Справа №613/619/21 Провадження № 2/613/303/21
У Х В А Л А
20 травня 2021 року м. Богодухів
Суддя Богодухівського районного суду Харківської області Шалімов Д.В., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» до Державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС 2020», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання правочинів недійсними, -
Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, вважаю необхідним відмовити у відкритті провадження у справі з наступних підстав.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні у справі "Занд проти Австрії" (заява 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) визначено, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".
Європейський суд з прав людини у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року зазначив, що "фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до ч.2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
У ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.
Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України від 18 січня 2018 року № 2269-XIIІ «Про приватизацію державного і комунального майна» (далі по тексту - Закон № 2269-XIIІ) законодавство України про приватизацію складається з цього Закону, інших законодавчих актів.
Приватизація державного або комунального майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями (п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 2269-XIIІ).
У п.1 ч.2 ст.5 Закону №2269-XIIІ встановлено, що до об`єктів малої приватизації належать єдині майнові комплекси державних і комунальних підприємств, їх структурних підрозділів, у тому числі єдині майнові комплекси та їх структурні підрозділи, що передані в оренду, крім єдиних майнових комплексів державних і комунальних підприємств, що належать до об`єктів великої приватизації.
Таким чином, за загальним правилом, спори щодо приватизації державного майна відносяться до юрисдикції господарських судів.
При визначенні юрисдикції цієї справи слід виходити з характеру спірних відносин, прав, свобод та інтересів, за захистом яких звернувся позивач.
Згідно з вказаним договором, сторонами якого є покупець - ТОВ «НВДЦ «Агротех» та продавець - РВ ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганських областях, позивач придбав у власність об`єкт малої приватизації - ДП «Богодухівський СГУКК».
Як вбачається з доданих до позову матеріалів, керівником об`єкта приватизації директором ДП «СГУКК» ОСОБА_10 було укладено угоди про розірвання договорів оренди земельних ділянок між ДП «Богодухівський СГУКК» та фізичними особами-відповідачами по справі.
В подальшому оскаржувані угоди про розірвання договорів, а також нові укладені з ТОВ «ВЕЛЕС 2020» договори оренди землі були передано державному реєстратору для проведення державної реєстрації припинення права оренди землі за ДП «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» та виникнення такого права права у ТОВ «ВЕЛЕС 2020». Внаслідок укладення нових договорів оренди землі, ТОВ «ВЕЛЕС 2020» отримало право оренди земельних ділянок, що є перешкодою для позивача у реалізації його прав як інвестора переможця аукціону та правонаступника всіх майнових прав та обов`язків ДП «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат», в тому числі аналогічного права оренди щодо тих самих земельних ділянок, яке не може вважатися припиненим внаслідок незаконного та недійсного розірвання договорів оренди землі директором підприємства ОСОБА_10 .
Єдиною підставою для визнання недійсними оспорюваних угод про розірвання договорів оренди, укладених ДП «Богодухівський СГУКК» з відповідачами по справі, позивач вважає порушення керівником об`єкта приватизації вимог ч.4 ст.12 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», а саме укладення таких угод, які спрямовані на відчуження майнових прав ДП «Богодухівський СГУКК» на земельні ділянки, без згоди органу приватизації, в період між прийняттям рішення РВ ФДМУ по Харківській області про продаж об`єкта малої приватизації до фактичного завершення приватизації.
При цьому, позивач зазначає, що такими діями керівника ДП «Богодухівський СГУКК» порушено законні інтереси ТОВ «НВДЦ «Агротех» як переможця аукціону з продажу вказаного об`єкта малої приватизації, та вказує, що на бажання позивача взяти участь у цьому аукціоні вплинуло саме інформаційне повідомлення РВ ФДМУ про те, що ДП «Богодухівський СГУКК» орендує у приватних осіб земельні ділянки загальною площею 494,2163 га за 117 договорами оренди.
Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що спірні відносини виникли в ході процесу приватизації ДП «Богодухівський СГУКК» як об`єкта малої приватизації, за своєю суттю даний спір пов`язаний з приватизацією державного майна, який в силу закону належить до юрисдикції господарського суду.
При цьому, вимоги позивача про визнання недійсними угод про розірвання договорів оренди пов`язані саме із захистом його прав як переможця аукціону, а не орендаря земельних ділянок, оскільки позивачем у позовній заяві не наведено обставин, які б беззаперечно свідчили про те, що позивач, на дату укладення оспорюваних угод, набув такого статусу.
Отже, вимоги про визнання недійсними угод прямо випливають із порушення прав та законних інтересів ТОВ «НВДЦ «Агротех» як учасника процесу приватизації, про яке стверджує позивач.
Вимоги щодо визнання недійсними наступних укладених з ТОВ «ВЕЛЕС 2020» договорів оренди землі є похідними та залежать від задоволення вимог щодо визнання недійсними угод укладених ДП «Богодухівський СГУКК» .
Відтак, з урахуванням характеру спірних відносин, справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а пред`явлення позову, у тому числі, до фізичних осіб, які не є суб`єктами підприємницької діяльності, не змінює правової природи юридичного спору та в цьому випадку не може бути підставою для вирішення його в порядку цивільного судочинства.
Вказане повністю узгоджується зі ст.2 ГПК України, яка завданням господарського судочинства визначає справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів не тільки юридичних осіб і держави, але й фізичних осіб.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 12 березня 2019 року по справі № 903/4564/18, від 18 грудня 2019 року по справі № 559/2664/15-ц.
Оскільки вказаний спір підвідомчий господарському суду, то даний позов не належить до юрисдикції місцевого загального суду, а тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження та роз`яснити позивачу право звернення з цим позовом до господарського суду.
За приписами п.3 ч.13 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі відмови у відкритті провадження у справі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції.
Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).
У зв`язку з відмовою у відкритті провадження у справі сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 31 780 грн. підлягає поверненню позивачу.
Керуючись ч.13 ст.158, п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 186, ст. 260-261, ст. 353-354 ЦПК України, суддя,-
Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» до Державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС 2020», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання правочинів недійсними.
Роз`яснити позивачу, що розгляд вказаної справи віднесено до юрисдикції Господарського суду Харківської області.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів до Харківського апеляційного суду через Богодухівський районний суд Харківської області.
Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Суддя