Ухвала

20 травня 2021 року

м. Київ

справа № 444/1874/18

провадження № 61-7405ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на постанову Львівського апеляційного суду від 25 березня 2021 року у справі за позовом Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, правонаступником якої є Львівська міська рада, до ОСОБА_1 , третя особа: представник громади с. Великі Грибовичі Жовківського району Львівської області Гураль Іван Іванович про повернення самозахопленої земельної ділянки комунальної власності Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, знесення незаконно збудованого гаражу, демонтаж металевої огорожі та засипання колодязя,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Грибовицька сільська рада Жовківського району Львівської області звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: представник громади с. Великі Грибовичі Жовківського району Львівської області Гураль І. І. про зобов`язання відповідача ОСОБА_1 звільнити самозахоплену земельну ділянку, що є комунальною власністю Грибовицької територіальної громади в особі Грибовицької сільської ради, площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_1 , демонтувати при цьому металеве огородження, знести збудований гараж та засипати колодязь.

Позовні вимоги мотивували тим, що жителька села Великі Грибовичі ОСОБА_1 незаконно захопила земельну ділянку на території населеного пункту Великі Грибовичі розміром 0,06 га, яка прилягає до її прибудинкової території в АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка є комунальною власністю територіальної громади в особі Грибовицької сільської ради і належить до земель населеного пункту загального користування та по такій проходить АДРЕСА_2 , якою користувалися жителі села. На захопленій земельній ділянці незаконно побудований гараж, викопана криниця, частина земельної ділянки загороджена металевим парканом, інша частина приорана до земельної ділянки ОСОБА_1

22 червня 2017 року представниками сільської ради було проведено обстеження вказаної самозахопленої земельної ділянки та складено відповідний акт. В цей же день громадянці ОСОБА_1 був направлений лист-зобов`язання про знесення незаконно побудованих гаражу та криниці, металевої огорожі та розблокування руху по вказаній дорозі. На неодноразові вимоги Грибовицької сільської ради звільнити ділянку та розблокувати рух по ній відповідач не реагувала. Просили позов задовольнити.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 24 липня 2019 року у задовленні позовних вимог Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області до ОСОБА_1 , третя особа: представник громади с. Великі Грибовичі Жовківського району Львівської області Гураль І. І. про повернення самозахопленої земельної ділянки комунальної власності Грибовицькій сільській раді Жовківського району Львівської області - відмовлено.

Додатковим рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 02 березня 2020 року у задовленні позовних вимог Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області до ОСОБА_1 , третя особа: представник громади с. Великі Грибовичі Жовківського району Львівської області Гураль Іван Іванович прознесення незаконно збудованого гаражу, демонтаж металевої огорожі та засипання колодязя - відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 25 березня 2021 року апеляційну скаргу Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, правонаступником якої є Львівська міська рада, задоволено частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 24 липня 2019 року та додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 02 березня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, правонаступником якої є Львівська міська рада, до ОСОБА_1 , третя особа: представник громади с. Великі Грибовичі Жовківського району Львівської області Гураль І. І. про повернення самозахопленої земельної ділянки комунальної власності Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, знесення незаконно збудованого гаражу, демонтаж металевої огорожі та засипання колодязя задоволено частково.

Зобов`язано відповідача ОСОБА_1 звільнити самозахоплену земельну ділянку, площею 0, 06 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка є комунальною власністю Львівської міської ради, яка є правонаступником Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, шляхом демонтажу розміщеної на ній металевої огорожі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стянуто з ОСОБА_1 на користь Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області 1 762,00 грн судового збору за подання позову до суду першої інстанції та 2 643,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

29 квітня 2021 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 25березня 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про зобов`язання відповідача звільнити самозахоплену земельну ділянку, що є комунальною власністю, демонтувати при цьому металеве огородження, знести збудований гараж та засипати колодязь.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, ціну позову, складність справи та наявність чіткої й незмінної судової практики, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на постанову Львівського апеляційного суду від 25 березня 2021 року у справі за позовом Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, правонаступником якої є Львівська міська рада, до ОСОБА_1 , третя особа: представник громади с. Великі Грибовичі Жовківського району Львівської області Гураль Іван Іванович про повернення самозахопленої земельної ділянки комунальної власності Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, знесення незаконно збудованого гаражу, демонтаж металевої огорожі та засипання колодязя.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

О. С. Ткачук