КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

представника скаржника ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Крохмальовою Яною Едуардівною, яка діє на підставі договору, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року про закриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції Власюк Світлани Віталіївни щодо відкриття виконавчого провадження, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" (правонаступник Публічного акціонерного товариства "Індустріально-Експортний Банк",

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції Власюк С.В. від 12.12.2011 року про відкриття виконавчого провадження № 30293759 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Індустріально-експортний банк» суми боргу у розмірі 133 230 грн. 94 коп.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва 25.01.2021 року провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 закрито (т. 3, а.с. 42-46).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

При цьому, в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про відсутність предмету оскарження, адже повернення виконавчого документу стягувачу не спростовує тих обставин, що старший державний виконавець ВДВС Печерського РУЮ Власюк С.В., відкриваючи 12.12.2011 року виконавче провадження № 30293759, діяла у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» (т. 3, а.с. 49-53).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.04.2021 року апеляційну скаргу залишено без руху (т. 4, а.с. 202, 203).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.03.2020 року відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 3, а.с. 61, 62).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.04.2021 року справу призначено до апеляційного розгляду (т. 3, а.с. 66, 67).

Представник скаржника у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також вимоги ст. 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який спір.

Проте, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості скарги, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

При цьому, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Разом з тим, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення скарги.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №456/647/18.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 09.12.2011 року ПАТ "Креді Агріколь Банк", який є правонаступником ПАТ "Індустріально-Експортний Банк", звернувся до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва по справі № 2-520-1/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Креді Агріколь Банк" заборгованості у сумі 133 230,94 доларів США.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ Власюка С.В. від 12.12.2011 року відкрито виконавче провадження № 30293759 за виконавчим листом від 14.03.2011 року за № 2-520-1/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Індустріально-Експортний Банк" суми боргу у розмірі 133 230,94 доларів США.

Разом з тим, постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нагайчука М.В. від 21.05.2019 року виконавчий лист № 2-520-1/10, виданий Печерським районним судом м. Києва 14.03.2011 року, було повернуто стягувачу.

При цьому, як вбачається, вказана постанова була винесена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", а саме у зв'язку з поданням стягувачем заяви від 10.05.2019 року про повернення виконавчого документа.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що преметом спору є наявність виконавчого провадження на примусовому виконанні, а, оскільки виконавчий лист повернуто стягувачу за заявою останнього, то спір начебто вичерпав себе.

Однак, вказаний висновок суду є помилковим, адже, як вбачається з матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження ніким не скасована, вона наявна і саме неправомірність її винесення державним виконавцем є предметом скарги, оскільки такі дії державного виконавця породжують для сторін виконавчого провадження подальші правовідносини та обов`язки, можливість повторного пред`явлення виконавчого листа, де cкаржник є боржником, до примусового виконання; стягнення виконавчого збору тощо.

Тобто, оскільки предметом поданої ОСОБА_2 скарги є законність дій, вчинених державним виконавцем при вирішенні питання щодо прийняття до примусового виконання виконавчого листа, підстав для застосування у даній справі положень п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у суду першої інстанції не було.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не надав юридичної оцінки діям державного виконавця при відкритті виконавчого провадження та доводам скаржника щодо відсутності підстав для відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про закриття провадження, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що висновок суду про відсутність предмету спору не відповідає встановленим обставинам, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Крохмальовою Яною Едуардівною, - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року про закриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції Власюк Світлани Віталіївни щодо відкриття виконавчого провадження, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" (правонаступник Публічного акціонерного товариства "Індустріально-Експортний Банк", - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 20 травня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська