ПОСТАНОВА
Іменем України

15 квітня 2021 року м. Кропивницький

справа № П/811/245/16

провадження № 22-ц/4809/489/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Житлова комісія Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ;

відповідач - Військова частина - польова пошта НОМЕР_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житлової комісії Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 , НОМЕР_1 ) на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 листопада 2020 року (суддя Шевченко І.М.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов. Обставини направлення справи на розгляд до Ленінського районного суду м. Кіровограда.
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до житлової комісії військової частини - польова пошта НОМЕР_1 з позовною заявою, відповідно до якої просив зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 скасувати протокол від 16 лютого 2016 року № 3, протокол від 08 червня 2015 року, протокол № 19 від 30 грудня 2015 року; поновити позивача в черзі на отримання постійного житла в м. Кіровоград (м. Кропивницький) і підготувати необхідні документи про переведення його службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 в постійне користування (а.с. 3-5 том 1).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення відповідача, оформлені оскаржуваними протоколами, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті всупереч вимогам Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2013 року за № 24/20337.
21 березня 2016 року позивачем до адміністративного суду подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 скасувати протокол від 08 червня 2015 року № 9 та поновити ОСОБА_1 в черзі на отримання постійного житла в м. Кіровограді (м. Кропивницькому) з датою зарахування на квартирний облік 25 серпня 1998 року (а.с. 35 том 1).
Відповідач заперечив проти задоволення позову, стверджуючи, що у позивача як у особи, звільнененої з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, відсутні правові підстави для залишення на житловому обліку у відповідача (а.с. 46-50 том 1).
На підставі ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2016 року було залучено до участі у справі у якості другого відповідача Військову частину польова пошта НОМЕР_1 (відповідач 2) (а.с. 105 том 1).
У письмових поясненнях проти позову Військова частина польова пошта НОМЕР_1 також акцентувала увагу на тому, що житлова комісія Військової частини польова пошта НОМЕР_1 є неналежним відповідачем, оскільки не є самостійним суб`єктом спірних правовідносин та тією особою, яка повинна відповідати за адміністративним позовом. Враховуючи наведене, відповідач 2 просив у задоволенні позову до житлової комісії Військової частини польова пошта НОМЕР_1 відмовити (а.с. 134-139 том 1).
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 203-205 том 1).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивач є особою, яка звільнилась з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту, а не за станом здоров`я, тому правові підстави для залишення його на житловому обліку у військовій частині відсутні.
Зазначена постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду оскаржена позивачем до суду апеляційної інстанції (а.с. 210-217 том 1).
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправними протокольні рішення житлової комісії військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 16 лютого 2016 року № 3 в частині скасування протоколу житлової комісії військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 30 грудня 2015 року № 19 та від 08 червня 2015 року № 9 в частині виключення позивача з обліку потребуючих поліпшення житлових умов; зобов`язано житлову комісію військової частини НОМЕР_1 скасувати протокол від 08 червня 2015 року № 9 та поновити ОСОБА_1 в черзі на отримання постійного житла в м. Кіровоград (м. Кропивницький) з датою зарахування на квартирний облік 25 серпня 1998 року (а.с. 255 259 том 1).
Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на час прийняття оскаржуваних у цій справі рішень відповідача не існувало визначених чинним законодавством підстав для виключення позивача з обліку потребуючих поліпшення житлових умов.
Військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 до Вищого адміністративного суду України подано касаційну скаргу (а.с. 3-12 том 2).
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 березня 2020 року касаційну скаргу військової частини НОМЕР_3 - польова пошта НОМЕР_1 задоволено; постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року скасовано; провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до житлової комісії військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_3 - польова пошта НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії закрито; роз`яснено, що спір може бути розглянуто за правилами цивільного судочинства; роз`яснено позивачеві його право на звернення протягом 10 днів з дня отримання ним цієї постанови до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією (а.с. 59-66 том 2).
За позицією Верховного Суду, викладеною у зазначеній постанові, спірні правовідносини виникли між учасниками справи з приводу реалізації та захисту житлових прав позивача, а отже, існує спір про право, що унеможливлює розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами ЦПК України. Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій були порушені правила юрисдикції, зазначене є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги (ст. 354 КАС України в редакції з 15 грудня 2017 року).
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2020 року задоволено заяву позивача та передано справу за позовом ОСОБА_1 до житлової комісії військової частини польова пошта НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_3 -польова пошта НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії до Ленінського районного суду м. Кіровограда (а.с. 75-77 том 2).
Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до житлової комісії військової частини польова пошта НОМЕР_1 (далі відповідач 1) та військової частини НОМЕР_3 -польова пошта НОМЕР_1 (далі відповідач 2) про зобов`язання вчинити дії; постановлено здійснювати судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання (а.с. 80 том 2).
Відповідачем 2 подано до суду першої інстанції письмові пояснення, у яких просив у задоволенні позову відмовити, оскільки норми законодавства, які регулюють забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями не передбачають підстав для залишення позивача на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, з огляду на його звільнення у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту та наявністю у нього лише 17 років 09 місяців календарної вислуги (а.с. 124-127 том 2).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 до житлової комісії Військової частини - польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ) про зобов`язання вчинити дії задоволено; зобов`язано житлову комісію Військової частини - польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ) скасувати протокол № 9 від 08 червня 2015 року та поновити ОСОБА_1 в черзі на отримання постійного житла в м. Кропивницький з датою зарахування на квартирний облік з 25 серпня 1998 року; стягнуто з відповідача 2 на користь позивача судові витрати у справі в сумі 552,00 грн.
Ухвалюючи судове рішення у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття рішення, оформленого оспорюваним позивачем протоколом, не існувало визначених чинним законодавством підстав для виключення позивача з обліку потребуючих поліпшення житлових умов, у зв`язку з тим, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов до набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-ІУ «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.
Крім того, позивач є пенсіонером Збройних Сил України та отримує пенсію за вислугу років. На день звільнення ОСОБА_1 зі Збройних Сил України підстав для виселення зі службового житла не було, так як він мав вислугу більше 20 років.
Суд відхилив посилання представника військової частини на ч. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як на підставу зняття позивача з квартирного обліку, та зазначив, що підстави зняття з квартирного обліку встановлені п. 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Суд дійшов висновку, що відповідач по відношенню до позивача діяв не у визначений законом спосіб та всупереч законодавства, яким мають регулюватися спірні правовідносини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) оскаржила його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права та без врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, судом неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи.
Стверджує, що суд повинен був дослідити ті докази та фактичні обставини, які вказують на підстави зарахування позивача на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов, перебування на такому обліку, а також обставини, які вказують на законність чи протиправність зняття його з обліку. Натомість, суд допустив довільне та невірне трактування норм матеріального права, дослідив докази, які не мають відношення до предмету спору, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. Так, станом на 25 серпня 1998 року (момент постановлення позивача на облік) порядок зарахування на облік та отримання житла у Збройних Силах України визначався Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Положенням про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України в редакції наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20. Суд безпідставно послався на п. 13 розділу 2 зазначеного Положення та не дослідив п. 37 розділу 3 Положення, саме який врегульовував умови забезпечення житлом військовослужбовців при звільненні з військової служби у запас чи відставку.
Оскільки на момент набуття чинності Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач ще не набув права на забезпечення житлом за рахунок держави, судом застосовано норму права, яка не поширюється на позивача.

Судом проігноровано заперечення відповідача 2 проти дослідження обставин, які не стосуються предмету спору, зокрема, наявності у позивача службового житла, а також щодо непоширення пільгової вислуги років на спірні правовідносини.

Звертає увагу, що питання виселення позивача зі службового житла чи виключення такого житла із числа службового не має відношення до предмету спору, а тому суд вийшов за межі позовних вимог.

Наголошує, що позивач звільнений із військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту та за наявності лише 17 років 09 місяців календарної вислуги, що позбавляє його права залишатися на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Зазначений правовий висновок висловлений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 752/5881/15-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 295/8491/16-ц.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25 січня 2021 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) залишено без руху; встановлено строк для усунення скаржником недоліків апеляційної скарги.

Оскільки недоліки апеляційної скарги було усунуто у повному обсязі та у встановлений строк, відповідно до ухвали від 15 лютого 2021 року апеляційним судом поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 листопада 2020 року; відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву.

01 березня 2021 року до апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін з підстав, що були наведені у позові та в ході судового розгляду даної справи (а.с. 203-208 том 2).

03 березня 2021 року закінчено підготовчі дії; справу призначено до розгляду у суді апеляційної інстанції на 08 квітня 2021 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

У судовому засіданні 08 квітня 2021 року оголошено перерву до 14 год. 00 хв. 15 квітня 2021 року.

У відповідності до вимог процесуального закону учасники справи повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 213-217, 222 том 2).

Після оголошеної перерви, учасники справи своїм процесуальним правом на участь у засіданні суду апеляційної інстанції не скористались.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступного.

Обставини справи, встановлені судами

У відповідності до Закону України від 17 березня 2014 року №1126-VII «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»», розпоряджень Генерального штабу Збройних Сил України від 19 березня 2014 року № 322/1/024, від 22 березня 2014 року № 322/1/538ДСК та наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (з основної діяльності) від 11 травня 2014 року № 260, Військова частина НОМЕР_3 перейшла на умовне найменування «Військова частина польова пошта НОМЕР_1 » (а.с. 72 том 1). Відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26 квітня 2017 року № Д-322/1/5дск, наказу командувача ССО Збройних Сил України від 28 квітня 2017 року № 175 дск та наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19 травня 2017 року №621, Військова частина польова пошта НОМЕР_1 з травня 2017 року перейшла на умовне найменування «Військова частина НОМЕР_3 » (а.с . 182 том 2). Наказом Міністерства оборони України від 27 грудня 2019 року № 285 найменування «Військова частина НОМЕР_3 » було змінено на «Військова частина НОМЕР_2 ».

Отже, наразі найменування відповідача 2 - Військова частина НОМЕР_2 .

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України з 01 серпня 1993 року по 10 серпня 2011 року (а.с. 24-27 том 1).
На підставі наказу Командувача сухопутних військ Збройних Сил України від 06 травня 2011 року № 178 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за п «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із закінченням терміну контракту). Зазначено, що вислуга років позивача у Збройних Силах: календарна 17 років 09 місяців, пільгова 23 роки 09 місяців. Підлягає направленню на військовий облік до Кіровоградського ОМВК Кіровоградської . Контракт закінчується 19 червня 2011 року (а.с. 12 том 1).
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 03 серпня 2011 року № 161 позивач з 10 серпня 2011 року виключений зі списків особового складу військової частини, з усіх видів забезпечення і направлений для зарахування на військовий облік до Кіровоградського ОМВК Кіровоградської області (а.с. 11 том 1).
У період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_3 селища Першотравневе Кіровського району Автономної Республіки Крим з 1998 по 2003 рік ОСОБА_1 зарахований на загальний квартирний облік як особа, що потребує поліпшення житлових умов з 25 серпня 1998 року (а.с. 19, 53 том 1).
24 липня 2003 року позивача було зараховано до загальної квартирної черги у м. Кіровограді (а.с. 54 том 1); 10 серпня 2006 року внесено зміни до квартирної справи ОСОБА_1 , що потребує поліпшення житлових умов, у зв`язку зі зміною складу сім`ї - народженням дитини (а.с. 55 том 1).
21 грудня 2010 року житловою комісією військової частини було розглянуто питання розподілу службового житла двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яку вирішено розподілити ОСОБА_1 зі збереженням квартирної черги (а.с. 56 том 1).
Відповідно до рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 02 серпня 2011 року № 753 позивач з сім`єю (у складі трьох осіб) отримав ордер від 05 серпня 2011 року № 26 зі строком дії протягом 30 днів, який є підставою для вселення у службове жиле приміщення, що складається з двох кімнат по АДРЕСА_1 (а.с. 13 том 1).
Згідно з протоколом засідання житлової комісії Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 20 січня 2015 року № 1 житлова комісія вказала на відсутність заперечень щодо зняття статусу службова квартира з двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 57 том 1).
18 травня 2015 року помічником командира частини з правової роботи - лейтенантом юстиції Білоножко А.Є. на ім`я командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 подано рапорт про виявлені порушення законодавства, допущені житловою комісією військової частини, щодо триваючого квартирного обліку у військовій частині колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 після його звільнення з військової служби у 2011 році у зв`язку із закінченням строку контракту; прийняття 20 січня 2015 року житловою комісією рішення про надання згоди на виключення з числа службових квартири АДРЕСА_3 ), в якій проживає колишній військовослужбовець ОСОБА_1 . Тому було запропоновано, зокрема, переглянути житловій комісії військової частини рішення від 20 січня 2015 року щодо надання згоди на виключення з числа службових квартири АДРЕСА_3 ) з метою приведення його у відповідність до вимог діючого законодавства; розглянути житловій комісії військової частини обґрунтованість перебування на квартирному обліку ОСОБА_1 , звільненого з військової служби у зв`язку із закінченням контракту (а.с. 58-61 том 1).
27 травня 2015 року на адресу позивача було направлено повідомлення про дату, час і місце засідання житлової комісії військової частини щодо розгляду питань про право ОСОБА_1 перебувати на квартирному обліку та виключення із числа службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 62-63 том 1).
Відповідно до рішення житлової комісії Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , оформленого протоколом від 08 червня 2015 року № 9, виключено ОСОБА_1 з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у Військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 з 08 червня 2015 року, у зв`язку з втратою права перебування на квартирному обліку; скасовано протокол від 20 січня 2015 року № 1(а.с. 150-151 том 1).
Позивач вважає, що зазначеним рішенням житлової комісії Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 було порушене його гарантоване Конституцією України та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на житло, за захистом якого звернувся до суду з позовом у даній справі.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України (абз. 3-4, 7 п. 1 ст. 12 Закону у редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного рішення).

Відповідно до абз. 1 п. 9 ст. 12 Закону військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

На виконання приписів вищевказаної статті Закону постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок).

За п. 3 Порядку у редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного рішення, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Відповідно до п. 29 Порядку військовослужбовці,які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я,а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому

комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Колегія суддів зауважує, що дія п. 9 ст. 12 Закону та п. 29 Порядку безпосередньо пов`язується із тим, з яких саме підстав військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.

Пунктом 30 Порядку передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Крім того, відповідно до п. 1.4. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин і до 16 жовтня 2018 року (далі Інструкція), військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до 1 січня 2005 року (набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку - без врахування вислуги на військовій службі.

За абз. 1 п. 2.17 Інструкції , військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, за неможливості використання на військовій службі, а також після закінчення строку контракту при досягненні 20 років вислуги на військовій службі в календарному обчисленні, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання житла.

З аналізу зазначених норм вбачається, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а, отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, у тому числі і в разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку. Крім того, залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі.

Як було встановлено у даній справі, ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за п «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із закінченням терміну контракту). Відповідно до наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 06 травня 2011 року № 178 про звільнення позивача з війської служби, вислуга років останнього у Збройних Силах складала: календарна 17 років 09 місяців, пільгова 23 роки 09 місяців. Позивач є військовим пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років.

Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як вбачається з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 03 серпня 2011 року № 161, позивача виключено зі списків особового складу частини з 10 серпня 2011 року. Отже, календарна вислуга років позивача складає 18 років.

Підсумовуючи викладені вище вимоги законодавства та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для перебування позивача на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Апеляційним судом враховано правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 червня 2018 року у справі №752/5881/15-ц, постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 295/8491/16-ц, від 10 вересня 2020 року у справі № 359/5527/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 460/6032/18.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо незастосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Закону України від 24 червня 2004 року «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з тих підстав, що позивач перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 25 серпня 1998 року.

Так, відповідно до розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» цей Закон набирає чинності з 01 січня 2005 року. Військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.

Однак, судами було встановлено та не заперчується жодною із сторін, що позивач не був забезпечений жилим приміщенням для постійного проживання ні до 01 січня 2005 року, ні після цієї дати.

Тож, відповідний висновок суду першої інстанції ґрунтується на неправильному розумінні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Разом з тим, апеляційним судом враховується також наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Тобто, визначення предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін (аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц та від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).
При цьому суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Колегією суддів враховується також, що мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин.
Відповідно до абз.1 п.1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного рішення) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення, зокрема, на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, який має вищу юридичну силу у порівнянні з нормативно-правовими актами органів виконавчої влади.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 39, ч. 4 ст. 40 ЖК УРСР рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів; зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік.

За викладеного, рішення житлової комісії військової частини про виключення позивача з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов від 08 червня 2015 року, оформлене протоколом № 9, прийняте з порушенням визначеного законом порядку.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 295/11158/17.

Про порушення порядку прийняття оспорюваного рішення свідчить також наступне.

Відповідно до копії витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 11 жовтня 2013 року № 442 «Про переобрання членів та керівного складу житлової комісії частини» головою житлової комісії частини призначено капітана ОСОБА_2 , заступником голови житлової комісії частини майора ОСОБА_3 , членами житлової комісії призначено: майора ОСОБА_4 , майора ОСОБА_5 , майора ОСОБА_6 , старшого лейтенанта ОСОБА_7 , секретарем житлової комісії частини призначено солдата Майбороду К.О. (а.с. 146 том 1).

Як вбачається зі змісту протоколу № 9 від 08 червня 2015 року, рішення про виключення позивача з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, прийняте житловою комісією у складі голови житлової комісії ОСОБА_2 та членів комісії: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с. 150-151 том 1).

При цьому, будь-які докази виключення зі складу житлової комісії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та обрання до її складу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у матеріалах справи відсутні. При цьому, варто зазначити, що саме ОСОБА_8 було підготовлено та подано командиру віськової частини рапорт про недотримання житловою комісією військової частини законодавства, що регулює підстави перебування на квартирному обліку осіб, звільнених з віськової служби у запас або у відставку, та рекомендовано розглянути питання обґрунтованості перебування на квартирному обліку ОСОБА_1 (а.с. 58-61 том 1).

Апеляційним судом з`ясовано також, що відповідно до наявних у матеріалах справи копій витягів з протоколу засідання житлової комісії від 08 червня 2015 року № 9, відповідність яких оригіналу засвідчувалась посадовими особами віськової частини та відтиском гербової печатки, головою житлової комісії зазначено капітана ОСОБА_2 (а.с. 67, 88, 95 том 1).

Разом з тим, у копії витягу з протоколу засідання житлової комісії від 08 червня 2015 року № 9, відповідність якої оригіналу також засвідчувалась підписом ТВО начальника штабу та відтиском гербової печатки військової частини, головою житлової комісії зазначено майора ОСОБА_11 (а.с. 80 том 1). Як вбачається з супровідного листа від 25 березня 2016 року №1043, саме копію витягу з протоколу засідання житлової комісії від 08 червня 2015 року № 9, у якому головою житлової комісії вказаний майор ОСОБА_11 , військовою частиною було направлено позивачу у відповідь на запит останнього (а.с. 77 том 1).

Не відповідає змісту оспорюваного рішення від 08 червня 2015 року також наявна у матеріалах справи довідка від 02 листопада 2015 року №2966 про перевірку житлових умов позивача та членів його сім`ї (а.с. 91 том 1). Так, відповідно до вказаної довідки комісія у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 дійшла висновку, що ОСОБА_1 , який проживає разом з сім`єю у двокімнатній службовій квартирі, потребує поліпшення житлових умов (а.с. 91 том 1).

Колегією суддів береться до уваги, що ОСОБА_2 , як голова житлової комісії віськової частини, не міг не знати про прийняте 08 червня 2015 року житловою комісією під його головуванням рішення про зняття позивача з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Крім того, апеляційним судом враховано, що відповідно до п. 10 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, оперативний облік службових житлових приміщень ведеться у військовій частині та квартирно-експлуатаційному органі. Тож, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Кіровограда у обов`язковому порядку мав бути повідомлений про прийняття житловою комісією військової частини рішення щодо зняття позивача з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Разом з тим, відповідно до довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кіровограда від 04 листопада 2015 року № 72, виданої позивачу, майор запасу ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у Військовій частині польова пошта НОМЕР_1 з 25 серпня 1998 року по теперішній час (а.с. 92 том 1).

Викладені вище фактичні обставини у своїй сукупності викликають обґрунтовані сумніви у дотриманні військовою частиною законності під час прийняття оспорюваного рішення.

Таким чином, рішення від 08 червня 2015 року, оформлене протоколом № 9 прийняте з порушенням передбаченого порядку, протокол житлової комісії віськової частини від 08 червня 2015 року № 9 підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню у черзі на отримання постійного житла в м. Кропивницький з датою зарахування на квартирний облік з 25 серпня 1998 року.
Оскільки до такого ж кінцевого висновку дійшов і суд першої інстанції, а апеляційний суд виклав власну правову оцінку обставин справи, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у даній справі.

Разом з тим, апеляційним судом було встановлено, що ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2016 року у даній справі було залучено другого відповідача (відповідач 2) - Військову частину - польова пошта НОМЕР_1 (а.с.105 том 1).
Після направлення Верховним Судом матеріалів даної справи до Ленінського районного суду м. Кіровограда (а.с. 75-78 том 2) та відкриття провадження у цивільній справі судом першої інстанції (а.с. 80 том 2) склад учасників даної справи не змінювався.

Таким чином, судом першої інстанції розглянуто справу, де позивачем є ОСОБА_1 , відповідачем 1 Житлова комісія Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , відповідачем 2 Військова частина НОМЕР_3 , найменування якої в подальшому було змінено на Військову частину НОМЕР_2 .
За вимогами ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. У свою чергу, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Зазначений перелік є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.
Віськовою частиною неодноразово наголошувалось, що житлова комісія не є самостійною юридичною особою, оскільки не наділена цивільною правоздатністю і дієздатністю.
Оскільки житлова комісія (відповідач 1) є колегіальним органом військової частини (відповідача 2), фактично відповідач 1 та відповідач 2 є однією правосубєктною особою. Відповідно єдиним відповідачем у справі, тобто особою, до якої пред`явлені позовні вимоги, є Військова частина НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 , НОМЕР_1 ).

Однак, зазначеного судом першої інстанції помилково враховано не було, що зумовлює необхідність у зміні мотивувальної та резолютивної частин оскаржуваного рішення у частині зазначення найменування відповідача.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 12 листопада 2020 року необхідно змінити у частині зазначення найменування відповідача, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 , НОМЕР_1 ) підлягає частковому задоволенню.

У зв`язку з тим, що по суті спору оскаржуване судове рішення не змінене та не скасоване, розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 , НОМЕР_1 ) на рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 12 листопада 2020 року задовольнити частково.

Мотивувальну та резолютивну частини рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 листопада 2020 року змінити в частині зазначення найменування відповідача - Житлова комісія Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , замінивши його на Військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 , НОМЕР_1 ).

У решті рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний