Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/398/21
Провадження №2/650/158/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Коваля В.О.

за участі секретаря - Пилипенко Л.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Велика Олександрівка справу за позовом

адвоката Петренка Тараса Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання правочину удаваним та визнання права власності ,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача Петренко Т.В. , звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання правочину удаваним та визнання права власності. Позов мотивовано тим, що внаслідок розпаювання майна належного СК «Родина» позивачем та відповідачами було набуто у власність корівник комплексу ф. № 1 за адресою: АДРЕСА_1 , що склало 100 % від усього майна. Вказане майно складається із будівлі літ. В площею 1691 кв. м.

Права на частину будівлі площею 737,5 кв.м. оформив відповідач ОСОБА_6 . Іншу частину будівлі площею 806,4 кв.м. та дві допоміжні будівлі по 12,2 кв.м. отримали позивач та відповідачі, а також покійний батько позивача ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 отримали право спільної власності на частину будівлі площею 806,4 кв.м. та дві допоміжні будівлі по 12,2 кв.м.

14.12.2004 року ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домовились з ОСОБА_1 про дарування своїх часток вказаного нерухомого майна, що виразилось у передачі кожним із співвласників належної частки у спільному майні у власність позивача шляхом передачі відповідних протоколів та актів позивачці, яка прийняла майно та з того часу здійснює його утримання. З огляду на те, що відчуження кожним із співвласників належної йому частки у спільному майні шляхом здійснення його дарування станом на 14.12.2004 року могло бути забезпечене лише після оформлення кожним з них за собою права власності на визначену його частку, сторони погодили замість договору дарування укласти правочин щодо відмови співвласників від своїх часток у майні на користь позивача. Таким чином між позивачем та відповідачами 27.01.2009 року укладено правочин в порядку ст. 347 ЦК України, який у розумінні ст. 235 ЦК України є удаваним з огляду на його зміст та поведінку сторін впродовж 10 років його існування.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримують відповідно позовної заяви та просять їх задовольнити. Решту приміщення в частині 47/100 залишити у власності ОСОБА_6 .

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час розгляду справи сповіщався належним чином.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, а також, зважаючи на визнання відповідачами вимог позивача, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в підготовчому судовому засіданні.

Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Внаслідок розпаювання майна належного СК «Родина» позивачем та відповідачами було набуто у власність корівник комплексу ф. № 1 за адресою: АДРЕСА_1 , що склало 100 % від усього майна. Вказане майно складається із будівлі літ. В площею 1691 кв. м.

Такі обставини підтверджені: актом-прийому -передачі основних засобів будівлі від 13.12.2004 року, технічним паспортом на допоміжну (господарську) будівлю, яка не належить до садибного дачного та садового будинку.

Права на частину будівлі площею 737,5 кв.м. оформив відповідач ОСОБА_6 . Іншу частину будівлі площею 806,4 кв.м. та дві допоміжні будівлі по 12,2 кв.м. отримали позивач та відповідачі. Таким чином ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали право спільної власності на частину будівлі площею 806,4 кв.м. та дві допоміжні будівлі по 12,2 кв.м.

Судом встановлено, що 14.12.2004 року ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домовились з ОСОБА_1 про дарування своїх часток вказаного нерухомого майна, що виразилось у передачі кожним із співвласників належної частки у спільному майні у власність позивача шляхом передачі відповідних протоколів та актів позивачці, яка прийняла майно та з того часу здійснює його утримання.

З огляду на те, що відчуження кожним із співвласників належної йому частки у спільному майні шляхом здійснення його дарування станом на 14.12.2004 року могло бути забезпечене лише після оформлення кожним з них за собою права власності на визначену його частку, сторони погодили замість договору дарування укласти правочин щодо відмови співвласників від своїх часток у майні на користь позивача.

Таким чином між позивачем та відповідачами 27.01.2009 року укладено правочин в порядку ст. 347 ЦК України, який у розумінні ст. 235 ЦК України є удаваним з огляду на його зміст та поведінку сторін впродовж 10 років його існування.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Згідно із частинами першою та другою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до частини першої та третьої статті 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Угоду між сторонами було укладено за таких обставин.

Акт відмови відповідачів від права власності на спірне нерухоме майно та їх намір передати це майно позивачу визнається ними, а отже сумнівів щодо їх дійсної волі бути не може.

З моменту відмови від майна відповідачі не вчиняли жодних дій щодо розпорядження, користування, володіння ним, що також свідчить про втрату ними інтересу до нього за описаних обставин.

Весь зазначений період спірним майном користується саме позивач, до якого з боку відповідачів не було жодних претензій пов`язаних із чиненням ним перешкод своєю діяльністю.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У постанові ВСУ від 24.09.2014 року № 6-116цс14 колегія суддів зазначила, що відповідно до змісту статті 234 ЦК фіктивний правочин - це правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є не фіктивним, а удаваним (стаття 235 ЦК).

Отже, аналіз змісту Правочину свідчить про те, що при його укладенні відповідачі переслідували мету відчуження майна на користь позивача, що свідчить про відсутність у них інтересу щодо такого майна та його подальшої долі.

Отже, фактично на сьогодні позивач повністю безперешкодно здійснює володіння нерухомим майном як цілісним майновим комплексом, що пояснюється набуттям його у власність на підставі договору дарування.

У відповідності до статті 717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Наведені доводи та той факт, що сторони досягли згоди щодо істотних умов договору дарування нерухомого майна, переконливо свідчать про укладення між сторонами саме вказаного правочину.

Тому, на підставі вказаного вище договору дарування до позивача перейшло право власності на вищевказані частки нерухового майна, зокрема право володіння, користування та розпорядження цим майном, що випливає з положень статей 316, 317, З 19 ЦК України.

Відповідно до статті 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як передбачено статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону та змісту правовідносин.

Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, так і відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 4, 13, 141, 386, 392 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Визнати Правочин щодо відмови відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від права власності на частину корівника, який складається із будівлі літ. В комплексу ф. АДРЕСА_1 , вчинений 14.12.2004 року - удаваним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 53/100 частку корівника В комплексу ф. № 1, який складається з будівлі літ. В загальною площею 1672 кв.м., номер приміщення 2 призначення «корівник» площею 806,4 кв.м. та номери приміщень І-ІІ призначення приміщень «Тамбур» площею 12,2 кв.м. кожний, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Решту приміщення корівника В комплексу ф. № 1 , який складається з будівлі літ. В загальною площею 1672 кв.м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в частці 47/100 площею 737,5 кв.м., залишити у власності ОСОБА_6 .

На рішення суду може бути подано апеляцію до Херсонського апеляційного суду через місцевий суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ В.О. КОВАЛЬ