Справа №: 398/256/20
провадження №: 2/398/100/21
РІШЕННЯ

Іменем України

"13" січня 2021 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Бугайченко Т.А., з участю секретаря судового засідання Василяки І.І., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Науменка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Олександрія цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення безпідставно отриманих коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на її користь грошові кошти в розмірі 55580,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем на відкритий на її ім`я 10.04.2017 року банківський рахунок № НОМЕР_1 було зараховано грошові кошти в розмірі 58580,00 грн., як кошти, що було сплачено позивачем раніше на невірний рахунок. Проте, 13.04.2017 року банк безпідставно здійснив автоматичне списання вказаних грошових коштів, хоча позивач будь-яких розпоряджень з даного приводу не давала. Зокрема, 06 квітня 2017 року ОСОБА_2 перебуваючи у відділенні банку АТ КБ «Приватбанк» через касу банку здійснила банківську операцію по внесенню застави в розмірі 58 580 гривень на депозитний рахунок № НОМЕР_2 , отримувач коштів ТУ ДСА України в Кіровоградській області , банк отримувача ГУ ДКСУ в Кіровоградській області, код банку отримувача МФО 823016, призначення платежу: застава за ОСОБА_3 . Факт здійснення платежу підтверджується банківською квитанцією про перерахунок коштів на рахунок ТУ ДСА України в Кіровоградській області. 07 квітня 2017 року позивач дізналась, що реквізити отримувача коштів ТУ ДСА України в Кіровоградській області були змінені, а тому банківський платіж виконано не було, та позивачу було повідомлено, що на її ім`я відкрито банківський рахунок на який перераховані грошові кошти в розмірі 58 580 гривень. Відповідно до виписки на ім`я ОСОБА_2 , 10 квітня 2017 року було відкрито банківський рахунок № НОМЕР_1 , на який відповідач зарахував грошові кошти в розмірі 58 580 гривень. 13 квітня 2017 року банк безпідставно здійснив автоматичне списання вказаних грошових коштів. Оскільки будь-яких розпоряджень по вказаному рахунку позивач не надавала, вважає, що банк безпідставно отримав вказані кошти виходячи з наступного. Статтею 1067 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Договір на відкриття рахунку № НОМЕР_1 позивач не укладала. Відповідно до вимог ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Статтею 1071 ЦК України визначені виключні підстави списання грошових коштів з рахунка. Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Отже, банк порушив вимоги закону щодо відкриття рахунку та здійснення з нього автоматичного списання коштів, внаслідок чого безпідставно отримав грошові кошти в указаному розмірі.

Так, відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Посилаючись на зазначені обставини та норми закону просила суд задоволенити її вимоги.

17 лютого 2020 року на електронну пошту суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги вони не визнають, вважають їх безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню з тих підстав,що позивач є клієнтом Банку. У квітня 2017 року вона через касу банку здійснила платіж на суму 58 580грн. за невірними реквізитами. Такий платіж проведено не було, кошти повернуті на рахунок позивача. Відповідно до вимог ст. 1071 ЦК України, Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом. У даному випадку Банком було здійснено операції з перерахування коштів у відповідності до умов договору між позивачем та відповідачем. Так, підписавши анкету-заяву на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, позивач тим самим уклала з Банком договір, який відповідно до ст. 634 ЦК є договором приєднання. Згідно анкети-заяви, підписаної позивачем, вона погодилась на укладення договору з банком та з Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщенні на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua. Відповідно до п. 1.1.3.1.6 Умов, Клієнт доручає Банку списувати кошти з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з картрахунку у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договором (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунку. Банк списує кошти у грошовій одиниці України/іноземній валюті/національній валюті України за договором, і купує/продає іноземну валюту на Міжбанківському валютному ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунка клієнта, відкритого Банком, оформлюється меморіальним ордером. Пунктом 1.1.3.2.12 Умов передбачено, що Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта (у тому числі який є працівником Банку, який заподіяв йому шкоду) через невиконані зобов`язання перед Банком. Згідно п. 1.1.3.2.12.1 Умов, Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта для погашення заборгованості Клієнта перед банками, з якими у Банка встановлені кореспондентські відносини. Списання проводиться на підставі платіжної вимоги банку отримувача коштів. Списання здійснюється за умови надання одержувачем документів, що підтверджують безперечність його вимог до Клієнта на підставі невиконання дійсних зобов`язань Клієнта (кредитний договір, розрахунок заборгованості). Між сторонами 12.11.2007 року було укладено кредитний договір, за яким позивач отримала кредитну картку із встановленим на неї кредитним лімітом у розмірі 1600 дол. США. Унаслідок порушення позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість та рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 10.02.2011 року у справі 2-511-11 з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за цим договором, яка існувала станом на 05.11.2010 року та складала 2934,51 дол. США. Позичальник зазначене рішення суду не виконала, продовжувала ігнорувати свої обов`язки за кредитним договором, тому Банк повторно звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 24.07.2013 року у справі 398/1124/13-ц (провадження 22ц/781/2030/13) з ОСОБА_2 також стягнуто заборгованість за вказаним договором за період з 05.11.2010 року по 31.12.2012 року у розмірі 1074,17 дол. США. Обидва рішення набрали законної сили. Водночас, згаданими рішеннями встановлено що, мало місце укладення договору №б/н від 12.11.2007 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», між сторонами укладено договір приєднання та Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною зазначеного договору, Банком доведено наявність та розмір заборгованості позивача по даному договору. Оскільки ОСОБА_2 згадана заборгованість за кредитним договором погашена не була, наявність такої заборгованості та Умови та правила надання банківських послуг надали банку право здійснювати договірне списання з інших рахунків клієнта. Отже, банком дійсно на підставі умов договору, перераховано грошові кошти з відкритого на ім`я позивача рахунку на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.11.2007 року, у рахунок погашення такої заборгованості. Таким чином, усі дії Банку щодо перерахування коштів з рахунку позивача повністю відповідали вимогам Закону та умовам Договору, а тому підстав для їх повернення позивачу немає.

29 вересня 2020 року на електронну адресу суду, від АТ КБ «ПриватБанк», надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких зазначають, що матеріалами справи встановлено та сторонами не заперечується, що позивачем через касу АТ КБ «ПриватБанк» 06.04.2017 року ініційовано проведення платежу на суму 58 000грн. (комісія за проведення платежу 580,00грн., загальна сума 58580,00грн.) за наданими позивачем реквізитами на користь ГУ ДКСУ в Кіровоградській області (рахунок отримувача: 0784, отримувач: ТУ ДСА України в Кіровоградській області, призначення платежу: застава за ОСОБА_3 ). Отримані від позивача кошти направлені банком саме за реквізитами та призначенням, повідомленими касиру позивачем. Доказів спрямування Банком зазначених коштів за будь-якими іншими реквізитами позивачем не надано. Банком зі свого боку, у повному обсязі виконані обов`язки щодо розрахунково-касового обслуговування позивача з приводу спірної трансакції грошові кошти прийняті від позивача та перераховані за наданими реквізитами. Водночас, 10.04.2017 року на ім`я позивача від ТУ ДСА в Кіровоградській області надійшли грошові кошти у розмірі 58580,00грн. Підстави надходження таких коштів АТ КБ «ПриватБанк» достеменно не відомі, оскільки кошти надійшли з іншої банківської установи ГУ ДКСУ в Кіровоградській області. У позовній заяві позивачем зазначається про те, що у отримувача коштів змінились реквізити, а тому кошти, перераховані за вищевказаними реквізитами, повернуто. Банк не оспорює вказані обставини. АТ КБ «ПриватБанк» не є учасником такого платежу, на відміну від позивача, тому, на думку банку, саме позивач має надати документальне обґрунтування надходження на її ім`я зазначених коштів. У відповідності до Умов та правил надання банківських послуг, враховуючи, що у позивача станом на 10.04.2017 року були відсутні рахунки у валюті гривня України, банком відкрито клієнту рахунок НОМЕР_3 (рахунок класу 2620* - це технічний рахунок, який автоматично відкривається на клієнта в момент зарахування зарплати, пенсії чи інших виплат, у разі відсутності у клієнта на момент зарахування відкритої картки), на який були зараховані зазначені кошти у розмірі 58580,00грн. Після чого, лише 13.04.2017 року з рахунку НОМЕР_3 Банком проведено автоматичне списання коштів у рахунок погашення боргу за кредитною карткою НОМЕР_4 (договір №б/н від 12.11.2007 року). Таке списання відбулося на підставі Умов та правил надання банківських послуг, до яких клієнт приєднався у момент укладання договору 12.11.2007 року. Факт укладення такого договору встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили, у справах № 2-511-11 та № 398/1124/13-ц. У відповідності до Умов та правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного договору та долучені до судових справ № 2-511-11 та № 398/1124/13-ц, сторони договору домовились про можливість договірного списання коштів клієнта за певних обставин. Зокрема, відповідно до п. 4.6 зазначених Умов, клієнт доручає банку здійснити списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів по іншим договорам клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунку. Банк проводить списання коштів у грошовій одиниці України/іноземній валюті, з будь-якого рахунку клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, та покупку/продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України. Згідно п. 9.11 Умов, при порушенні клієнтом умов договорів, укладених з банком, про надання кредитних коштів, а також у разі звернення клієнта для здійснення переказу готівкових грошових коштів на адресу третіх осіб, клієнт доручає банку сформувати касові документи на перерахування коштів погашення простроченої заборгованості по договору у межах суми простроченої заборгованості, що виникла станом на день виконання платежу. Сторони дійшли згоди, що у цьому разі оплата проводиться у наступній послідовності: оплата документів на погашення простроченої заборгованості перед банком; перерахування коштів на адресу третіх осіб. Аналогічні за змістом умови договору існували як на момент проведення спірних операцій, так і на даний час. Отже, договірне списання коштів, які надійшли на рахунок НОМЕР_3 , у рахунок погашення заборгованості за рахунок кредитної картки НОМЕР_4 відбулось у межах укладеного між сторонами договору, що відповідає вимогам Закону, зокрема ст. 1071 ЦК України, підстави для повернення таких коштів відсутні.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про час, місце і дату судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених в ньому та наполягав на задоволенні позовних вимог з тих підстав, що кошти привласнені банком ОСОБА_2 не належать, згоди на відкриття рахунку вона не надавала, хотіла сплатити кошти в рахунок застави за клієнта, а банк без жодного її розпорядження та згоди зарахував ці кошти на погашення заборгованості.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити з підстав зазначених у відзиві та письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги, з наступних підстав .

