ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» травня 2021 року

м. Харків

справа № 646/932/21

провадження № 22ц/818/3097/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група»

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2021 року в складі судді Проценко А.М.

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання договору недійсним, у якому просила визнати недійсним договір № 2062262 від 05 березня 2020 року на суму 2500,00 грн, укладений між нею та відповідачем; повернути сторони у первісне положення; вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 - передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись з ухвалою судді ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу судді - скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про необхідність передачі справи на розгляд іншому суду. Суд не надав належної оцінки тим обставинам, що вона оспорює договір, яким порушено її права як споживача згідно з Законом України «Про захист прав споживачів». Тому вона пред`явила позов за місцем свого проживання. Крім того, щодо неї скоєно злочин, стосовно якого відкрито кримінальне провадження, та оспорюваний правочин спричиняє їй шкоду, що є підставою для застосування до спірних правовідносин правил підсудності, визначених частиною 3 статті 28 ЦПК України.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді суду першої інстанції - залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що справа не підсудна Червонозаводському районному суду м. Харкова, оскільки місцезнаходження відповідача зареєстровано у м. Києві.

Як передбачено пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За загальним правилом, передбаченим частиною статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Статтею 28 ЦПК України передбачено категорії справ, для яких установлено альтернативну підсудність. Зокрема, відповідно до частини п`ятої цієї статті позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Частиною 16 вказаної статті передбачено, що позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини 1 статті 1 Закону).

Отже, положення цього Закону, зокрема, поширюються на правовідносини, що виникають безпосередньо між фізичної особою, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити послугу, що надається, та суб`єктом господарювання, який надає такі послуги.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

До відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що випливають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі, про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків).

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Із пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачене саме Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання договору недійсним, у якому просила визнати недійсним договір № 2062262 від 05 березня 2020 року на суму 2500,00 грн, укладений між нею та відповідачем, повернути сторони у первісне положення.

В обґрунтування свого позову посилалась на те, що невідомі особи без її відома шляхом використання її персональних даних уклали кредитний договір та отримали кошти. Вона будь-яких заявок про отримання кредиту та укладення договору з відповідачем не робила, коштів не отримувала. Зазначила про вчинене щодо неї шахрайство, з приводу чого вона звернулась до поліції.

Оскільки право на пред`явлення позову за місцем проживання позивача у відповідності до частини 5 статті 28 ЦПК України пов`язується із наявністю спору і вимог такої особи як споживача, суд виходить з необхідності підтвердження порушення вимог законодавства про захист прав споживачів під час укладення або під час виконання договору.

Проте, зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона фактично заперечує сам факт укладення нею оспорюваного договору.

Доводів щодо порушення її прав саме як споживача послуг з кредитування та недотримання при укладенні чи виконанні договору вимог Законів України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування» позовна заява не містить.

Оскільки ОСОБА_1 стверджує, що взагалі не укладала оспорюваний договір та не користувалась кредитом, то вона визнає, що не набула статусу споживача.

Позивачка в обґрунтування пред`явлених вимог посилалась виключно на те, що договір кредиту укладено невстановленими особами без її відома та волевиявлення, що суперечить вимогам ЦК України. Будь-яких підстав недійсності оспорюваного договору, передбачених саме законодавством про захист прав споживачів, позивачкою не наведено.

На підставі викладеного колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що вона звернулась з позовом про захист своїх прав як споживача, який згідно із частиною 5 статті 28 ЦПК України може бути пред`явлений також за її зареєстрованим місцем проживання або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Посилання ОСОБА_1 на можливість подання позову за її місцем проживання на підставі частини 3 статті 28 ЦПК України, якою передбачено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди, є безпідставними, оскільки позовних вимог про відшкодування шкоди нею не заявлено. Крім того, внесення відомостей за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань ще не свідчить про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Встановивши, що місцем знаходження відповідача згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до підсудності Подільського районного суду м. Києва, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про передачу справи до іншого суду за встановленою підсудністю.

Отже, ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права, та підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання щодо передачі справи на розгляд іншому суду.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, та справа по суті спору не розглядалась, підстав для розподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 21 травня 2021 року.