Номер провадження: 22-ц/813/6027/21
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Савицької О.М.,

представника ПВ ВО Одеської області Колечка Д.М. - адвоката Зауліної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2020 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, стягувач: Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК»,

встановив:

12.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії приватного виконавця та скасування постанов виконавчого провадження (т.1, а.с. 1-6).

Вищевказана скарга була мотивована тим, що приватним виконавцем виконавчого округу (далі - ПВ ВО) Одеської області Колечком Д.М. було винесено неправомірну постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.08.2020 року №62867079, у зв`язку з тим що на момент пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, стягувачем було пропущено строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №523/1784/13-ц від 15.04.2013 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси.

Крім того, 20.08.2020 року ПВ ВО Одеської області Колечком Д.М. було винесено постанову про арешт майна та коштів боржника, а 09.09.2020 року було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У зв`язку з цим, скаржник вважав, що дії ПВ ВО Одеської області Колечка Д.М. є незаконними, а постанови такими, що підлягають скасуванню, оскільки порушують права та інтереси боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні.

Посилаючись на зазначені обставини, скаржник просив поновити строк на звернення зі скаргою, визнати неправомірними дії ПВ ВО Одеської області Колечка Д.М., та скасувати постанови приватного виконавця по ВП № 62867079 від 20.08.2020 року про відкриття виконавчого провадження, а також про арешт майна та коштів божника, від 09.09.2020 року - про опис та арешт майна (коштів) боржника.

В подальшому, а саме 19.10.2020 року, представником скаржника вимоги скарги були збільшені, до скарги додана вимога про скасування постанови від 15.10.2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (т.1, а.с.34-41).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії ПВ ВО Одеської області Колечка Д.М., стягувач: Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «МТБ БАНК», відмовлено (т.2, а.с.72-75).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2020 року та постановлення нової, якою поновити строк звернення зі скаргою на дії ПВ ВО Одеської області Колечка Д.М.з прийняття постанов по виконавчому провадженню ВП №62867079. Також заявник апеляційної скарги просив визнати неправомірними дії ПВ ВО Одеської області Колечка Д.М. з прийняття постанов по виконавчому провадженню ВП №62867079 та скасувати постанови від 20.08.2020 року про відкриття виконавчого провадження, від 20.08.2020 року - про арешт майна та коштів боржника, від 09.09.2020 року - про опис та арешт майна (коштів) боржника, від 15.12.2020 року - про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарюванню для участі у виконавчому провадженні, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального (т.2, а.с. 78-87).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що скаржником не наведено поважних причин пропуску строку для подання скарги на дії ПВ ВО Одеської області Колечка Д.М., а також, що ОСОБА_1 не надавдоказів пропуску строку для відкриття виконавчого провадження і вчинення виконавчих дій.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступні обставини.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За змістом ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси 13.03.2013 року (справа №523/1784/13-ц), з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 15832 (п`ятнадцять тисяч вісімсот тридцять два) доларів 81 цент США та 91276 (дев`яносто одна тисяча двісті сімдесят шість) гривень 51 копійку.

Так як, боржник не виконував вищевказане рішення Суворовського районного суду м. Одеси у справі №523/1784/13-ц в добровільному порядку, 28.02.2014 року ПАТ «МТБ БАНК» звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

12.03.2014 року державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Вдовиченко І.С. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 42468862.

Зазначене виконавче провадження було відповідно до постанови № В-25/314 від 27.06.2014 року закінчено, тобто термін перервався і складав один рік з 27.06.2014 по 27.06.2015 року на пред`явлення виконавчого листа.

Повторно стягувач пред`явив до виконання виконавчі листи до відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, де головним державним виконавцем Костюковим С.С. 04.08.2014 було відкрито виконавче провадження № М944205229. Зазначене виконавче провадження було закрито 25.12.2015 року, тобто відповідно до ст.23 ЗУ «Про виконавче провадження» термін знов перервався і складав 1 рік - до 25.12.2016 року.

В подальшому, 05.10.2016 року (до спливу встановленого річного терміну на виконання виконавчих листів у справі №523/1784/13-ц) набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, який передбачив, що строк виконання виконавчих листів складає 3 (три) роки, тобто в даному випадку, до 25.12.2018 року.

У зв`язку з тим, що 09.11.2016 року за заявою стягувача було відкрито виконавче провадження №52741890, головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області Костюковим С.С., 20.03.2019 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

У зв`язку з цим, строк на виконання виконавчого документу знов перервався і виконавчий лист міг бути пред`явлений до виконання до 20.03.2022 року.

Старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Виговським Ю.Д., 18.04.2019 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №58802663, та 28.04.2020 року винесена постанова про повернення виконавчого документа, отже, строк пред`явлення вказаного виконавчого документа до виконання перервався 28.04.2020 року.

