Справа № 308/6043/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

за участі секретаря судових засідань Боти О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ужгороді скаргу боржника Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», поданою ректором Смоланкою В.І., на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця Боднар М.Ю., стягувач: ОСОБА_1 , заінтересована особа: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ),

встановив:

25.06.2020 скаржник ДВНЗ «Ужгородський національний університет» в особі ректора останнього ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаною скаргою на дії державного виконавця: Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Боднар М.Ю., в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову останньою про закінчення виконавчого провадження ВП №61542175, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Вказана скарга обґрунтована наступним. 05 березня 2020 року Ужгородським міськрайонним судом було видано виконавчий лист № 308/452/19, який зобов`язує ДВНЗ «Ужгородський національний університет»: «Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри історії України Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет». На виконання вказаного виконавчого листа старшим державним виконавцем Боднар М.Ю. відкрито виконавче провадження. З метою добровільного виконання рішення суду скаржником вчинено ряд дій, однак зважаючи на наявність обставин, які з поважних причин унеможливлюють виконання Університетом такого судового рішення повністю, боржник звернувся до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, старшого державного виконавця Боднар М.Ю. з відповідним зверненням - листом (заявою) №1137/01-14 від 27.03.2020. У вказаному зверненні Університет довів до відома посадових осіб Ужгородського МВ ДВС, зокрема старшого державного виконавця Боднар М.Ю, що, не зважаючи на вчинення усіх можливих дій, направлених на добровільне виконання даного рішення суду, наявні обставини, що роблять неможливим виконання рішення суду повністю, вказав такі обставини, детально описав їх та надав усі необхідні підтверджуючі документи, що свідчать про існування таких обставин під час здійснення виконавчого провадження та про неможливість усунення таких обставин правомірними діями боржника. Боржник, засвідчуючи своє бажання виконати вказане судове рішення повністю звернувся до суду із Заявою від 28.05.2020 № 1368/01-14 про зміну способу та порядку виконання вищевказаного рішення, однак суд ухвалою від 12.06.2020 відмовив у задоволення заяви. 06.05.2020 та 27.05.2020 державний виконавець винесла постанови про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду. Вказані постанови є предметом оскарження в Закарпатському окружному адміністративному суді. 15 червня 2020 року на адресу боржника надійшла Постанова про закінчення виконавчого провадження від 11.06.2020. У супровідному листі до такої постанови вказано, що враховуючи те, що державним виконавцем вжито всіх заходів, передбачених ст. 63, 75 ЗУ «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду (внесено повідомлення до органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення згідно 382 КК України), керуючись вимогами п. 11 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Боржник вважає, що при винесенні оскаржуваної Постанови державним виконавцем не взято до уваги те, що боржник вчинив всі можливі дії спрямовані на виконання рішення суду, виконавши його в межах наданих йому законодавством України повноважень. Тож боржник вважає, що у державного виконавця не було підстав для винесення вказаної постанови. Виносячи вказану оскаржувану Постанову старший державний виконавець діяв протизаконно, не взявши до уваги існування обставин, що, з поважних причин унеможливлюють виконання вказаного судового рішення боржником повністю. У порушення норм закону України «Про виконавче провадження», не зважаючи на відповідні звернення ДВНЗ «УжНУ», як до старшого державного виконавця ОСОБА_3 так і до керівника Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вказаний старший державний виконавець, нехтуючи покладеними на нього законодавством обов`язками, не виконав свої посадові обов`язки належним чином, не вжив всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду, не вчинивши жодних дій, які б сприяли виконанню рішення в повному обсязі, неправомірно, без жодних на те законних підстав виніс оскаржувану Постанову, а відтак вона підлягає скасуванню. Окрім цього у скарзі боржник вказує на поважність причин невиконання рішення суду: відсутність посади завідувача кафедри історії України, на якій стягував ОСОБА_1 підлягає поновленню за рішенням суду; відсутність відповідної кафедри; відсутність рівнозначної посади; відсутність рішення Вченої ради ДВНЗ «Ужгородський національний університет» про скасування, прийнятого раніше рішення про реорганізацію кафедри історії та міжнародних відносин.

13.07.2020 стягувачем ОСОБА_1 подано заперечення (пояснення) щодо скарги, в яких останній просить відмовити у задоволенні такої, оскільки вважає прийняте державним виконавцем рішення правомірним. Зазначає, що вимоги боржника не підлягають до задоволення, оскільки подана за підробленим підписом ректора ОСОБА_2 ; містить недостовірні дані щодо відсутності рівнозначних посад; рішення суду в частині поновлення на роботі не виконане, а дії боржника, вчинені для виконання рішення суду, містять формальний характер.

29.07.2020 державним виконавцем Боднар М.І. подано відзив на скаргу, в якому вона зазначила, що у зв`язку з невиконанням рішення суду боржником нею на останнього двічі накладено штраф, однак у зв`язку подальшим невиконанням такого 11.06.2020 нею внесено повідомлення до органу досудового розслідування та винесено оскаржувану Постанову в порядку п. 11 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Вказує, що підстави для скасування оскаржуваної Постанови відсутні, дії державного виконавця вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства.

В судове засідання представник боржника ДВНЗ «Ужгородський національний університет» як скаржника; стягувач; представник Ужгородського МВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) як заінтересованої особи, а також державний виконавець, рішення якої оскаржується, не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяви про відкладення справи від вказаних осіб до суду не надходили, однак за ч. 2 ст. 450 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обов`язки і права державного виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Супровідним листом Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 13.03.2020 №34996, адресованого зокрема боржнику ДВНЗ «Ужгородський національний університет», направлено для виконання та до відома постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.03.2020, винесену при примусовому виконанні Виконавчого листа №308/452/19 від 05.03.2020, виданого Ужгородським міськрайонним судом.

З постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.03.2020 у виконавчому провадженні №61542175 видно, що старшим державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Боднар М.Ю. розглянуто заяву про примусове виконання Виконавчого листа №308/452/19 від 05.03.2020, виданого Ужгородським міськрайонним судом про «Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри історії України Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет». Зазначено, що боржником є ДВНЗ «Ужгородський національний університет», стягувачем ОСОБА_1 , документ вступив у законну силу (набрав чинності) 05.02.2020.

З резолютивної частини рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.04.2019 у справі №308/452/19 з`ясовано, що судом ухвалено зокрема «Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри історії України Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет».

В листі ДВНЗ «Ужгородський національний університет» від 27.03.2020 №1137/01-14, адресованому Ужгородському МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та старшому державному виконавцю ОСОБА_3 , вказано обставини, які унеможливлюють виконання рішення суду від 11.04.2019 у справі №308/452/19: відсутність кафедри історії України та посади завідуючого кафедри історії України, на яку суд зобов`язав ДВНЗ «Ужгородський національний університет» поновити ОСОБА_1 . Також у листі зазначено, що на виконання рішення суду було скасовано наказ «Про звільнення ОСОБА_1 », а також винесено на розгляд вченої ради університету питання про скасування рішення останньої про ліквідації кафедр, в тому числі кафедри історії України, однак дана пропозиція була відхилена. Зі змісту листа також вбачається, що боржник просив старшого державного виконавця звернутися до суду, який ухвалював рішення, з заявою про встановлення способу та порядку виконання рішення.

З листа ДВНЗ «Ужгородський національний університет» від 15.05.2020 №1277/01-14, адресованому Ужгородському МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та старшому державному виконавцю Боднар М.Ю. з`ясовано, що боржник повторно звертався до останніх з викладом обставин, що унеможливлюють виконання рішення суду. Такий лист був отриманий органом державної виконавчої служби 18.05.2020, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

До матеріалів скарги додано також заяву ректора ДВНЗ «Ужгородський національний університет» Смоланки В.І. про зміну способу та порядку виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.04.2019 у справі №308/452/19. Вказана заява була розглянута судом з постановлення 12.06.2020 ухвали, якою відмовлено у задоволенні заяви, з підстав неналежного суб`єкта звернення.

