. (26170 грн. х 247 день х 0,008%).

Разом з тим, щодо вимог кредитора про нарахування інфляційних витрат на суму боргу, то суд апеляційної інстанції враховує висновок Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №296/10217/15-ц, відповідно до якого стаття 625 ЦК України щодо стягнення індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначено договором у національній валюти гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, що має місце у даній справі, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. За такого, вимоги позивача в цій частини є безпідставними.

За таких обставин, рішення суду на підставі пунктів 1,4 частини першої статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договорами позики від 26 серпня 2013 року, 20 вересня 2013 року, 10 жовтня 2013 року та 22 листопада 2013 року в сумі 26 170 та суму боргу згідно статті 625 ЦК України у розмірі 531 грн. 29 коп.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам на 19,45 % у розмірі 667, 47 грн. (1372,68 грн. - за подання позову + 2059,02 грн. - за подання апеляційної скарги).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Монець Сергієм Михайловичем, задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миколаєва, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_3 ) заборгованість за договорами позики від 26 серпня 2013 року, 20 вересня 2013 року, 10 жовтня 2013 року та 22 листопада 2013 року в сумі 26 170 (двадцять шість тисяч сто сімдесят) грн. та три проценти річних згідно ст. 625 ЦК України в сумі 531 (п`ятсот тридцять одна) грн. 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 667 (шістсот шістдесят сім) грн. 47 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 21 травня 2021 року.