12.08.2020 р. із заявою про відкриття виконавчого провадження до ПВ ВО Одеської області Колечка Д.М.звернувся представник стягувача ОСОБА_2 , яка надійшла ПВ ВО Одеської області Колечку Д.М.20.08.2020 року (т.1, а.с.95-96)

На підставі заяви стягувача, приватним виконавцем Колечком Д.М. 20.08.2020 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62867079 (т.1, а.с.106-107).

Крім того, 20.08.2018 року ПВ ВО Одеської області Колечком Д.М.була винесена постанова про арешт майна та коштів боржника, якою був накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно.

Також в рамках зазначеного виконавчого провадження, ПВ ВО Одеської області Колечком Д.М.було направлено низку запитів щодо наявності/відсутності майна боржника, грошових коштів на його рахунках тощо.

Приватним виконавцем на адреси банків надсилалися платіжні вимоги на списання та реєстри платіжних вимог, у виконанні яких банками було відмовлено у зв`язку з відсутністю коштів на рахунку боржника.

Станом на 04.11.2020 року в примусовому порядку було частково виконано судове рішення, сума боргу за виконавчим листом по справі № 523/1784/13-ц, виданим Суворовським районним судом міста Одеси 15.04.2013 року складає - 10 451,74 доларів США та 105 007,37 гривень, з яких: 9 501,58 доларів США та 89 098,23 гривні - борг за рішенням суду; 950,16 доларів США та 8 909,82 гривень - основна винагорода приватного виконавця; 6 999,32 гривні - використаний авансований внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій.

Далі, ПВ ВО Одеської області Колечком Д.М. було встановлено відсутність коштів на рахунках боржника для виконання вимог виконавчого документа в повному обсязі.

07.09.2020 року на адресу боржника направлено вимогу, якою останнього було зобов`язано з`явитись особисто або направити уповноваженого представника з довіреністю на прийом до приватного виконавця. Також боржнику було повідомлено, що приватним виконавцем заплановано проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 62867079, а саме складання постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, вище зазначену вимогу приватного виконавця боржником ОСОБА_1 було отримано особисто 09.09.2020 року (т.1, а.с.133-звор. - 134).

З метою законного, неупередженого, своєчасного і повного виконання рішення суду, 09.09.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою було описано та накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 284,6 кв.м., житловою площею 80,8 кв.м., та земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер: :02:001:0560, за адресами: АДРЕСА_1 , що належать на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 (т.1, а.с. 135-звор. - 136).

В ході виконавчих дій, 25.09.2020 року приватним виконавцем було направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення боржником, та направлено до Суворовського районного суду Одеської області повідомлення про примусовий привід боржника та подання про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань.

Далі, 01.10.2020 року на адресу приватного виконавця надійшли звернення від боржника ОСОБА_1 від 21.09.2020 року та 23.09.2020 року, на які надано відповіді 02.10.2020 року за вих. №3215, 3216 (т.1, а.с.152-звор.-152).

Як вбачається з матеріалів справи, боржник ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 15.10.2020 року.

У зв`язку з невиконанням боржником у добровільному порядку рішення суду, 15.10.2020 року виконавцем було призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому проваджені з метою визначення ринкової вартості арештованого нерухомого майна боржника, про що винесено відповідну постанову, копію якої направлено на виконання суб`єкту оціночної діяльності та до відома сторонам виконавчого провадження від 15.10.2020 року, за вих. № 3307. Суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання ОСОБА_4 ознайомилась із вказаною постановою 15.10.2020 року (т.1, а.с.42-44).

Згідно матеріалів справи, зі скаргою до суду на дії ПВ ВО Одеської області Колечка Д.М., ОСОБА_1 звернувся 12.10.2020 року.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував викладені обставини, не надав.

Відповідно до пункту 6 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

За приписами ч. 1, абзаців 1, 3 ч.ч. 2, 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

За змістом частин 2, 4 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого ч.7 ст. 26 цього Закону. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Разом з тим, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно до ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням є об`єктивно наявним та доведеним, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Виконання судових рішень у цивільних, адміністративних, господарських справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Невиконання боржником рішення суду, яке набрало чинності, порушує положення статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України, ст.4-5 ГПК України, інших нормативно-правових актів України, суперечить практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах проти України щодо тривалого невиконання рішень національних судів та відсутність ефективних національних засобів юридичного захисту в розумінні статей 6 та 13 Конвенції та стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (рішення Суду у справі Савіцький проти України, по. 38773/05, від 26.07.2012).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Суду у справі Глоба проти України, по. 15729/07, від 05.07.2012).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своєї скарги, осаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, п.1 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева