Справа № 466/4313/20 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/2889/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Приколоти Т.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків завданих у результаті ДТП,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення на її користь 42 219,89 гривень в якості відшкодування матеріального збитку, 7000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, 3 000 гривень витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи та стягнення судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 02 травня 2020 року о 14 год. 15 хв. у м. Львові на проспекті Чорновола, 45 а трапилася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), у результаті якої водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «NISSAN» реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодив транспортний засіб марки «NISSAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності позивачці ОСОБА_2 .

Згідно з постановою Сихівського районного суду м. Львова від 14.05.2020 винуватцем ДТП було визнано ОСОБА_1 .

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ч.1 ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Випадок, коли майнова шкода завдається джерелом підвищеної небезпеки врегульований ч.2 ст. 1187 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Власником та особою, що керувала автомобілем, яким було завдано шкоду, є ОСОБА_1 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 застрахована не була.

Однак, згідно отриманої від відповідача інформації, він є учасником бойових дій, тому відповідно до положень ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Ліміт відповідальності МТСБУ станом на момент ДТП, згідно положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також розпорядження Нацкомфінпослуг №538 "Про внесення змін до деяких нормативно - правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09.04.2019 року становить 130 000 гривень за шкоду, заподіяну майну потерпілої особи.

Тому, з урахуванням вищенаведеного, ОСОБА_2 звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну на суму 130 000,00 гривень.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон) передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 7.38 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженою спільним Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №1454/5/2092. Значення коефіцієнту фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та для складників КТЗ (колісні транспортні засоби), строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Висновком №73 судової автотоварознавчої експертизи, складеним 01.06.2020 судовим експертом Галамаєм Я.І., який має кваліфікацію судового експерта, було встановлено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу марки « NISSAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності позивачці ОСОБА_2 , становить 172 219,89 гривень (без ПДВ).

Позивач вказує, що у даному випадку виникла ситуація, за якої МТСБУ законно виплатило страхове відшкодування, розміру якого не вистарчає для повного відшкодування завданої шкоди (реальних збитків) потерпілому.

Крім того, у даній справі особою, яка завдала матеріальної шкоди, яка є винною у спричиненні такої шкоди, є відповідач. З урахуванням того, що відповідальність була частково застрахована і страховик відшкодував частину завданих збитків, то у відповідача залишилося зобов`язання сплатити на користь Позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 42 219,89 грн.

У позовній заяві вказує, що вона зверталася до відповідача ОСОБА_1 із пропозицією добровільно відшкодувати заподіяні збитки, проте відповідач жодних коштів ОСОБА_2 так і не відшкодував.

Тому, на переконання позивача, з винуватця ДТП - ОСОБА_1 підлягає до стягнення 42 219,89 гривень у якості відшкодування матеріального збитку, що не покривається лімітом відповідальності МТСБУ (172 219,89 -130 000,00 = 42 219,89).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків завданих у результаті дорожньо-транспортної пригод- задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість відшкодування матеріального збитку в розмірі 42 219, 89 грн (сорок дві тисячі двісті дев`ятнадцять гривень, 89 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 :

- 840,80 грн ( вісімсот сорок гривень 80 коп) сплачений судовий збір,

- 7 000,00 грн (сім тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу

- 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.) за проведення судової автотехнічної експертизи.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, внаслідок неналежного дослідження доказів та наведених ним ключових аргументів, не здійснивши їх оцінки, суд першої інстанції при розгляді даної справи допустив неповноту встановлення обставин, які мають значення для цієї справи, а також допустив неправильне застосування норм матеріального права, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню п. 34.3 cт. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосовно того, що МТСБУ зобов`язане відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи. Витрати на професійну правничу допомогу завищені.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Судом установлено, що 02 травня 2020 року о 14 год. 15 хв. у м. Львові на проспекті Чорновола, 45а трапилася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), у результаті якої водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «NISSAN» реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодив транспортний засіб марки «NISSAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності позивачці ОСОБА_2 .

Згідно з постановою Сихівського районного суду м. Львова від 14.05.202, винуватцем ДТП було визнано ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Установлено також, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 застрахована не була.

Однак, відповідач є учасником бойових дій, тому відповідно до положень ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Ліміт відповідальності МТСБУ станом на момент ДТП, згідно положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також розпорядження Нацкомфінпослуг №538 "Про внесення змін до деяких нормативно - правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09.04.2019 року становить 130 000 гривень за шкоду, заподіяну майну потерпілої особи.

Згідно висновку №73 судової автотоварознавчої експертизи від 01.06.2020 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу марки «NISSAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності позивачці ОСОБА_2 , становить 172 219.89 гривень (а.с.10-24).

Позивачем отримано від МТСБУ страхове відшкодування у розмірі 130 000 гривень за заподіяні їй збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Також, згідно з ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП транспортному засобу, сума в розмірі 42 219,89 гривень в якості відшкодування матеріального збитку, що не покривається лімітом відповідальності МТСБУ (172 219,89 -130 000,00 = 42 219,89). При цьому суд виходив з розміру заподіяних збитків, встановлених висновком №73 судової автотоварознавчої експертизи згідно договору №32 від 15 травня 2020 року, наданим судовим експертом Галамаєм Я.І., який має кваліфікацію судового експерта, і був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, тому такий який є належним та допустимим доказом.

Висновки суду в частині стягнення матеріального збитку в розмірі 42 219,89 грн достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи. Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Суд також стягнув з відповідача на користь позивача 3 000 грн витрат на проведення експертизи. Проте позивач не обгрунтував підстав стягнення витрат на проведення експертизи саме з відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до п.34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Враховуючи наведене, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення експертизи слід скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в цій частині позовних вимог.

Відповідно до положень ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Відповідно до п.2-6 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомог адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем надано договір про надання правової допомоги № 01-06-20 від 05.06.2020 (а.с.64), додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 05.06.2020, якою передбачено, що розмір винагороди за ведення справи становить 7 000 грн (а.с.65), та копію дубліката квитанції про оплату правової допомоги (а.с.63).

Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, у матеріалах справи відсутній.

У суді першої інстанції відповідач подав заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2 000 грн, покликаючись на те, що сума витрат на професійну правничу допомогу значно завищена, визначена без урахування складності справи, не відповідає критеріям розумності і реальності таких витрат (а.с.80-82).

Суд першої інстанції, стягуючи з відповідача витрати на правничу допомогу не взяв до уваги вищенаведене, не мотивував стягнення витрат на правничу допомогу саме у розмірі 7 000 грн за відсутності детального опису наданих послуг. За таких обставини, рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн слід змінити, зменшивши до 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на проведення експертизи в розмірі 3 000 грн - скасувати.

Ухвалити нову постанову в цій частині, якою у стягненні з ОСОБА_1 витрат на проведення експертизи відмовити.

Рішення в частині стягнення та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 12.01.2021

Головуючий

Судді