Судом встановлено, що відповідно до виписки по рахунку клієнта ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , 10 квітня 2017 року було здійснено зарахування коштів в сумі 58 580,00 гривень, 13.04.2017 року було здійснено автоматичне списання коштів для погашення заборгованості по картці НОМЕР_5 в сумі 55 442,56грн. та 13.04.2017 року було здійснено автоматичне списання коштів для погашення заборгованості по картці НОМЕР_5 в сумі 3 137,44 гривень (а.с. 5).

Відповідно до рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.02.2011 року, з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» стягнуто 2934,51 дол. США, що за курсом 7,91 відповідно до службового розпорядження НБУ №417/430 від 5 листопада 2010 року становить 23 211,97 грн. за кредитним договором №б/н від 12.11.2007 року, судові витрати у розмірі 232,12 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу (р. №3111 для погашення заборгованості, р. №0001 для відшкодування судових витрат) (а.с. 21).

Згідно рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 24.07.2013 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк було задоволено. Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк скасувано і ухвалено в цій частині нове рішення в справі яким позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 ІПН: НОМЕР_6 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк ( ,МФО № 305299) заборгованість по кредитному договору від 12.11.2007 року в розмірі 8582 грн. 62 коп. та 343грн. 50 коп. судових витрат пов`язаних з розглядом справи. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 19-20).

Відповідно до заяви від 12.11.2007 року, ОСОБА_2 просила відкрити рахунки і надати перелічені нижче послуги, відкриття картки Visa Gold клуб в доларах США з лімітом 1600 дол. США, базова процентна ставка 19,2 відсотки з розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячні платежі в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитись як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списанням Банком коштів з дебетної картки №_________ (а.с. 23).

З відмітки банку, яка зроблена на вищевказаній заяві вбачається, що 14.01.2008 року банком було відкрито рахунок № картки НОМЕР_4 . Відмітки підприємства (для заробітних карток) SAMDN НОМЕР_7 (а.с. 23 на зворотній стороні).

Відповідно до дублікату квитанції №0.0.740151183.1 від 06.04.2017 року, (код квитанції 0826-5540-9229-8953) ОСОБА_2 на розрахунковий рахунок ГУ ДСА України в Кіровоградській області №0784 перерахувала кошти в сумі 58000,00грн. (комісія 580,00грн.). Призначення платежу: застава за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по кримінальному провадженню згідно ухвали Олександрійського суду від 12.09.2016 року (а.с.38).

Згідно дублікату квитанції №4178539 від 13.04.2017 року (код квитанції WFPM4178539) з рахунку НОМЕР_8 , кредит НОМЕР_9 , було проведено автоматичне погашення простроченої заборгованості в сумі 55 442,56грн., відправник ОСОБА_2 , одержувач ОСОБА_2 (а.с.39).

Відповідно до дублікату квитанції №4178533 від 13.04.2017 року (код квитанції WFPM4178533) з рахунку НОМЕР_8 , кредит НОМЕР_10 , було проведено автоматичне погашення простроченої заборгованості в сумі 3 137,44грн., відправник ОСОБА_2 , одержувач ОСОБА_2 (а.с. 40).

Відповідно до ухвали слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.09.2016 року, у справі №398/2999/16-к, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , захисником якого зазначена ОСОБА_2 , було визначено розмір застави в сумі 58 000 (п"ятдесят вісім тисяч) грн., яка може бути внесена: на депозитний рахунок №0784, отримувач коштів ТУ ДСА України в Кіровоградській області , банк отримувач ГУ ДКСУ в Кіровоградській області код банку отримувача МФО 823016, призначення платежу: застава за ОСОБА_3 (а.с. 85).

Згідно листа Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області №1100-0404-8/25288 від 28.08.2020 року, на звернення ОСОБА_2 було надано довідку про розмір утримання з пенсії за період з 01.11.2019 року по 31.08.2020 року. Залишок боргу на 01.09.2020 року складає 2356,67грн. З наданої довідки вбачається, що за період листопад 2019- серпень 2020 щомісячно з пенсії ОСОБА_2 утримувалось 20% в рахунок боргу за постановою б/н від 22.08.2013 року (а.с. 108-109).

Відповідно до листа Олександрійського відділу обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 6253/04-04 від 23.10.2019 року, на звернення ОСОБА_2 було надано звіти про здійснені відрахування та виплати боргу за період з 01.10.2013 року по 31.10.2019 рік. З даних звітів вбачається, що: за період з 01.10.2013р. по 31.08.2018 року на підставі постанови від 22.08.2013р. ВП №б/н при виконанні виконавчого листа №2-511 від 22.03.2013р. в рахунок погашення боргу було утримано з пенсії 14 453,99грн.; за період вересень 2018р. жовтень 2019р. за постановою від 22.08.2013р. ВП №б/н при виконанні виконавчого листа №2-511 від 22.03.2013р. на користь ПАТ КБ «Приват банк» виданої за виконавчим документом 5192 від 29.08.2013 року щомісячно з пенсії ОСОБА_2 утримувалось 20% в рахунок погашення боргу, а всього на загальну суму 5 048,18грн. (а.с. 110-112).

Відповідно до виписки по договору №б/н станом на 06.11.2020 року, 13 квітня 2017 року банком було здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти НОМЕР_11 в сумі 2 061,54грн., в 2 рядку виписки значиться картка НОМЕР_4 (а.с. 131-139).

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи, у контексті з доводами та запереченнями учасників судового процесу, суд виходить з того, що згідно зі статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову.

У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору.

Не оспорюється учасниками судового процесу той факт, що спір між сторонами виник щодо підставності спинання Банком грошових коштів з рахунків позивача.

При вирішенні переданого на розгляд суду спору за позовом, у контексті із заявленими позовними вимогами позивача, доказуванню підлягають обставини щодо можливості стягнення з Банку коштів, списаних у самостійному порядку з рахунків позивача.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що розпоряджень банку щодо списання грошових коштів вона не давала.

В свою чергу, відповідач обставини щодо автоматичного списання грошових коштів, які були повернуті позивачу, обґрунтовує доводами про договірне списання. На підтвердження вказаної позиції зазначає, що 12.11.2007 позивач уклала з банком договір №б/н (надалі Кредитний договір), на підставі якого отримала кредитну картку із встановленим на неї кредитним лімітом у розмірі 1600 дол. США.

В відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що списання коштів було здійснено з огляду на наявність заборгованості відповідно до пунктів 1.1.3.1.6, 1.1.3.2.12, 1.1.3.2.12.1 Умов та правил надання банківських послуг.

Однак в додаткових поясненнях, направлених до суду, відповідач зазначає, що списання коштів було здійснено з огляду на наявність заборгованості відповідно до пунктів 4.6, 9.11 Умов та правил надання банківських послуг.

Також посилається на те, що позивач, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір.

Надаючи оцінку доводам позивача у контексті із запереченнями відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з статтею 1068 Цивільного кодексу України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до статті 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до статті 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Порядок зарахування коштів на розрахунковий рахунок регулюють Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (надалі - Закон) та Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 (надалі Інструкція).

Так, пунктом 1.38 статті 1 Закону визначено, що списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку;

Відповідно до пункту 26.1 статті 26 Закону платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо) (пункт 26.2 статті 26 Закону).

Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

Згідно з пунктом 26.4 статті 26 Закону у разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг.

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції).

Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: - умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; - номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; - найменування отримувача; - номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; - перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) (пункт 6.4 Інструкції).

Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції).

З наведеного випливає, що банк має право здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, зокрема, у передбачених в укладеному між сторонами договорі випадках.

В своєму відзиві на позов відповідач посилався на те, що банком було здійснено операції з перерахування коштів у відповідності до умов договору між позивачем та відповідачем.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що пункти з Витягу Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається відповідач, є витягом саме з Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного Договору б/н від 12.11.2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Щодо вказаної позиції відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України.

Підписання ОСОБА_2 Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, свідчить про наявність між сторонами договірних відносин.

Разом з тим, щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень Цивільного кодексу України щодо договору приєднання, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

В підписаній сторонами Анкеті-Заяві від 12.11.2007 року відсутні умови про те, що ОСОБА_2 доручає банку проводити договірне списання з усіх своїх відкритих в Банку рахунків на погашення кредитної заборгованості, та лише зазначено, що погашення заборгованості по кредитному ліміту проводиться як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списання Банком коштів з Дебетної картки № ______________ (а.с. 23).

Банківський рахунок № НОМЕР_3 відкритий банком на ім`я ОСОБА_2 , був відкритий без письмової згоди на те останньої, та вона не давала згоду на списання з даного рахунку коштів, про що позивачем зазначено в позові.

Доказів в спростування доводів позивача щодо відкриття даного рахунку без її згоди та згоди на списання з нього коштів, відповідачем не надано.

Відповідач, обґрунтовуючи право на списання коштів з рахунку позивача посилається на Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємну частину Кредитного договору.

Разом з тим, Банком не надано Умов та правил надання банківських послуг.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ті Умови та правила надання банківських послуг, які передбачають можливість договірного списання коштів, розуміла позивач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема й щодо можливості договірного списання коштів з рахунків клієнта.

Крім того, роздруківка із сайту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Тому, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 Цивільного окдексу України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_2 . Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-Заяві домовленості сторін про договірне списання коштів з її рахунків, а саме рахунку № НОМЕР_3 , не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позивачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічний позиція, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Згідно з частиною шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не визнаються позивачем та не містить її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 12.11.2007 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді можливість проведення договірного списання з рахунків клієнта.

З даних дублікатів квитанцій №4178539 від 13.04.2017 року (код квитанції WFPM4178539) та №4178533 від 13.04.2017 року (код квитанції WFPM4178533) вбачається, що на рахунок НОМЕР_8 були зараховані суми 55 442,56грн. та 3137,44грн..

З вищевказаних квитанцій вбачається, що грошові кошти були автоматично списані для погашення простроченої заборгованості на кредит НОМЕР_9 і кредит НОМЕР_10 (а.с. 39,40).

Отже, автоматично списані відповідачем з карткового рахунку позивача кошти, були відчужені з порушенням законодавства про захист прав споживачів, тобто незаконно і відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України є такими, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.2007 по справі «Воловік проти України» (п. 67) зазначив, що поняття «власність», яке передбачене першою частиною статті 1 Першого протоколу до Конвенції, має автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно (наприклад заборгованість), можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті (див. рішення у справі "Копецький проти Словаччини" (Kopecky v. Slovakia ), [GC], N 44912/98, п. 52, ECHR 2004-IX, та рішення "Грецькі нафтопереробні заводи "Стрен" і Стратіс Андреадіс проти Греції" (Stran Greek Refineries and Stratis Anreadis v. Greece), від 9 грудня 1994 року, Серія А, № 301-B, ст. 84, п. 59).

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються і приписи частини першої ст. 316 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При цьому, в силу приписів частини другої вказаної статті, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз змісту ст. 1212 Цивільного кодексу України свідчить про те, що для застосування даних норм законодавства обов`язково має бути відсутньою правова підстава для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мова йде про помилку, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України, якою, в свою чергу передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Тому, позовні вимоги ОСОБА_2 про повернення безпідставно списаних грошових коштів в сумі 58 580 грн підлягають задоволенню.

Судові витрати у справі, відповідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд покладає на рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) про захист прав споживача та стягнення безпідставно отриманих коштів задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) безпідставно списані з карткового рахунку № НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 58 580 (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач : ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

представник позивача: ОСОБА_1 , адреса робочого місця: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ;

представник відповідача : ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_12 .

Повне рішення складено 13.01.2021 року.

Суддя Т.А. Бугайченко