ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року

м. Харків

Справа № 621/29/19

Провадження № 22-ц/818/3308/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Хорошевського О.М.,

Суддів Бурлака І.В., Котелевець А.В.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Казенне підприємство «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод»

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19 лютого 2021 року, постановлене суддею Вельможною І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, а також стягнення витрат на юридичні послуги у розмірі 9370,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що з 09.01.2018 по 21.11.2020 вона перебувала в трудових відносинах з КП «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» та сумлінно виконувала свої посадові обов`язки. В свою чергу, роботодавець не виконував свої обов`язки щодо виплати заробітної плати. Заробітна плата виплачувалася частково, так, за 2018 рік позивач отримала 10 000 грн., за 2019 рік - 500 грн., а за 2020 рік - 11 000 грн. Оскільки порушувались її трудові права на отримання винагороди, 21.11.2020 позивач звільнилася з займаної посади за власним бажанням, згідно із статтею 38 Кодексу Законів про працю України. В день звільнення роботодавець не здійснив повний розрахунок та не виплати їй заробітну плату в повному обсязі. При цьому позивач звернулася до роботодавця з вимогою надати їй довідку про нараховану та невиплачену заробітну плату, однак у задоволенні її вимоги було відмовлено. ОСОБА_1 зазначала, що точно їй не відомо, яка існує заборгованість по заробітній платі, оскільки роботодавець при звільненні не видав розрахунковий листок та довідку про заборгованість, за її розрахунками, станом на жовтень 2020 року заборгованість по заробітній платі становила 98 921 грн 18 к.

Щодо стягнення витрат по оплаті правової допомоги, позивач зазначила, що у зв`язку з порушенням її прав та відсутністю у неї спеціальних знань в області права, вона була змушена звернутися за професійною юридичною допомогою в юридичну компанію з якою вона уклала Договір та в касу якої позивачем було сплачено вартість робіт за надання юридичних послуг у розмірі 9 370 грн.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» на користь ОСОБА_1 93375,71 грн заборгованості по заробітній платі. Стягнуто з Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 9 370 грн 00 к. Стягнуто з Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» судовий збір в розмірі 933 грн 76 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 з заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Казенне підприємство «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» в особі директора Мірошниченка І. подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення змінити, скасувавши в частині стягнення витрат на юридичну допомогу.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд не взяв до уваги, що договір про надання юридичних послуг укладений між позивачкою та ТОВ «Центр правової допомоги населенню» в особі касира адміністратора, який не є адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, який має право за законом надавати таку допомогу.

Відзивів на апеляційні скарги не надходило.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Судова колегія переглядає рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19 лютого 2021 року в частині вирішення питання щодо стягнення витрат понесених із наданням правничої допомоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, пунктом 12 статті 2 ЦПК України встановлено, що одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно частини 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року, № 5076-VIгонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано договір №М-248 укладений з ТОВ «Харківський центр правової допомоги населенню» в особі касира - адміністратора ОСОБА_2 .

Згідно п.3 підпункту 3.1. договору вартість надання юридичних послуг становить 9370,00 грн.

Згідно акту про надання юридичних послуг від 30.12.2020 року ТОВ «Харківський центр правової допомоги населенню» ОСОБА_1 була надана правова допомога шляхом консультації, вивчення та юридичного аналізу наданих документів, дослідження спірних питань та розробки відповідних документів.

У зазначеному акті виконавцем надання юридичних послуг позивачці визначено ТОВ ««Харківський центр правової допомоги населенню». Акт від імені виконавця підписано касиром адміністратором ОСОБА_2 .

Судова колегія бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що касир -адміністратор не є адвокатом, оскільки вказана особа є лише уповноваженою від юридичної особи і діє в межах наданих їх Генеральним директором ОСОБА_3 повноважень.

Такими чином, позивачкою не доведено, що нею було отримано правову допомогу, оскільки а ні з договору а ні з акту виконаних робіт не вбачається, що виконавцем робіт є адвокат або особа, яка за законом має правом на надання юридичних послуг.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року№ 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги особою, яка надає таку допомогу професійно.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу скасуванню. У задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» - задовольнити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19 лютого 2021 року - в частині вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 9370,00 грн - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

А.В. Котелевець

Повний текст постанови складено 24.05.2021.