233 № 185/7665/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року місто Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Левчук О.О.,

при секретарі судового засідання Рамазановій В.Х.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки - адвоката Сітало В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №185/7665/20 за позовом:

ОСОБА_1 , що мешкає за адресом: АДРЕСА_1 , та зареєстрований за адресом: АДРЕСА_2

до

ОСОБА_2 , що мешкає та зареєстрована за адресом: АДРЕСА_1

про скасування наказу про звільнення, внесення в нього змін і виправлення до трудової книжки, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання незаконним наказу про звільнення та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до автоматичного розподілу справ - 04.11.2020 року справа надійшла в провадження судді ОСОБА_3

09.11.2020 року по справі постановлено ухвалу про передачу справи за підсудністю на розгляд до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області.

25.11.2020 року не погодившись з вищевказаною ухвалою позивачем було подано апеляційну скаргу.

11.12.2020 року Дніпровським апеляційним судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі.

19.01.2021 року Дніпровським апеляційним судом постановлено ухвалу, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2020 року залишено без змін.

15.02.2021 року справа надійшла до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області та відповідно до автоматичного розподілу справ надійшла в провадження судді Левчук О.О.

Позовна заява обґрунтована тим, що 06.07.2016 року, згідно наказу по підприємству від 06.07.2016 року №15, він був прийнятий на посаду юриста, за сумісництвом, до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (РНОК1111 НОМЕР_1 ).

06.07.2016 року мною з ФОП ОСОБА_2 був укладений строковий трудовий договір до 05.07.2017 року, згідно якого він повинен був виконувати обов`язки юриста, а роботодавець виплачувати йому кожен місяць заробітну плату в сумі 25000,00 гривень.

03.06.2017 року він написав заяву про звільнення з посади юриста з 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно зі статтею 38 КЗпП України.

ФОП ОСОБА_2 03.06.2017 року оригінал даної заяви отримала, та зробила відповідну відмітку на його копії про отримання даної заяви.

До 21.06.2017 року він сумлінно виконував свої посадові обов`язки, а з 21.06.2017 року не виходив на роботу.

Після 21.06.2017 року він неодноразово звертався до ФОП ОСОБА_2 з вимогою про повернення йому його трудової книжки, трудового договору та наказу про його звільнення за власним бажанням.

ОСОБА_2 завірила його, що вищезазначені документи йому будуть надані, однак через деякий час, так як бухгалтер підприємства, нібито втратив його трудову книжку.

12.10.2020 року він в черговий раз письмово звернувся на адресу відповідача з вимогою повернути йому його трудову книжку, трудовий договір та наказ про його звільнення за власним бажанням.

19.10.2020 року ФОП ОСОБА_2 особисто надала йому дублікат його трудової книжки з відповідними відмітками, копію наказу від 05.07.2017 року №23 про його звільнення з посади юриста у зв`язку із закінченням строку трудового договору згідно пункту 2 статті 36 КЗпП України, з 05.07.2017 року та оригінал трудового договору з відміткою про його звільнення з посади юриста у зв`язку із закінченням строку трудового договору, згідно пункту 2 статті 36 КЗпП України, з 05.07.2017 року.

Так як в дублікаті трудової книжки, в наказі про звільнення та в трудовому договорі зазначено невірну дату звільнення та невірний пункт звільнення його з посади юриста, він відразу почав вимагати від ОСОБА_2 змінити відповідні записи.

Остання погодилася з тим, що у вищезазначених документах невірно зазначено дату його звільнення та причини його звільнення.

Також відповідач йому пояснила, що бухгалтер помилково надала до податкової служби звіти згідно яких, його звільнено саме 05.07.2017 року та саме у зв`язку із закінченням строку трудового договору, а внести відповідні зміни до бази персоніфікації не можливо, так як для цього потрібне відповідне рішення суду.

Після консультації в податковій службі, йому було роз`яснено, що дійсно, приватний підприємець за 2017 рік може внести відповідні зміни до бази персоніфікації стосовно дати та причини звільнення тільки за відповідним рішенням суду.

В добровільному порядку ФОП ОСОБА_2 не бажає внести відповідні зміни до бази персоніфікації та до відповідних документів про дату його звільнення та причини його звільнення.

Вважає, що дане питання він може вирішити виключно в судовому порядку.

Позивач просить:

Скасувати наказ №23 від 05.07.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади юриста у ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у зв`язку із закінченням строку трудового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України з 05.07.2017 року, як незаконний.

Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) внести зміни до бази персоналізації, шляхом надання до Державної податкової служби України уточненого запису, щодо звільнення ОСОБА_1 з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно зі ст.38 КЗпП України.

Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) внести виправлення до дублікату трудової книжки ОСОБА_1 , щодо його звільнення з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України.

Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) внести зміни до трудового договору від 06.07.2016 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), щодо його звільнення з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України.

Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) звільнити ОСОБА_1 відповідним наказом з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за несвоєчасну видачу йому трудової книжки грошові кошти в сумі 975000,00грн.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) спричинену моральну шкоду в сумі 100000,00грн.

Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 06.04.2021 року о 09:00год.

06.04.2021 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив:

Скасувати наказ №23 від 05.07.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади юриста у ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у зв`язку із закінченням строку трудового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України з 05.07.2017 року, як незаконний.

Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) внести зміни до бази персоналізації, шляхом надання до Державної податкової служби України уточненого запису, щодо звільнення ОСОБА_1 з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно зі ст.38 КЗпП України.

Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) внести виправлення до дублікату трудової книжки ОСОБА_1 , щодо його звільнення з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України.

Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) внести зміни до трудового договору від 06.07.2016 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), щодо його звільнення з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України.

Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) звільнити ОСОБА_1 відповідним наказом з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.

Вислухавши пояснення сторін по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши позицію сторін по справі, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У рішенні Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року у справі №14-рп/2004 зазначив, що свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У відповідності з статтею 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін (п.1 статті 36 КЗпП), а також інші підстави, передбачені контрактом (пункт 8 ст.36 КЗпП).

У відповідності з частиною 1 статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Судом встановлено, що 06.07.2016 року ОСОБА_1 згідно наказу по підприємству від №15 був прийнятий на посаду юриста, за сумісництвом, до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (РНОК1111 НОМЕР_1 ) (а.с.7) та з ним було укладено строковий трудовий договір від 06.07.2016 року строком до 05.07.2017 року, згідно якого він повинен був виконувати обов`язки юриста, а роботодавець виплачувати йому кожен місяць заробітну плату в сумі 25000,00 гривень (а.с.6).

Згідно заяви про звільнення від 03.06.2017 року написаної ОСОБА_1 , останній написав заяву про звільнення з посади юриста з 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно зі статтею 38 КЗпП України (а.с.10), про отримання оригіналу даної заяви відповідачкою ФОП ОСОБА_2 мається відмітка на його копії про отримання даної заяви 03.06.2017 року.

Позивач посилається на те, що при його звільненні його звільнили за невірною статтею КЗпП України, в зв`язку із чим невірно вказано, як в наказі про його звільнення, так і в трудовій книжці та в податковому звіті записи - тобто підставу його звільнення та дату з якої його треба звільнити.

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. На підставі записів в ній встановлюється як загальний, так і страховий (спеціальний) трудовий стаж, який за чинним законодавством враховується під час призначення пенсій, надання пільг тощо. Саме тому велике значення має правильне внесення змін, у цей документ, а також виправлення неправильних або неточних записів.

Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (надалі - Інструкція №58), встановлено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників, понад п`ять днів, а також на позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.93 №301 "Про трудові книжки працівників" (надалі - Постанова №301) трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації (надалі - підприємство). За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (пункт 4 Постанови №301).

Згідно з пунктом 2.3 Інструкція №58 Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкція №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо виправлення виконується роботодавцем, де було зроблено відповідний запис.

Так позивачем ОСОБА_1 була написана власноруч заява про звільнення його від 03.06.2017 року, з посади юриста з 21.06.2017 року за власним бажанням згідно зі ст.38 КЗпП України, яка прийнята відповідачкою ФОП ОСОБА_2 03.06.2017 року з відміткою «Получила, согласна, не возражаю» (а.с.10).

На підставі наказу №23 від 05.07.2017 року ОСОБА_1 було звільнено з посади юриста у зв`язку з із закінченням строку трудового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України, з 05.07.2017 року (а.с.7), та в трудовому договорі зроблено запис відповідачкою в п.13 вказано, що трудовий договір розірваний сторонами 05.07.2017 року «звільнений з посади юриста із закінченням строку трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України, з 05.07.2017 року» (а.с.6), також в трудовій книжці зроблено запис від 05.07.2017р. «звільнений з посади юриста із закінченням строку трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України. Наказ 23 від 05.06.2017р.» (а.с.11), тобто дані внесені в наказ, трудовий договір та трудову книжку позивача, не відповідають його волевиявленню.

Оскільки в судовому засіданні представником відповідачки позовні вимоги позивача визнані в повному обсязі, та судом встановлено, що позивач писав заяву про звільнення 03.06.2017 року де просив його звільнити за ст.38 КЗпП України, і заперечень у відповідачки на той час не було, то у відповідача не було законних підстав для звільнення позивача на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо скасування наказу №23 від 05.07.2017 року та зроблений запис в його трудовій книжці про його звільнення та зобов`язанням відповідачки внести змін та виправлення до вищевказаних документів.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено у повному обсязі, а при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору оскільки є інвалідом другої групи, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 908,00грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, внесення в нього змін і виправлення до трудової книжки - задовольнити.

Скасувати наказ №23 від 05.07.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади юриста у ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у зв`язку із закінченням строку трудового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України з 05.07.2017 року, як незаконний.

Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) внести зміни до бази персоналізації, шляхом надання до Державної податкової служби України уточненого запису, щодо звільнення ОСОБА_1 з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно зі ст.38 КЗпП України.

Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) внести виправлення до дублікату трудової книжки ОСОБА_1 , щодо його звільнення з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України.

Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) внести зміни до трудового договору від 06.07.2016 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), щодо його звільнення з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України.

Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) звільнити ОСОБА_1 відповідним наказом з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Повний текс рішення виготовлено 24.05.2021 року.

Суддя Костянтинівського

міськрайонного суду: О.О. Левчук