Провадження №22-ц/812/873/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Бондаренко Т.З.,

суддів- Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №483/2084/19 за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Рак Л.М., в приміщенні того ж суду, за позовом

ОСОБА_2 до Чорноморської сільської ради об`єднаної територіальної громади Очаківського району Миколаївської області про визнання права власності на частину земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулося до суду з позовом до Чорноморської сільської ради об`єднаної територіальної громади Очаківського району Миколаївської області про визнання права власності на частину земельної ділянки.

Позивачка зазначала, що 22 березня 1996 року на підставі договору купівлі-продажу вона придбала у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1000 кв.м для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території села Чорноморка Очаківського району Миколаївської області. Звернувшись до ПП «Земельно-кадастрове бюро» для виготовлення технічної документації із землеустрою, на підставі вказаного вище договору вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку 0,0931 га за цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, яке в подальшому було змінено на - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Посилаючись на те, що частина земельної ділянки розміром 0,0069 га виведена з цивільного обороту і позивачка позбавлена можливості розпоряджатися нею, просила визнати за нею право власності на частину земельної ділянки площею 0,0069 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачка ОСОБА_2 на час звернення до суду з позовом не є власницею спірної частини земельної ділянки, а тому не може бути позов задоволено у даний спосіб з підстав передбачених ст. 392 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачка подала апеляційну скаргу в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскаржуваному рішенні не вірно відображено характер порушеного права на захист якого позивачка звернулася до суду, а саме порушеним є право розпорядження частиною земельної ділянки, а не користування, як зазначив суд. При викладенні рішення судом використано терміни, які не застосовані в законодавчих актах. Так, в рішенні зазначено, що « ОСОБА_2 у ліцензійній організації замовила виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документу (державного акту), що посвідчує право власності на придбану земельну ділянку», тоді як в ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 2 березня 2015 року визначені терміни, які вживаються у наступному значенні: «ліцензіат»- суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, термін - «суб`єкт господарювання», тоді як термін «суб`єкт господарювання» та «ліцензійна організація» відсутні в переліку термінів викладених в наведеному законі.

Також, апелянт вказує на те, що суд безпідставно встановив, що вказана земельна ділянка в існуючих межах фактично має площу 0, 931 га, тоді як у ОСОБА_3 на праві власності була земельна ділянка площею 43 га, а позивачкою придбано 0,10 га., межі якої встановлені в натурі (на місцевості) та відбулося закріплення межовими знаками.

В апеляційній скарзі зазначається про неправильність висновку суду і стосовно того, що позивачкою було погоджено виготовлену технічну документацію та межові знаки своєї земельної ділянки, оскільки таке не передбачено нормативними актами.

Безпідставно також суд вказав у рішенні, що під час укладання договору купівлі продажу земельної ділянки її межі сторони договору встановлювали самостійно без залучення інших осіб, проте в 2005 році, як позивачка без зауважень погодила виготовлену технічну документацію та межові знаки своєї земельної ділянки, претензій щодо площі земельної ділянки вона не пред`являла. Так в тексті договору купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про самостійне погодження меж земельної ділянки не зазначено, вважає апелянт.

В апеляційній скарзі наголошується, що позивачка ОСОБА_2 придбавши за договором купівлі-продажу земельну ділянку площею 0.10 га, посвідчила право власності лише на частину вказаної земельної ділянки площею 0,0931 га відповідно до Державного акту на земельну ділянку, тому друга частина придбаної земельної ділянки (неоформленої) площею 0,0069 га також належить їй, хоча фактично перебуває у ОСОБА_3 , що порушує її права як власника. Тоді як суд безпідставно вважав відсутнім у неї права власності на спірну земельну ділянку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, з матеріалів справи, вбачається, що 22 березня 1996 року ОСОБА_3 продав позивачці ОСОБА_2 земельну ділянку розміром 0,01 га за цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, розташовану на території с. Чорноморка Очаківського району Миколаївської області, без зазначення поштової адреси визначену на плані літерами А-1Б-1ЕД (а.с. 10).

Дана земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 24 травня 1995 року Чорноморською сільською радою народних депутатів (а.с. 8).

В 2005 році на замовлення ОСОБА_2 . Приватним підприємством «Земельно-кадастрове бюро» виготовлено технічну документації із землеустрою щодо складання документу (державного акту), що посвідчує право власності на придбану земельну ділянку за вказаним договором купівлі-продажу. На підставі вказаної технічної документації позивачці видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія НА № 547784 площею 0, 0931 га у межах згідно з планом, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (а.с. 11).