Довідкою відділу кадрів ДВНЗ «Ужгородський національний університет» від 22.06.2020 №374 стверджується відсутність в університеті вакантних посад завідувачів кафедр.

Стягувачем в його запереченнях від 13.07.2020 надано скан-копії повідомлень відділу кадрів ДВНЗ «Ужгородський національний університет», зі змісту яких видно, що зокрема 22.02.2020 було оголошено конкурс на заміщення вакантних посад, зокрема кафедри історії Угорщини та європейської інтеграції, а також кафедри міжнародних студій та суспільних комунікацій.

При цьому, як з`ясовано з АСДС «Д-3» рішення суду від 11.04.2019 у справі №308/452/19 набуло законної сили 05.02.2020.

Ч.ч. 2-3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовані дії державного виконавця у разі невиконання без поважних причин боржником рішення. Так зазначено, що виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення

З постанови старшого державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у виконавчому провадженні №61542175 від 06.05.2020 з`ясовано, що останньою за невиконання рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри історії України накладено на боржника ДВНЗ «Ужгородський національний університет» штраф на користь держави у 5100 грн. Зоюовязано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. За постановою від 27.05.2020 за невиконання рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри історії України накладено на боржника ДВНЗ «Ужгородський національний університет» штраф на користь держави у 10200 грн.

З ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду у від 01.06.2020 та 15.06.2020 з`ясовано, що за заявою ДВНЗ «Ужгородський національний університет» про визнання неправомірною та скасування вищевказаної постанови про накладення штрафу відкрито провадження.

Суд констатує, що вищезазначені постанови державного виконавця про накладення штрафу не є предметом розгляду скарги у даному провадженні, а отже підстави на які посилається скаржник, зокрема щодо відсутності поважності причин накладення штрафів, не приймаються судом до уваги.

Згідно з п. 11 ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Абзацом 2 ч.3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Супровідним листом Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 11.06.2020 №13-61542175/19, адресованого зокрема боржнику ДВНЗ «Ужгородський національний університет» ректору Смоланці В., направлено постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.06.2020 й зазначено, що державним виконавцем вжито всіх заходів, передбачених ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду (внесено повідомлення до органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення згідно з ст. 382 КК України) 11.06.2020, керуючись вимогами п. 11 ч. 2 ст. 39 Закону винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Тож, за вказаних вище обставин, а саме наявності у державного виконавця відомостей про повторне невиконання рішення суду боржником станом на 11.06.2020, тобто відсутності факту поновлення стягувача на роботі, правових підстав для вчинення інших дій, окрім як тих, що передбачені пунктом 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у державного виконавця не було, оскільки вказані вище положення Закону містять імперативні норми щодо обов`язку державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з надсиланням до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та надіслання виконавчого документа до суду, який його видав.

З огляду на вказане, суд не вбачає підстав для задоволення скарги ані в частині скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, ані щодо визнання такої неправомірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом ч. 3 ст. 451 ЦПК України у разі якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що скаржником не доведено наявності порушень у діях державного виконавця при прийнятті оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги. Скаржником понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 2102 грн. Однак, у зв`язку з відмовою в задоволенні скарги, такі не підлягають поверненню та (або) стягненню на користь останнього.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.19, 43 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 175, 260, 447-451 ЦПК України, ст.1, 18, 52, 59, 65, 63, 70 Закону України «Про виконавче провадження», ст.5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», суд

постановив:

Скаргу Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», подану ректором Смоланкою В.І., про визнання неправомірною та скасування постанови старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Боднар Марини Юріїївни від 11.06.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП №61542175 та вирішення питання про судові витрати залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов