Провадження № 22-ц/812/1015/21
Постанова

Іменем України

24 травня 2021 року м. Миколаїв справа № 487/10131/14-ц

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Пасечнюком І.П.,

за участю: прокурора - Волкожа С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2021 року, постановлену суддею Павловою Ж.П., у приміщенні того ж суду в м. Миколаєві, у цивільній справі за скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на дії заступника начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щербатюка Антона Ігоровича,

встановив:

У квітні 2021 року заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до суду зі скаргою на дії заступника начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щербатюка А.І. (далі - Заводський ВДВС).

В обґрунтування скарги зазначав, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 вересня 2017 року за позовом Миколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері витребувано у ОСОБА_1 земельну ділянку площею 982 кв.м. з кадастровим номером :12:001:0003 по АДРЕСА_1 та зобов`язано повернути її у комунальну власність Миколаївської територіальної громади.

На виконання вказаного рішення суду, 26 жовтня 2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист, який за заявою прокурора 26 грудня 2017 року прийнято до примусового виконання державним виконавцем Заводського ВДВС та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55139946.

25 лютого 2021 року державним виконавцем Заводського ВДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В обґрунтування прийнятого рішення державним виконавцем зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером :12:001:0003 по АДРЕСА_1 повернута у комунальну власність, оскільки 12 вересня 2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на неї за Миколаївською міською радою.

Прокурор зазначав про те, що під час здійснення виконавчих дій за цим виконавчим провадженням державним виконавцем мав вжити заходи, передбачені статтями 10, 18, 60 Закону України «Про виконавче провадження», які надали б можливість у примусовому порядку виконати судове рішення, а саме повернути у комунальну власність Миколаївської територіальної громади спірну земельну ділянку.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор просив:

- визнати неправомірними бездіяльність заступника начальника Заводського ВДВС Щербатюка А.І. у виконавчому провадженні №55139946 та постанову від 25 лютого 2021 року про закінчення виконавчого провадження;

- скасувати постанову заступника начальника Заводського ВДВС Щербатюка А.І. від 25 лютого 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 55139946;

- зобов`язати Заводський ВДВС провести виконавчі дії у виконавчому провадженні у порядку, встановленому «Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 квітня 2021 року скаргу повернуто заявнику без розгляду.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що скарга Миколаївської обласної прокуратури не відповідає вимогам частини другої статті 183 ЦПК України, оскільки до неї не додано доказів її надіслання (надання) заявником іншим учасникам справи (провадження), усупереч вимогам норм частини другої статті 183 ЦПК України

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив ухвалу судді скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що частина друга статті 183 Розділу 2 «Заяви з процесуальних питань» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні правовідносини, тому не підлягають застосуванню у даних правовідносинах, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частини першої або другої цієї статті.

За приписами частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Законну України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №34477-ІV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статей 1,3 ЦК України, статей 2,4-5,12-13,19 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

З матеріалів справи убачається, що у квітні 2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення, дії та бездіяльність заступника начальника Заводського ВДВС Щербатюка А.І. (т. 2 а.с.218-224).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2021 року скаргу повернуто заявнику без розгляду.

Повертаючи заявнику без розгляду вказану скаргу районний суд посилався на те, що в порушення вимог частини другої статті 183 ЦПК України скаржником не додано до скарги доказів її надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження) (т. 2 а.с.226).

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, з таких підстав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частини четвертої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити:

1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;

2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;

3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);

4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Ураховуючи викладене, районний суд у порушення вищевказаних норм процесуального законодавства не звернув уваги на те, що вимоги частини другої статті 183 Розділу 2 «Заяви з процесуальних питань» ЦПК України не регулюють форми та зміст позовної заяви, а тому не підлягають застосуванню у цій справі.

Вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.

При цьому, РозділVІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний порядок розгляду таких справ.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що скарга заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури подана та складена з дотриманням вимог ЦПК України, а тому висновок суду першої інстанції про повернення заяви без розгляду є помилковим.

За такого, ухвала Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 квітня 2021 року, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2021 року скасувати, а скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на дії заступника начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щербатюка А.І. направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 24 травня 2021 року.