ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/690/19 Номер провадження 22-ц/814/176/21Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 рокум. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря: Кальник А.М.,

за участі: представника позивача - адвоката Ступнік С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2020 року, прийнятого під головуванням судді Ощинської Ю.О. в м. Пирятин із складанням повного тексту рішення 28 жовтня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна,

треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору :державний нотаріус Пирятинської державної нотаріальної контори Репях Тетяна Іванівна, виконавчий комітет Пирятинської міської ради, державний реєстратор відділу державної реєстрації виконкому Пирятинської міської ради Міхєєв Д.С., -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначала, що її чоловік ОСОБА_3 хворів на онкологічне захворювання та у зв`язку з потребою у грошових коштах у 2016р. був вимушений терміново продати ОСОБА_1 належні йому торгівельний комплекс по АДРЕСА_1 , що складається із нежитлової будівлі площею 502,70 кв.м. та земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :00:045:0001, цільовим призначенням для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, позивач є спадкоємцем його майна за заповітом.

Вважала, що договори купівлі- продажу від 21.10.2016 року вказаного нерухомого майна вчинені під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, оскільки ринкова вартість майна була значно занижена на момент продажу, а тому просила визнати недійсними договори від 21.10.2016 року купівлі-продажу торгівельного комплексу та земельної ділянки, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та застосувати реституцію як наслідок недійсності правочинів.

У серпні 2019р. ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги, окрім прохання щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу, також вказувала, що відповідач оплату за придбану нерухомість не провів і станом на час звернення з позовом кошти ним не сплачені.

Крім того, зазначала, що земельна ділянка площею 0,1500 га, яка була предметом правочину між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , на підставі поданих останнім документів щодо поділу на три суміжні ділянки площами 0,0141 га, 0,0611 га та 0,0748 га ( АДРЕСА_1 відповідно), їм присвоєні окремі адреси згідно рішення виконавчого комітету Пирятинської міської ради № 135 від 16.04.2019р., а тому просила скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності на нежитлову будівлю та зазначені земельні ділянки.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з приводу відчуження земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:045:0001, посвідчений державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Т.І. (зареєстрований в реєстрі за № 1-1269).

Визнано недійсним договір купівлі-продажу торгівельного комплексу від 21.10.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з приводу відчуження торгівельного комплексу, розташованого по АДРЕСА_2 , посвідчений державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Т.І. (зареєстрований в реєстрі за № 1-1266).

Припинено право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю А-1 загальною площею 93,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 238, номер запису про право власності 31449441) за ОСОБА_1 .

Припинено право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю А-1 загальною площею 298 кв.м., сарай «В», замощення «І», огорожу № «1-3», (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 238, номер запису про право власності 31449003 від 26.04.2019) за ОСОБА_1 .

Припинено право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 0,0611 га по АДРЕСА_2 (кадастровий номер :00:045:0031, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238, номер запису про право власності 31447825 від 26.04.2019 року) за ОСОБА_1 .

Припинено право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 0,0141 га по АДРЕСА_2 (кадастровий номер :00:045:0033, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238, номер запису про право власності 31447334 від 26.04.2019 року) за ОСОБА_1 .

Припинено право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 0,0748 га по АДРЕСА_2 (кадастровий номер :00:045:0033, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238, номер запису про право власності 31447608 від 26.04.2019 року) за ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір у розмірі 9605 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування понесених нею витрат на правничу допомогу у розмірі 40625 грн.

Рішення суду мотивовано доведеністю та обгрунтованістю позовних вимог.

Рішення оскаржив ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову та стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Ступнік С.В. вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, проте вдруге не прибув до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до договору купівлі-продажу торгівельного комплексу від 21.10.2016 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 торгівельний комплекс по АДРЕСА_1 , що складається із нежитлової будівлі торгівельного комплексу «А-1», загальною площею 502,70 кв.м., сараю «В», замощення «І», огорожі № 1-3. Згідно п.3 Договору загальна ринкова вартість торгівельного комплексу становить 716000 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2016 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :00:045:0001, цільовим призначенням для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності, яка розташована по АДРЕСА_1 . Згідно п. 3 Договору загальна ринкова вартість земельної ділянки становить 185200 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер після триваючого онкологічного захворювання.

Позивач ОСОБА_2 - дружина померлого ОСОБА_3 є спадкоємицею його майна за заповітом.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначала, що договори купівлі-продажу від 21.10.2016 року були укладені під впливом тяжкої обставини ( онкозахворювання чоловіка) і на вкрай невигідних умовах, оскільки нерухоме майно було продано ОСОБА_1 по заниженій ціні.

Згідно звіту про оцінку майна від 13.05.2019 року № р 10/10 з додатками оцінювач вважає, що ринкова вартість оцінюваного нерухомого майна, станом на 10.10.2016 року становить 4011630 грн. (сума не включає ПДВ 20%), а саме: ринкова вартість торгівельного комплексу, загальною площею 502,7 кв. м. (нежитлова будівля торгівельного комплексу А-1, 502,7 кв.м., сарай В, замощення І, огорожа №1-3 становить 1 599 000 грн; ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,15 га, кадастровий №:00:045:0001 для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності становить 442 000 грн; незавершене будівництво готельного комплексу 1970630 грн.

Відповідно до висновку експерта Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса № 698/699/700/767/769 від 27.06.2019 року за результатами проведеної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та оціночно-земельної експертизи встановлено, що:

- ринкову вартість об`єкта нерухомого майно земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:045:0001, цільове призначення для традиційних народних промислів та підприємницької діяльності станом на 21.10.2016 складає 232660 грн;

- ринкова вартість об`єкта нерухомого майна торгівельного комплексу, загальною площею 502,7 кв.м. (нежитлова будівля торгівельного комплексу А1, сарай В, замощення І, огорожа № 1, - розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 21.10.2016 року складає 1 853 200 грн;

- ринкова вартість будівельних матеріалів, з яких складається об`єкт незавершеного будівництва приміщення адміністративно готельного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який знаходиться на земельній ділянці площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:045:0001, станом на 21.10.2016 року могла складати 1 562 830 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд своє рішення мотивував тим, що позивачем доведено невигідні умови продажу торгівельного комплексу та земельної ділянки, зважаючи на збіг тяжких обставин у зв`язку з тяжкою хворобою ОСОБА_3 , доказом чого є висновок експерта та звіт про оцінку майна, відповідно до яких ринкова вартість майна значно більша ніж у укладених договорах купівлі- продажу на момент їх продажу.

Колегія суддів погоджується з даним висновком.

Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Поняття договору купівлі-продажу розкрите в ст.224 Цивільного Кодексу України. За цим договором, продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Підставою недійсності правочину згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до положень ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до пункту 19 та 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 передбачено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочин, про визнання якого недійсним ставиться питання за статтею 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Підставами визнання правочину недійсним за статтею 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину.

Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.

Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі приписів статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16 зроблено висновок, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оспорює правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Аналогічний висновок містяться в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі №2-259/07 (провадження №61-1712св18).

Позивачем доведена наявність тяжкої обставини онкологічне захворювання ОСОБА_3 , що потребувало значних коштів на лікування, яке здійснювалось в країні Ізраїль, куди він тричі літав для проведення операції (т.1, а.с.10,116-120,131).

Підставами заявленого позову є не саме посилання на норми права, а обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги ( постанови Верховного Суду України від 30.11.2016р. №3-1271гс16, від 07.12.2016р. №3-1348 гс16 ).

Отже, для суду важлива підстава позову, тобто обґрунтування позовних вимог, які зазначив позивач, а не норма права, на яку він посилався, якщо вона не відповідає обставинам справи.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам рішення місцевого суду відповідає в повній мірі.

Так, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, районний суд обгрунтовано виходив саме із норми ст.233 ЦК України щодо наслідків правочину, який вчинено під впливом тяжкої обставини та відповідних доказів - звіту про оцінку майна № р10/10 ПП «Центр оцінки та правової допомоги» та висновку експерта Полтавського відділення Харківського найково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса № 698/699/700/767/769 від 27.06.2019 року, відповідно до яких ринкова вартість майна значно більша ніж договорах купівлі- продажу від 26.10.2016р.( т.1, а. с18-95, т.2, а.с.10-24).

Колегія суддів звертає також увагу на те, що всупереч положенням ст.692 ЦК України не були проведені розрахунки за вказаними договорами купівлі-продажу.

Так, як випливає із п.2 оспорюваних договорів, за продаж торгівельного комплексу та земельної ділянки оплату Продавець отримує після підписання цих договорів ( т.1, а.с.11-14).

Згідно заяв ОСОБА_3 , посвідчених державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Т.І., вбачається, що ОСОБА_1 перерахував грошові кошти згідно договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2016р. за земельну ділянку у розмірі 185200 грн. та за торгівельний комплекс - у розмірі 716 000 грн. Кошти були перераховані ОСОБА_3 на його розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , ТВБВ № 10016/079 філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» ( т.1, а.с.235-236).

Однак, з виписки АТ «Ощадбанк» по зазначеному банківському рахунку встановлено, що за період з 19 по 23.10.2016 року на даний рахунок кошти від ОСОБА_1 не надходили ( т.2, а.с.126).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо заперечення твердження ОСОБА_2 про не сплату коштів за придбану нерухомість спростовуються зазначеними доказами.

Також за змістом ст.1051 ЦК України одержання грошових коштів не може грунтуватись на свідченнях свідків, а тому не узгоджується із вказаною нормою посилання в апеляційній скарзі на свідчення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про перебування сторін в дружніх стосунках і відсутність претензій ОСОБА_1 щодо несплати ним коштів.

Також не спростовує факту укладання договорів купівлі-продажу нерухомості під впливом тяжкої обставини посилання в скарзі на дачу згоди дружиною ОСОБА_3 , адже наявність зазначеної згоди передбачена діючим законодавством.

За таких обставин районний суд прийшов до обгрунтованого висновку щодо визнання недійсними оспорюваних договорів купівлі-продажу торгівельного комплексу та земельної ділянки.

Твердження апеляційної скарги щодо безпідставного прийняття до розгляду уточненої позовної заяви від 06.08.2019р. ( т.1,а.с.195-203) не узгоджуються з нормами ч.3 ст.49 ЦПК України, так як уточнена позовна заява ОСОБА_2 була прийнята судом до закриття підготовчого провадження, яке закрито 17 жовтня 2019р. ( т.2, а.с.94).

Крім того, згідно із ст.189 цього ж Кодексу завданням підготовчого провадження є остаточне визначення предмету спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання в апеляційній скарзі на порушення районним судом норм процесуального права в частині допущеного ніби-то виходу за межі заявлених позовних вимог.

Так, позивач в уточненій позовній заяві, зокрема, просила скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю та земельні ділянки площею 0,0141 га, 0,0611 га та 0,0748 га по АДРЕСА_1 .

Між тим, задовольнивши позовні вимоги в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу торгівельного комплексу та земельної ділянки від 21.10.2016 року, районний суд припинивши право приватної власності відповідача на ці об`єкти, діяв у відповідності із ст.26 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», частиною третьої якої передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375 , 381, 384 ЦПК України апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: С. Б. Бутенко

О. І. Обідіна

Повний текст постанови складено 14.01.2021 р.