Дата документу 22.03.2021
Справа № 334/3613/20
Провадження № 2/334/596/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

за участю секретаря Прийменко А.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 21 березня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №BL15123 (надалі - «Кредитний договір»).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору банку надає позичальнику кредитні кошти (кредит) в сумі 250000, 00 гривень, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти ( кредит) та сплатити Плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому Договорі.

У відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із п. 1.2.2. Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, викладеного у Додатку №1 до цього договору, але в будь-якому випадку не пізніше 01 березня 2016 року.

Відповідно до п. 1.1.1. Банк надає Позичальнику кредит шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 .

Згідно із п. 1.3.1.1. Кредитного договору сторони домовилися, що при укладенні цього Договору: розмір Процентної ставки складає 26,35 % річних.

Також слід зазначити, що 29 серпня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору. Відповідно до п. 1.3.2.1. Додаткової угоди за користування кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування за цією додатковою угодою встановлюється наступна процентна ставка: починаючи з 29 серпня 2014 року встановлюється процентна ставка в розмірі 28,12 % річних.

Відповідно до п.2.1. Кредитного договору виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором забезпечується наступним чином, а саме: застава нерухомості; порука.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 21 березня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №BL15123-П1 (надалі по тексту іменується - «Договір поруки-1»).

Відповідно до п.1.1. Договору поруки -1 Поручитель ( ОСОБА_3 ) поручається перед Кредитором (ПАТ «Універсал Банк») за виконання ОСОБА_2 усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору №BL15I23 від 21 березня 2013 Року, укладеного між Кредитором та Боржником , в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно із п.1.4. Договору поруки-1 відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором , 21 березня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № BL 15123-П2 (надалі по тексту іменується - «Договір поруки-2»).

Відповідно до п.1.1. Договору поруки-2 Поручитель ( ОСОБА_1 ) поручається перед Кредитором (ПАТ «Універсал Банк») за виконання ОСОБА_2 усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору №ВЬ15123-П2 від 21 березня 2013 року, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно із п.1.4. Договору поруки 2, відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною.

Відповідно до умов Кредитного договору Позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені даним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно даного Договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК, за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Слід зазначити, що Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 кредитні кошти (кредит), що підтверджується випискою з особового рахунку.

Позичальник знехтував умовами Кредитного Договору, що призвело до утворення заборгованості перед Кредитором.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.05.2017 року у справі №908/658/17, яке набрало законної сили 19.06.2017 року за яким з Відповідача - 1 було стягнуто заборгованість по кредиту №BL15123 від 21 березня 2013 року у розмірі 263 295,01 гри. (Копія рішення у додатках). Рішення фактично було виконано Відповідачем -1 07 травня 2020 року шляхом сплати суми заборгованості через касу Банку.

Рішенням Ленінського суду міста Запоріжжя від 01 вересня 2016 року у справі №334/1162/16-ц з Відповідачів - 2, 3, частково скасоване рішенням Апеляційного суду Запорізької області 08 лютого 2017 року в частині стягнення заборгованості з ФОП ОСОБА_4 , було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором №BL15123 від 21 березня 2013 року у розмірі 167 157 ( сто шістдесят сім тисяч сто п`ятдесят сім) гривень 99 коп. (Копія рішення у додатках). Яке фактично було виконано 07 травня 2020 року шляхом сплати суми заборгованості через касу Банку

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України , обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт укладання між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 Кредитного договору № №BL15123 від 21 березня 2013 року та Додаткової угоди № 1 від 29 серпня 2014 року., встановлено судовим Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.05.2017 року у справі №908/658/17, та судовим Рішенням Ленінського суду міста Запоріжжя від 01 вересня 2016 року у справі №334/1162/16-ц, а тому дані обставини доказуванню не підлягають.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до правової позиції Верховного суду України «За змістом ч.2 ст.625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належним до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст.625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі №6-42цс11)»

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних, норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, н для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» втрати від інфляційних процесів за період 25.09.2018 року по 07.05.2020 року на загальну суму 55 843 грн. 06 коп.; суму за ставкою 3% річних - 14 238 грн. 14 коп.; судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2102 грн. 00 коп.

Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися. Надали відзив, у якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

21 березня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ФОП ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №BL15123.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору банку надає позичальнику кредитні кошти (кредит) в сумі 250000, 00 гривень, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти ( кредит) та сплатити Плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому Договорі.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 21 березня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №BL15123-П1.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором , 21 березня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № BL 15123-П2 (надалі по тексту іменується - «Договір поруки-2»).

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

За змістом частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до положень статей 553, 554, 626 ЦК України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто договір поруки укладається кредитором і поручителем для забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, банк звернувся до суду з позовом до відповідачів боржника фізичної особи підприємця та фізичних осіб як поручителів за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є банк та фізична особа підприємець. Тобто між позивачем та відповідачами існує спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі (позивачами і відповідачами) можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 19 березня 2019 року у справі № 904/2529/18 (провадження № 12-257гс18), від 05 травня 2020 року у справі № 161/6253/15-ц (провадження № 14-32цс20).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст.256ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись ст. ст. 31, 32, 255, 256, 263 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - закрити.

Роз`яснити Публічному акціонерному товариству «Універсал Банк», що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.М. Гнатюк