Відповідно до акту про відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу межових знаків під охорону та зберігання від 11 травня 2005 року директором ПП «Земельно-кадастрове бюро» Янчевської В.П. , в присутності начальника Очаківського районного відділу земельних ресурсів Петречків В.П. та замовника ОСОБА_2 відновлено в натурі межі земельної ділянки переданої у власність ОСОБА_2 площею 0,0931 га. для ведення особистого селянського господарства. Заперечень з боку присутніх осіб при відновлені меж земельної ділянки в натурі не заявлено. Акт підписано вказаними особами.

В пояснювальній записці до вказаної технічної документації зазначено, що за результатами вирахувань горизонтальної зйомки по фактичному користуванню уточнено та обчислено на ПЕОМ загальну площу земельної ділянки, яка складає - 0,0931 га - для ведення особистого підсобного господарства, із земель громадської та житлової забудови Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області.

Рішенням виконавчого комітету Чорноморської сільської ради № 109 від 28 жовтня 2004 року було затверджено акт про закінчення будівництва індивідуального житлового будинку, що належить позивачці ОСОБА_2 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 житловою площею 83,46 кв.м загальною площею 107,16 кв.м. (а.с.12).

Рішенням Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області 4 скликання ХХІХ сесії від 24 червня 2005 року № 7 надано дозвіл на підготовку проекту відведення на заміну цільового призначення земельної ділянки в с. Чорноморка ОСОБА_2 (а.с. 120). Рішенням виконавчого комітету Чорноморської сільської ради № 109 від 28 жовтня 2004 року було затверджено акт про закінчення будівництва індивідуального житлового будинку, що належить позивачці ОСОБА_2 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 житловою площею 83,46 кв.м загальною площею 107,16 кв.м. (а.с.12).

В зв`язку з цим позивачкою було виготовлено наступну технічну документацію - проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, яка перебуває у власності громадянки України ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 (а.с. 116-131). Вказана технічна документація затверджена рішенням Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області 4 скликання XXX1V сесії від 23 грудня 2005 року (а.с. 130 об.), на підставі чого ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку такою ж самою площею 0,0931 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд (а.с. 13).

Відповідно до пояснювальної записки, до цієї технічної документації також вказано, що за результатами вирахувань горизонтальної зйомки по фактичному користуванню уточнено та обчислено на ПЕОМ загальну площу земельної ділянки, яка складає - 0, 0931 га, з них: -0,0931 га - для ведення особистого підсобного господарства, із земель громадської та житлової забудови Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. На базі матеріалів польових вимірів складено: кадастровий план; відомість обчислення площі; поконтурна відомість, експлікацію земельних угідь за формою 6-зем.

Відомості про вказану земельну ділянку площею 0,0931 га внесені до Державного земельного кадастру, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 22 червня 2017 року.

В позовній заяві, яка в подальшому була уточнена, ОСОБА_2 вказує на те, що розмір земельної ділянки зазначений в Державному акті на право власності на земельну ділянку виданого ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_2 на підставі договору відчуження земельної ділянки від 22 березня 1996 року становить 0,0931 га, що не відповідає змісту вказаного договору, в якому площу земельної ділянки зазначено в розмірі 1000 м. кв. таким чином позивачка вважає, що розмір земельної ділянки було неправомірно зменшено.

В позові ОСОБА_2 зазначає, що на даний час належна їй земельна ділянка за договором купівлі-продажу поділена на дві ділянки: площею 0,0931 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, та площею 0,0069 кв.м. з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства. Позивачка вказує, що фактично вона користується земельною ділянкою 1000 кв.м. проте в виготовленні технічної документації з метою формування земельної ділянки площею 0,0069 кв.м. ДП «Миколаївського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою, їй було відмовлено з причини відсутності правовстановчого документу на вказану земельну ділянку, в зв`язку з чим остання звернулась з даним позовом до суду.

Статтею 13 Конституціїї України встановлено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а у разі порушення такого права особа може звертатися до уповноважених органів за його захис том.

Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації;

якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

В п. а ч.1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Відповідно до положень статті 152 ЗК України власник земельної ділянки чи землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а також на відшкодування завданих збитків.

Власник відповідно до ст. 153 ЗК України не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З наведеного вбачається, що позивачка набула право власності на підставі договору купівлі - продажу від 22 березня 1996 року на 1000 кв.м. проте, відповідно до технічної документації за результатами вирахувань по фактичному користуванню вказаною земельною ділянкою її розмір уточнено та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0931 га. Таким чином на підставі вказаного договору купівлі - продажу сформовано одну земельну ділянку з вказаною площею.

Інша земельна ділянка, на існування якої вказує позивачка, відповідно до наведених норм закону не є сформованою її межі не визначені, в порядку ст. 79-1 ЗК України, а тому не може бути об`єктом цивільного права.

За такого, районний суд дійшов до обґрунтованого висновку, що позивачка не є власницею саме земельної ділянки площею 0,0069 га, оскільки рішенням компетентного органу саме така земельна ділянка не виділялася позивачці, не приймалось відповідне рішення і про поділ придбаної позивачкою за договором купівлі-продажу 0,01 га земельної ділянки саме на яку виготовлена технічна документація.

При вказаних обставинах відсутні підстави для визнання права власності саме на земельну ділянку площею 0,0069 га.

Проте, позивачка фактично вказує на незгоду з виготовленою технічною документацією на придбану нею в установленому законом порядку земельну ділянку площею 0, 01 га, оскільки, як вона зазначає площа земельної ділянки була неправомірно зменшена, в зв`язку з чим і Державні акти видані на підставі вказаної технічної документації містять невідповідну інформацію щодо розміру придбаної земельної ділянки, однак позовні вимоги щодо оспорення вказаних правовстановчих документів позивачкою не заявлялися.

До того ж позивачка вказує, що частина земельної ділянки, якої не вистачає, перебуває у користуванні ОСОБА_3 , проте, в тому числі і до нього свої позовні вимоги остання не пред`являла та на підтвердження невірності визначення розміру земельної ділянки та її розташування, земельної ділянки, якої не достає, висновку відповідного експерта суду не надавала.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставне зазначення судом про встановлення меж приданої земельної ділянки площею 0,01 га самостійно сторонами при укладенні договору купівлі-продажу, так як про це не зазначено в договорі, підлягає відхиленню, оскільки воно не впливає на остаточні висновки суду. До того ж, з матеріалів справи слідує, що для визначення конфігурації, меж, місця розташування придбаної позивачкою земельної ділянки при укладенні договору не залучалися спеціалісти, а законодавчо, на час укладення договору, складання технічної документації не вимагалося. Така технічна документація виготовлена була 2005 році, тому сторони самостійно погодили відповідні межі при відчуженні земельної ділянки.

Зазначення апелянтом про те, що на придбану за договором купівлі-продажу земельну ділянку площею 0,10 га право власності посвідчила лише на частину вказаної земельної ділянки площею 0,0931 га відповідно до Державного акту на земельну ділянку, а тому друга частина придбаної земельної ділянки (неоформленої) площею 0,0069 га також належить їй, хоча фактично перебуває у ОСОБА_3 , тоді як суд безпідставно вважав відсутнім у неї права власності на спірну земельну ділянку, не є спростовними для наведених висновків суду. Як зазначено в даній постанові, технічна документація виготовлялася і Державний акт видавався на всю земельну ділянку придбану за договором купівлі-продажу, а не на її частину. А факт зменшення земельної ділянки внаслідок виготовлення технічної документації, не дає підстав для задоволення даного позову, але може бути підставою для звернення до суду з іншими вимогами. Твердження апелянта, про безпідставність зазначення судом про те, що земельна ділянка належна позивачці фактично має площу 0, 931 га, не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки висновок суду відповідає матеріалам технічної документації 2005 року та відповідає змісту пояснювальній записці. Посилання ж позивачки на те, що земельна ділянка на яку зменшено придбану нею земельну ділянку у ОСОБА_3 знаходиться саме в його користуванні, є лише припущеннями і не підтверджені належними доказами, якими може бути висновок експерта із земельних питань, який суду не надавався.

Зазначення судом про погодження позивачкою виготовленої технічної документації та межових знаків своєї земельної ділянки, відповідає акту від 11 травня 2005 року про відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу межових знаків під охорону та зберігання, тому зазначення в апеляційній скарзі про неправильність такого висновку суду не ґрунтується на матеріалах справи, а крім того вказане судження районного суду не є визначальним у вирішенні даного спору.

Інших доводів на спростування висновків районного суду апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення районного суду, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування, в зв`язку з чим рішення районного суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 24 травня 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова