Справа № 199/8947/20
РІШЕННЯ

іменем України

07.05.2021

м. Дніпро

справа №199/8947/20

провадження № 2/199/1392/21

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

секретаря судового засідання Столяренко А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення до житлового приміщення та стягнення моральної шкоди, -

за участі учасників справи:

представника позивача - адвоката Яковченко В.І.,

представника відповідача - адвоката Дрожак Ю.М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення до житлового приміщення та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником 43/100 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 23.11.1991, де на теперішній час є зареєстрованою.

На час складання вищезазначеного договору дарування, у спірному домоволодінні проживали інші співвласники. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 17.04.1997 будинок було розділено та визначені частки інших співвласників, оскільки будинок є спільною частковою власністю.

На теперішній час у спірному домоволодінні вже значний період часу проживає відповідач ОСОБА_2 , яка з невстановлених підстав незаконно захопила частину житла, без відома ОСОБА_1 переобладнала всі кімнати та стала проживати повністю у всьому будинку, не допускаючи останню до житлового будинку, який являється її приватною власністю.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією щодо спільного користування зазначеним майном, але остання відмовляється та ігнорує всі пропозиції та вимоги, оскільки відповідач не визнає її права на частку даного житлового будинку. Також зазначила, що відповідач категорично відмовляється встановити порядок користування зазначеним майном мирним шляхом.

На підставі викладеного, просила суд усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні належною їй на праві власності частини житлового будинку АДРЕСА_1 ; вселити ОСОБА_1 в житловий будинок АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю у розмірі 43/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з - жилого приміщення №1-2 площею 11,4 кв.м., кімнати №1-3 площею 12,0 кв.м., веранди 1-1 площею 3,0 кв.м.; зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 дублікат ключів від замка на вхідних дверях; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн., а також судові витрати по справі (а.с.1-5).

Ухвалою суду від 13 січня 2021 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.49).

Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року судове засідання по вищезазначеній цивільній справі ухвалено здійснювати у дистанційному режимі відеоконференції між Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська та Апостолівським районним судом Дніпропетровської області (а.с.60).

Ухвалою суду від 03 березня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.66).

Ухвалою суду від 23 квітня 2021 року судове засідання по цивільній справі ухвалено здійснювати у дистанційному режимі відеоконференції між Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська та Апостолівським районним судом Дніпропетровської області (а.с.82).

07 травня 2021 року справа розглянута по суті з ухваленням рішення.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином.

Представник позивача адвокат Яковченко В.І. у судовому засіданні підтримав позов з підстав викладених у ньому. Додатково зазначив, що відповідач взагалі не визнає права позивача на її частку спірного домоволодіння. В порядку досудового врегулювання спору, ОСОБА_1 зверталася до органів Національної поліції щодо усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, оскільки відповідач не допускала позивача до її частки житлового будинку, зачинивши ворота. Утім, на час звернення до суду, відповіді з поліції так і не отримано. Внаслідок дій відповідача, а саме фактичного не допуску позивача до частини житлового будинку, що належить останній на праві спільної часткової власності, ОСОБА_2 фактично позбавила позивача права користуватися своїм майном. Окрім цього, відповідач незаконно захопила частину житла, без відома ОСОБА_1 переобладнала всі кімнати та проживає повністю у всьому будинку. Також зазначив, що ОСОБА_2 на протязі значного часу завдає ОСОБА_1 постійні душевні страждання та переживання, оскільки своїми діями відповідач позбавила права користуватися своїм майном не лише позивача, а і її сім`ю, яка на теперішній час перебуває у скрутному становищі. На підставі викладеного, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином.

Представник відповідача адвокат Дрожак Ю.М. заперечувала проти задоволення позовних вимог, підтримавши наданий суду відзив. Додатково зазначила, що 20.10.1968 між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Далі, рішенням суду були визначені частки інших співвласників з яких: ОСОБА_3 належить 57/200 частини будинку, ОСОБА_7 належить 57/400 частин будинку, відповідачу - 57/400 частин, а позивачу - 43/100 частин спірного будинку. Відповідач ОСОБА_2 проживає у спірному домоволодінні починаючи з 1968 року до теперішнього часу, а місце проживання в ньому зареєстровано починаючи з 16.06.1993. Представник відповідача також заперечувала щодо доводів позивача викладених у позовній заяві щодо захоплення належної позивачу частини житла, оскільки позивач не може до нього потрапити та що начебто відповідач чинить перешкоди в користуванні житловим приміщенням, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження викладеного. Позивач у будинку ніколи не проживала, жодним чином не брала і не бере участі ані у капітальному, ані у технічному ремонті будинку, його утриманні та утриманні прибудинкової території, жодного разу не сплачувала за комунальні послуги та інші обов`язкові платежі по будинку. На підставі викладеного, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.71-76).

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що за договором дарування ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 23.11.1991, зареєстровано в реєстрі за №2-3889, де на теперішній час є зареєстрованою (а.с.15-17,12).

Судом також встановлено та визнано сторонами, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 1997 року договір купівлі-продажу від 20.10.1968 1/2 частини домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 визнано дійсним.

Зазначеним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.1997 за ОСОБА_1 було визнано право власності на частину будинку у розмірі 43/100.

Крім того, згідно інформації БТІ спірне домоволодіння належить - ОСОБА_3 - 57/200 частин будинку, ОСОБА_7 - 7/400 частин будинку, ОСОБА_2 - 57/400 частин будинку та ОСОБА_1 належить 43/100 частин будинку (а.с.18,19).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2020 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майном за набувальною давністю.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.09.2020 апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.03.2020 залишено без змін (а.с.27-32).

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначила, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спірним домоволодінням, не відчиняє двері/ворота та не надає ключів. На її вимоги надати доступ до будинку відповідач не реагує.

Судом встановлено, що позивач зверталася до Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні будинком, співвласником якого вона є.

Із листа т.в.о. начальника Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 19.11.2020 вбачається, що зазначене звернення у встановленому законом порядку зареєстровано до єдиного обліку заяв і повідомлень 22.10.2020 за №35352 та розглянуто працівниками поліції в порядку Закону України «Про звернення громадян». У зв`язку з чим, запропоновано звернутися до суду з позовом з приводу перешкоджання користування майном (а.с.53).

Таким чином, відповідач своїми діями порушує право позивача на вільне користування будинком, який належить їй на праві приватної власності.

Доказів про наявність позову про визнання майна, а саме будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , особистою власністю ОСОБА_2 відповідач суду не надала. В натурі поділ не проводився, порядок користування житлом не визначався.

Згідно ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно ч.1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно, може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення,призначені для постійного проживання.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав,передбачених законом.

Пунктами 33, 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до змісту положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право, як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Оскільки право власності є абсолютним правом, що виключає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник на підставі ст. 391 ЦК України та ст. 150 ЖК України може захистити своє порушене право шляхом вселення.

Позивач не має ані ключів, ані доступу до спірного домоволодіння, а відповідач відмовляється добровільно пустити її до спірного будинку для проживання, а тому позивач позбавлена можливості користуватись своєю власністю.

Таким чином в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні спірним домоволодінням на протязі тривалого часу.

Отже, позовна вимога про усунення перешкод у користуванні належної ОСОБА_1 на праві власності частини житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом вселення до нього та зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні вказаним будинком підлягає задоволенню, оскільки відповідач відмовляється добровільно пускати позивача до будинку та з даного приводу позивач зверталася до правоохоронних органів, що свідчить про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні їх спільною власністю та право позивача має бути відновлено шляхом вселення та зобов`язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_1 спільним майном. Крім того, у суді сторона відповідача позов не визнала.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Оцінивши доводи позову в частині обґрунтування завданої моральної шкоди, суд дійшов висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 позбавлена можливості користуватися належним їй майном, та з урахуванням того, що суд дійшов висновку про наявність порушення відповідачем прав позивача, оскільки саме ОСОБА_2 чинить позивачу перешкоди у користуванні майном, суд вважає за можливе задовольнити частково вимоги ОСОБА_1 , стягнувши з відповідача 3000 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.

Судові витрати розподілити згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення до житлового приміщення та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні належної їй на праві власності частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 в житловий будинок АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю у розмірі 43/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з - жилого приміщення №1-2 площею 11,4 кв.м., кімнати №1-3 площею 12,0 кв.м., веранди 1-1 площею 3,0 кв.м.

Зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 дублікат ключів від замка на вхідних дверях.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2 522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн. 40 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 17 травня 2021 року.

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_2 .

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_3 .

Суддя О.Б.Подорець