ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м.Суми

Справа №577/4349/20

Номер провадження 22-ц/816/666/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

сторони:

позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2020 року, в складі судді Буток Т.А., ухвалене у м. Конотоп,

в с т а н о в и в:

05 листопада 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 червня 2010 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором, станом на 09 вересня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 27546,65 грн, з яких: 19486,09 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8060,56 грн - заборгованість за простроченими відсотками, яку банк просив стягнути на свою користь.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 02 червня 2010 року в розмірі 19486 грн 09 коп, а також 1486 грн 95 коп судового збору, а загалом 20973 грн 04 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, пені та штрафу скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вказує, що кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредитними коштами є сплата відсотків. Доводить, що під час підписання анкети-заяви відповідач уклала договір приєднання, ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні відсотків за користування кредитом, оскільки їх розмір - 2,5%, було погоджено сторонами і в підписаній відповідачем Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій також передбачено сплату штрафу при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором. Випискою по картковому рахунку підтверджується, що відповідач активувала картку, користувалася кредитними коштами, частково погашала наявну заборгованість, чим також підтвердила свою згоду з формою договору та його умовами.

Вважає, що якщо суд не погодився із наданим банком розрахунком заборгованості, суд повинен був навести свій розрахунок.

Також зазначає, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, то відсотки за порушення грошового зобов`язання нараховуються на підставі ст. 625 ЦК України.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 до апеляційного суду не направила.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02 червня 2010 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 14).

Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне - «Я згоден (-на) з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які було надано для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

В анкеті-заяві вказано тип кредитної картки - «Універсальна» та суму бажаного кредитного ліміту - 1000 грн, однак не зазначено термін дії кредитної картки, її номер, розмір відсотків за користування кредитом та інші умови кредитування.

Згідно з Довідкою від 02 червня 2010 року про умови кредитування з використанням платіжної карти Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», визначені характеристика та значення картки, пільговий період, валюта карт розрахунку, вартість відкриття додатково картки, базова відсоткова ставка на місяць (нараховується на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів у році) - 2,5%, розмір місячних платежів, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається із: пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором)/30 - нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховуються 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн і більше; штрафи при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше чим на 30 днів сумі 500 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісії (а.с. 16).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджені наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які відповідачем не підписані (а.с. 17-41).

За даними довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 згідно з кредитним договором б/н отримала кредитні картки, які перевипускалися, остання № НОМЕР_1 (дата відкриття - 30 січня 2015 року, термін дії - до 10/21) (а.с. 14).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) сума кредитного ліміту неодноразово змінювалася і максимально було встановлено 25000 грн кредитного ліміту (а.с. 13).

Із виписки за картковим рахунком ОСОБА_1 вбачається, що з 2010 року вона користувався кредитним лімітом: знімала готівку, поповнювала картку готівкою через термінали самообслуговування, розраховувалася за товари та послуги, проводилося списання платежів за кредитом (а.с. 49-64).

Згідно з розрахунком позивача, станом на 09 вересня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає 27546,65 грн, з яких: 19486,09 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8060,56 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 5-12).

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі не було досягнуто домовленості у належній формі, передбаченій законодавством, щодо істотних умов такого договору, а саме, не узгоджено у письмовій формі розміру відсотків за користування кредитом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції щодо відмови позивачу у стягненні відсотків узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Підставами позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, укладеного шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, та стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками користування кредитними коштами, визначеними відповідно до вказаних Умов та правил, а також Тарифів банку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Як передбачено ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У заяві позичальника від 02 червня 2010 року процентна ставка не зазначена (а.с. 15).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім простроченого тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02 червня 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (розміщені на офіційному сайті: https://privatbank.ua), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період: з часу виникнення спірних правовідносин (02 червня 2010 року), до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05 листопада 20209 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У підписаній відповідачем Довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», на час укладення кредитного договору по даному типу карти передбачена базова процентна ставка 2,5% на місяць, а з наданого банком розрахунку вбачається, що проценти нараховувалися по підвищений ставці, що не передбачено договором і заборонено законом.

Так, процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалась банком, зокрема, у період з 01 червня 2015 року по 29 січня 2018 року відповідачці нараховувались проценти у розмірі 43,2% річних (3,6% на місяць), з 30 січня 2018 року по 31 липня 2020 року - 42% річних (3,5% на місяць), 01 серпня 2020 року по 09 вересня 2020 року - 40,8% річних (3,4% на місяць).

У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачкою було погоджено підвищення процентної ставки до 43,2%, 42% та 40,8% річних АТ КБ «ПРИВАТБАНК» всупереч положеннями ст. 81 ЦПК України суду не надано.

Крім того, вбачається, що в період, коли банк почав застосовувати підвищені процентні ставки, діяла редакція ст. 1056-1 ЦК України, частина 3 якої передбачала, що встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими процентами, банк надав суду розрахунок заборгованості, в якому розмір заборгованості за процентами обрахований, виходячи з підвищених процентних ставок, які в установленому законом порядку з відповідачкою не були погоджені.

Розрахунку заборгованості за простроченими процентами, виходячи з базової процентної ставки 2,5% на місяць, погодженої сторонами, позивачем місцевому та апеляційному суду не надано.

Застосований банком порядок обрахунку процентів за користування кредитними коштами між сторонами в письмовій формі не погоджувався. Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами.

Відтак, розрахунок нарахованих відповідачу відсотків, не можна вважати правильним.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на доказування суми заборгованості для її відшкодування з іншої сторони, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду без відповідних дій з боку сторони з приводу необхідності надання чи збирання певних засобів доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначити розмір заборгованості по відсотках, оскільки тягар доведення обґрунтованості позовних вимог покладено саме на позивача, який не надав ні місцевому суду, ні апеляційному суду у визначеному законом порядку, розрахунку заборгованості по процентах, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки 30 % річних (2,5% на місяць).

Відтак, відсутні підстави для стягнення заборгованості за процентами у заявлених позивачем розмірах та порядку нарахування.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом з підстав, наведених вище, і доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду в цій частині.

Вимоги про стягнення пені, штрафів, а також відсотків на підставі ст. 625 ЦК України банком не заявлялися.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю.Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина