ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3846/21 Справа № 203/3552/19 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про визначення місця проживання дитини, заборону батькові спілкуватися з дитиною

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

02 жовтня 2019 року позивачка в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про визначення місця проживання дитини, заборону батькові спілкуватися з дитиною (а.с. 1-12).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про визначення місця проживання дитини, заборону батькові спілкуватися з дитиною - залишено без розгляду (а.с.183).

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила, ухвалу суду скасувати, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.185-192).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02 жовтня 2019 року позивачка в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про визначення місця проживання дитини, заборону батькові спілкуватися з дитиною (а.с. 1 12). Чергове судове засідання у справі було призначено на 01.10.2020, на 10-20 (а.с. 158). Позивачка, її представники були повідомлені належним чином, про що свідчить розписка від 03.08.2020 (а.с. 159). Між тим, 01.10.2020, о 10-20, позивачка, її представники до суду не з`явилися. При цьому того ж дня представниця позивачки звернулася до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину через пандемію коронавірусу SARS-CoV-2. Позивачка про причини своєї неявки суд не повідомила (а.с. 164, 165). Розгляд справи було відкладено до 04.11.2020, 09-00. Позивачка, її пре6дставники були повідомлені належним чином. Між тим, 04.11.2020, о 09-00, позивачка, її представники до суду повторно не з`явилися. При цьому того ж дня представниця позивачки повторно звернулася до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину через пандемію коронавірусу SARS-CoV-2. Позивачка про причини своєї неявки суд не повідомила (а.с. 173, 174). Розгляд справи було відкладено до 03.12.2020, 09-40. Позивачка, її представники були повідомлені належним чином, про що свідчить розписка від 24.11.2020. Між тим, 03.12.2020, о 09-40, позивачка, її представники до суду повторно не з`явилися. При цьому того ж дня представниця позивачки повторно звернулася до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину через пандемію коронавірусу SARS-CoV-2. Позивачка про причини своєї неявки суд не повідомила.

Суд залишив позов без розгляду керуючись вимогами ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, виходив із того, що позивачка, її представники до суду повторно не з`явилися.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його не з`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Частина 5 ст. 223 ЦПК України передбачає, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за наявності таких умов у сукупності: позивач належно повідомлений про час і місце розгляду справи; він повторно не з`явився в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відсутність хоча б однієї із умов не дає право суду залишати позов без розгляду.

Як зазначив суд першої інстанції в своїй ухвалі, в призначені на 01.10.2020, 04.11.2020, 03.12.2020 судові засідання ні позивачка, ні її представники не з`явилися, надавши клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину через пандемію коронавірусу SARS-CoV-2.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі посилався на те, що позивачка мала процесуальну можливість взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції за допомогою програмного продукту Easycon, якою позивачка та її представники свідомо не скористалися. Крім того, суд першої інстанції посилався на неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Проте такі висновки суду першої інстанції є передчасними та помилковими, враховуючи те, що позивачкою було своєчасно повідомлено суд про причини неявки у судові засідання та заявлені клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку запровадженням карантинних заходів на території України.

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що представник позивача, адвокат Лівчинська Я.С. в період засідання 03.12.2020 хворіла на COVID-19, про що є доказом Консулультативний висновок доцента кафедри внутрішньої медицини 2 і фтізівтрії від 03.12.2020 р. (а.с.194, 195).

Відповідно до положень п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хворої COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, № 392 від 20 травня 2020 року (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 500 від 17 червня 2020 року), установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2(далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. на території Дніпропетровської області (далі - регіон) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року№956 продовжив дію карантину до 31.12.2020 р. Дана постанова набула чинність 14.10.2020 р.

Крім того, Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, зокрема роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справи у зв`язку із карантинними заходами.

Таким чином, з метою запобігання поширенню коронавірусу та попередження розповсюдження захворюваності на вказану гостру респіраторну інфекцію, учасникам справи рекомендовано скористатися своїм правом на відкладення розгляду справи та обґрунтовано сподіватися на таке відкладення, враховуючи його причину.

Вказані обставини спростовують висновки суду першої інстанції про повторну неявку позивача в судові засідання з необґрунтованих причин.

Норма ст. 44 ЦПК України в оскаржуваній ухвалі наведена безпідставно, оскільки залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України не має наслідком вжиття судом заходів для запобігання зловживання процесуальними правами.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ст.5 ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи наведені обставини та положення законодавства, колегія суддів вважає, що залишення позовної заяви без розгляду, за відсутності умов, передбачених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, є помилковим.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення судом першої інстанції помилкової ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, що в розумінні положень ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2020 року, як такої, що перешкоджає подальшому провадженню по справі та порушує право позивача на захист своїх інтересів та інтересів її дитини в суді.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2020 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: