Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1498/21
Провадження 2-з/711/55/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.,

при секретарі Кофановій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 , в особі представника заявника адвоката Прядки Віталія Михайловича, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

встановив:

09.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку (кадастровий номер :02:061:0065), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаного будинку з надвірними спорудами та Ѕ частину земельної ділянки.

Ухвалою суду від 08.04.2021р. провадження за даним позовом відкрито в порядку загального позовного провадження.

Разом з тим, 17.05.2021р., позивачем подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони відчуження на спірний будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку.

Заяву обґрунтовує тим, що вказане нерухоме майно було набуто позивачем та його дружиною (відповідачкою) ОСОБА_2 під час їх спільного проживання у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя. На даний час позивач має намір поділити вказане нерухоме майно подружжя, з цього приводу неодноразово звертався до відповідача, проте остання в добровільному порядку не бажає вирішувати це питання, тому він звернувся до суду з позовною заявою. Також вказує, що усі документи стосовно придбання та реєстрації спірного майна знаходяться у позивача і вона має намір здійснити відчуження вказаного майна. Позивач вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист його прав, тому він звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову без виклику осіб.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені статтею 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи у провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на Ѕ частину цього житлового будинку з надвірними спорудами та на Ѕ частину земельної ділянки.

При цьому позивач посилається на те, що в добровільному порядку відповідач не бажає поділити майно набуте ними під час перебування в зареєстрованому шлюбі, та має намір здійснити відчуження вказаного нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності спірне нерухоме майно, належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу № 10283 та 10288 від 07.10.2017р..

Враховуючи вищевказані обставини, між сторонами дійсно виник спір щодо поділу майна набутого підчас перебування у шлюбі, що на думку суду, дає підстави для висновку про наявність можливості розпорядитися спірним майном і під час судового розгляду справи, та достатньо обґрунтованого припущення, що майно, яке на думку позивача, на момент звернення з позовом може зникнути.

А також, порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту на нерухоме майно) із тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (майно може бути відчужене), з урахуванням законного інтересу, за захистом якого позивач ОСОБА_1 звернувся до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, вважає, що вказані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що на даний час наявні підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, а тому заяву про забезпечення позову слід задовольнити.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 149-154, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт та заборонити відчуження на житловий будинок літ. «Ч-2», «Ч1-1», «ч» загальною площею 67,4 кв.м. з господарськими будівлями, а саме: альтанка літ. «Ш», огорожа № 1, 6, 11, 12, вигрібна яка №13, замощення «І», що розміщено за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку (на якій знаходиться житловий будинок) площею 0, 0300 га, кадастровий номер :02:061:0065, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровані на праві приватної власності на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Головуючий: Р. В. Демчик