Справа № 215/2785/21
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

24 травня 2021 року суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Камбул М.О. ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2021 року адвокат Ковальчук І.М., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яким просить розірвати шлюб укладений між позивачем та ОСОБА_2 , який було зареєстровано 10 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, актовий запис № 386, оскільки подальше спільне життя позивачем разом з відповідачем і збереження родини стали неможливими. Позов підписаний представником позивача - ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Позовна заява підписана представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Ковальчук І.М.

Відповідно до ч. 1 ст.14СК України, сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За правилами, встановленими ч. 1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила Цивільного кодексу України про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюється.

Враховуючи викладене, право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу має лише один з подружжя, і волевиявлення особи щодо розірвання шлюбу є її індивідуальним бажанням, яке залежить від обставин, що склалися під час спільного проживання у шлюбі і має виражатися самостійно у певних діях, зокрема, у поданні позову про розірвання шлюбу. Отже, право на подання позову про розірвання шлюбу є особистим правом подружжя та не підлягає передорученню.

Суд, аналізуючи наведені положення пункту 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11, вважає за необхідне уникати формальної (буквальної) їх оцінки (можливість розірвання шлюбу винятково органом державної реєстрації актів цивільного стану). Це насамперед пов`язано з тим, що висновок Пленуму Верховного суду України про неможливість розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою представника, безумовно, має спільну юридичну природу з інститутом розірвання шлюбу судом, яке також неможливе за заявою представника одного з подружжя.

Розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану, як і розірвання шлюбу судом має цілком подібні правові наслідки, отже мають бути ініційовані винятково і безпосередньо одним з подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Отже, позовна заява про розірвання шлюбу повинна містити підпис позивача.

Заборона подання позовної заяви про розірвання шлюбу представником одного з подружжя, чітко випливає з ч. 1 ст. 110 СК України, та із самої суті спору, однак не виключає участі представника сторін, насамперед позивача у розгляді справи про розірвання шлюбу. Представник позивача не може сам підписати позовну заяву про розірвання шлюбу, але представник може представляти інтереси позивача чи відповідача. За відсутності позивача не можна ні з`ясувати повною мірою обставини життя подружжя, ні вжити заходів до їхнього примирення.

За змістом ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.

З огляду на викладене, зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, так як подана з порушенням вимог ст. 175, 177 ЦПК України, з наданням позивачу строку для усунення виявлених недоліків шляхом направлення до суду оновленого позову, який підписаний позивачем ОСОБА_1 , також надання його копій відповідно до кількості учасників справи.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 177, 185 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для виправлення вказаних в ухвалі недоліків - десять днів з дня отримання копії даної ухвали.

Попередити ОСОБА_1 , що у випадку не виправлення недоліків позовна заява буде вважатись не поданою і повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвалу складено та підписано суддею 24 травня 2021 року.

Суддя: