17.05.2021 Справа № 756/5650/21
Унікальний номер судової справи 756/5650/21
Номер провадження 2/756/4172/21
РІШЕННЯ

Іменем України

17 травня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Банасько І.М.,

за участю секретаря судового засідання Чагір Б.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

УСТАНОВИВ :

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги позову обґрунтовує тим, що позивач придбав на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2021 вказану вище квартиру у ОСОБА_3 . Право власності позивача на квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку. Продавець квартири та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. Підставою реєстрації відповідача у спірній квартирі слугувало те, що продавець квартири була її власником. Отже, відповідач мав право користування квартирою внаслідок того, що був членом сім`ї продавця, а саме її чоловіком. Тобто, право користування відповідача квартирою з 15.12.2006 ґрунтувалось виключно на тому, що її власником була його дружина. Відповідач фактично в квартирі не проживає, зв`язку з ним у позивача немає, з часу укладення договору купівлі-продажу відповідач добровільно не знявся з реєстрації.

Ухвалою суду від 19.04.2021 за вказаним позовом відкрито провадження, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 17.05.2021.

Позивач подав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримав, просив задовольнити.

Відповідач подав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, вимоги позову визнає та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем у справі.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.04.2021 продавець ОСОБА_3 передала у власність покупця ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Договір посвідчено 05.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новак Т.В. (а.с. 7).

Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу у квартирі зареєстроване місце проживання чоловіка продавця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з моменту укладення цього договору, втрачає право користування (в тому числі проживання) відчужуваною квартирою та не матиме жодних правових підстав на користування нею. Цей договір є достатньою правовою підставою для зняття з реєстрації місця проживання в квартирі громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (дата формування 05.04.2021) право приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 8).

Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що право зареєстрованої в квартирі за згодою власника особи щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло, даних про те, що відповідач фактично проживає за адресою вищезазначеної квартири матеріали справи не містять, а зобов`язанням щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку передбачено умовами договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вбачаються визначені законом підстави для усунення позивачеві, як власникові квартири, перешкод у здійсненні ним права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76 - 81, 89, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Банасько