Справа №443/399/21
Провадження №2/443/981/21
РІШЕННЯ

іменем України

20 травня 2021 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

з участю: секретаря судового засідання Кушнір М.І.

представника позивача - адвоката Яременка О.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Юшківці в особі Ходорівської міської ради Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Яременко І.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну ділянку на території Дев`ятниківської сільської ради площею 1,78 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №067712/3937 від 20.05.1997 року, виданого на підставі рішення Дев`ятниківської сільської ради від 21.09.1994 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай) по Дев`ятниківській сільській раді за №542.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на вказану вище земельну ділянку. Згідно довідки Ходорівської міської ради №30 від 16.02.2021 року, ОСОБА_3 дійсно постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті разом з ним був зареєстрований і проживав його син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 . По даних виконкому Ходорівської міської ради, заповіту від ОСОБА_3 не посвідчувалося. Оскільки ОСОБА_3 не залишав заповіту, то спадкування відбулося за законом. Оскільки дядько позивачки ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 вступив в управління спадковим майном і не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, прийняв її. Юридично спадщину дядько не оформляв.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер дядько позивачки, ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшли право на земельну ділянку на території Дев`ятниківської сільської ради площею 1,78 умовних кадастрових гектари, яке він фактично успадкував після смерті свого батька, а також житловий будинок в АДРЕСА_1 . Згідно довідки Ходорівської міської ради №31 від 16.02.2021 року, ОСОБА_2 був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_4 . По даних виконкому Ходорівської міської ради, 09.12.2009 року за №41 посвідчено заповіт від ОСОБА_2 в користь позивачки. На день смерті разом з ним проживала і була зареєстрована позивачка. Заповіт на день смерті заповідача не змінено і не скасовано.

Позивачка вирішила юридично оформити спадкові права відносно житлового будинку в с. Юшківці Жидачівського району Львівської області, однак у нотаріуса отримала відмову, оскільки у неї не було правовстановлюючих документів на будинковолодіння. За таких обставин позивачка звернулася до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, і згідно з рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 17.06.2014 року за нею визнано право власності на вищезгаданий житловий будинок.

09.03.2021 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Жидачівського нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті дядька - ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив у його видачі через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради, що належала померлому і є спадковим майном. Відтак, позивачка змушена звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 16.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провавадження.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву вказав про відсутність інформації, яка б була підставою для заперечення позову, тобто фактично визнав позов, а також просить проводити розгляд справи без його участі.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, наслідки визнання позову йому зрозумілі, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Дев`ятниківською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 23.10.1995 року (а.с.10).

Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входило право на земельну ділянку на території Дев`ятниківської сільської ради площею 1,78 умовних кадастрових гектари.

Згідно довідки виконавчого комітету Ходорівської міської ради №30 від 16.02.2021 року (а.с.11), ОСОБА_3 дійсно постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті разом з ним був зареєстрований і проживав його син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заповіту від ОСОБА_3 у виконкомі Юшківської сільської ради не посвідчувалося.

Оскільки заповіту ОСОБА_3 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_3 , окрім його сина та відповідно дядька позивача - ОСОБА_2 не було.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Оскільки дядько позивачки - ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 вступив в управління спадковим майном і не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, прийняв її. Юридично спадщину дядько не оформляв, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с12).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер дядько позивачки - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Дев`ятниківської сільської ради від 22.10.2012 року (а.с. 13).

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входило право на земельну ділянку на території Дев`ятниківської сільської ради площею 1,78 умовних кадастрових гектари, яке він фактично успадкував після смерті свого батька, а також житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Ходорівської міської ради №31 від 16.02.2021 року, ОСОБА_2 був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_4 . На день смерті разом з ним проживала і була зареєстрована племінниця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с 14).

Відповідно до заповіту посвідченого виконкомом Ходорівської міської ради, 09.12.2009 року за №41 все майно ОСОБА_2 заповів в користь племінниці ОСОБА_1 . Заповіт на день смерті заповідача не змінено і не скасовано (а.с.15).

Оскільки ОСОБА_1 постійно проживала із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини і не заявляла про відмову від неї, то вона вважається такою, що спадщину прийняла, однак юридично не оформила, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.19).

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 17.06.2014 року за позивачкою визнано право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.16-17).

Постановою Жидачівської ДНК №92/02-31 від 09.03.2021 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради, що належала померлому і є спадковим майном (а.с.22).

Позивачка стверджує, що сертифікат на право власності на середню частку (пай), що належала ОСОБА_3 втрачено.

Доказом того, що ОСОБА_3 отримав право на середню земельну частку, маючи Сертифікат на право приватної власності на землю Серія ЛВ №067712/3937, є довідка відділу у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №0-13-0.22-18/104-21 від 23.02.2021 року про те, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Дев`ятниківській сільській раді зареєстрований сертифікат серії ЛВ №067712/3937 від 20.05.1997 року на ОСОБА_3 . Реєстраційний номер 542. Площа земельної ділянки 1,78 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифікату: рішення Дев`ятниківської сільської ради від 21.09.1994 року. Державні акти на право приватної власності на землю взамін вищевказаного сертифікату не видавалися (а.с.20).

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку (пай) площею 1,78 умовних кадастрових гектарів.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належала померлому ОСОБА_3 (спадкове майно), перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши докази в їх сукупності, системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну ділянку на території Дев`ятниківської сільської ради площею 1,78 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №067712/3937 від 20.05.1997 року, виданого на підставі рішення Дев`ятниківської сільської ради від 21.09.1994 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай) по Дев`ятниківській сільській раді за №542.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 травня 2021 року

Головуючий суддя С.І Сливка