Справа № 214/6547/20
2/214/416/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 січня 2021 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Євтушенка О.І.,
секретар судового засідання Собченко Н.А.
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Представники сторін:
від позивача ОСОБА_3
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду 17 вересня 2020 року з позовною заявою, в якій просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло (1/2 частини) та свідоцтва про право на спадщину (1/2 частини). Згідно довідки про склад сім`ї від 16 вересня 2020 року за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (власник), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (чоловік), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (донька), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (інші). Однак, останній не проживає у вказаній квартирі з 13 серпня 2018 року, з того дня він забрав свої речі та покинув фактичне місце проживання. Укладеий шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано 13 березня 2019 року. Фактом своєї реєстрації в належній позивачеві квартирі ОСОБА_2 чинить їй перешкоди як власникові, змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, тому позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.
За результатами автоматизованого розподілу на підставі протоколу 17 вересня 2020 року матеріали позову передано в провадження судді ОСОБА_7 .
Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження.
Правом на участь в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Мастило Ю.І. не скористалися, подавши останнім заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові.
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, однак не з`явився, причини неявки не відомі, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи.
Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.
Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно зі ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наступним. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9973071 від 01 березня 2006 року квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в рівних долях на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 14 жовтня 2005 року (а.с.10-11). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 жовтня 2019 року ОСОБА_10 , отримала у спадок Ѕ частки двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 (а.с.12). А отже, вищевказана квартира належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло (1/2 частини) та свідоцтва про право на спадщину (1/2 частини) (а.с.10-12).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 14 червня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 було зареєстровано шлюб Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис №312, після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 взяла прізвище « ОСОБА_11 » (а.с.8).
Відповідно до довідки КОМ ДІС «НОВА КОМ» №27 від 16 вересня 2020 року та відповіді з адресно-довідкового органу, в зазначеному житловому приміщенні значаться зареєстрованими: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 її чоловік, ОСОБА_5 син ОСОБА_1 , ОСОБА_6 донька ОСОБА_1 та з 20 квітня 2006 року до теперішнього часу ОСОБА_2 інші (а.с.4, 19).
При цьому, як слідує з акта від 11 вересня 2020 року, складеного сусідами будинку АДРЕСА_2 та затвердженого начальником дільниці №5 ТОВ «Житлосервіс КР» Левченко М.А. в житловому приміщенні по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 фактично не мешкає з 13 серпня 2018 року (а.с.14).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі протягом тривалого часу без поважних причин, у зв`язку з чим втратив право користування цим житловим приміщенням. На даний час родинних стосунків між ними немає, членами сім`ї вони не є. ОСОБА_2 доводиться позивачу колишнім чоловіком, шлюб між ними розірвано 13 березня 2019 року.
Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власниками житла та членом її сім`ї, а саме колишнім членом сім`ї ОСОБА_1 у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статі 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно з законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України).
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».
Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З огляду на те, що відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, в належній позивачеві квартирі не проживає з 2018 року без поважних на те причин, тому його право на користування чужим майном фактично є припиненим.
Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що позивач є повноправним власником житла, права володіння, користування та розпорядження яким він не має можливості реалізовувати в повному обсязі, оскільки відповідач, фактом реєстрації місця проживання в квартирі, де він фактично не проживає з 2018 року, чинить позивачеві перешкоди у реалізації прав як дійсним власником, які за даних обставин підлягають захисту судом із задоволенням пред`явленого ОСОБА_1 негаторного позову та визнанням відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації місця проживання.
Положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.
У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 840 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.1).
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 142, 206, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 274, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Рішення є достатньою правовою підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку місця проживання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , РНОКПП невідомо, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення складено та підписано 11 січня 2021 року.

Суддя О.І. Євтушенко