КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 759/156/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4388/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Войтенко Ю.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

11 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Максюк І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення майна, -

В С ТА Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про повернення майна, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що між позивачем та відповідачем 07 листопада 2015 року було укладено договір позички, відповідно до якого він передав ОСОБА_1 у користування належний йому автобус марки «Мерседес Бенц», модель 313, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 192800,00 грн., що підтверджується актом прийому - передачі.

Згідно з постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня2019 року вказаний договір носить ознаки найму (оренди) транспортного засобу, оскільки він не посвідчений нотаріально, та є недійсним (нікчемним) і не породжує ніяких правових наслідків для його учасників.

Зазначає, що апеляційний суд вказаною постановою зобов`язав позивача повернути відповідачу отримані кошти за вказаним договором, але не вирішив питання про повернення відповідачем отриманого нею належного позивачу автобуса. Своє рішення суд мотивував тим, що в межах спору позивач не ставив питання реституції.

Враховуючи наведене, позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_1 повернути належний позивачу автобус марки «Мерседес Бенц», модель 313, р.н, НОМЕР_1 та реєстраційне посвідчення транспортного засобу та відшкодувати сплачені ним судові витрати: судовий збір в розмірі 1928,00 грн. та вартість трьох поїздок до суду в розмірі 360,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поверненння майна задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 автобус марки «Мерседес Бенц», модель 313, реєстраційний номер НОМЕР_1 і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 28.01.2006 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачену суму судового збору в розмірі 1928,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 28 жовтня 2020 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити, вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що автобус марки «Мерседес Бенц», модель 313, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу вибуло із користування відповідача на підставі законних вимог виконавця в рамках виконавчого провадження №610227420 ще 30 липня 2020 року (тобто до прийняття оскаржуваного рішення), що підтверджується постановою про опис та арешт майна боржника від 30 липня 2020 року.

З вказаної постанови вбачається, що державним виконавцем Беланом І.В. Києво- Святошинського РВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) здійснено вихід в порядку виконання доручення про проведення виконавчих дій, здійснено опис (один ключ від автобуса та техпаспорт на автобус) та накладено арешт на автобус марки «Мерседес Бенц», модель 313, реєстраційний номер НОМЕР_1 та передано на відповідальне зберігання представнику по довіреності ДП «СЕТАМ» Іващенку О.О. від 10 січня 2020 року.

Зазначає, що ОСОБА_2 - боржник за виконавчим провадженням №610227420 дії державного виконавця про розшук автобусу, накладення арешту на автобус, опис та передачу автобусу на відповідальне зберігання представнику ДП «СЕТАМ» не оскаржував в судовому порядку.

Враховуючи викладене скаржник вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме вимоги частини 1 статті 216 ЦК України, та порушено норми процесуального права ст. ст. 12, 263 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 07.11.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у простій письмовій формі укладено договір позички транспортного засобу, за яким ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 у користування належний йому автобус марки «Мерседес Бенц», модель 313, реєстраційний номер НОМЕР_1 , строком на 3 роки, а ОСОБА_1 зобов`язалась за користування автобусом сплачувати щомісячно 5000,00 грн.та повернути автобус після закінчення строку договору у справному стані. Автобус, який сторони оцінили у 192 800,00 грн. передано ОСОБА_1 відповідно до акту прийому передачі транспортного засобу від 07.11.2015.

Згідно з вказаним актом, ОСОБА_1 прийняла автобус марки «Мерседес-Бенц», модель 313, державний номерний знак НОМЕР_1 у справному технічному стані, придатному для експлуатації, і наступній комплектації: автобус укомплектований: запасне колесо, дві медичні аптечки, два вогнегасники, домкрат, балонний ключ, запасний комплект колісних дисків із титанового сплаву в кількості чотирьох штук; вітрове лобове скло має тріщину; обшивка і обладнання салону мають незначні пошкодження; на момент прийому-передачі виконано капітальний ремонт двигуна автобуса; пробіг автобуса складає 812545 км; при прийомі-передачі користувачу передано наступні документи: технічний паспорт,протокол випробування (а.с. 10).

Постановою Київського апеляційного суду від 03.12.2019 року скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позички та повернення майна у зв`язку із розірванням договору та задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемного правочину і стягнення коштів, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 85000 гривень та судовий збір у розмірі 5989 гривень (а.с. 4-9).

В мотивувальній частині зазначеної постанови встановлено, що при укладанні 07.11.2015 договору найму (оренди) транспортного засобу, сторонами не були додержані вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, а відтак, такий договір є нікчемним і не породжує ніяких правових наслідків для його учасників, в тому числі, обов`язку проводити на підставі цього договору оплату за найм транспортного засобу. При цьому, судом зазначено, що не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_2 в частині зобов`язання ОСОБА_1 повернути автобус, які ґрунтуються на тому, що він розірвав договір в односторонньому порядку, вимог про повернення автобусу в порядку реституції за недійсним правочином ОСОБА_2 не заявляв, відтак, підстави для їх вирішення відсутні (а.с. 4-9).

Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 26.12.2019 ОСОБА_2 просив ОСОБА_1 повернути автобус та реєстраційне посвідчення (а.с.12), проте відповідач автобус не повернула, передавши його державному виконавцю Белану І.В.

Згідно з постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Белана І.В. про опис та арешт майна боржника від 30.07.2020, в порядку виконання доручення про проведення виконавчих дій, накладено арешт на майно: автобус марки «Мерседес-Бенц», модель 313, державний номерний знак НОМЕР_1 . В описі майна зазначено, що в наявності є один ключ та технічний паспорт. При цьому, вказані такі пошкодження: пошкодження лакофарбового покриття по всьому периметру транспортного засобу; пошкоджені лобове скло, ліве дзеркало заднього виду, водійська дверь; забруднений салон; резина 225/70 R15 3 шт., LASSA, 1 шт.BAR; титанові диски 3 шт, один залізний з ковпаком. Відповідальним зберігачем представника СЕТАМ по довіреності від 10.01.2020 року призначено ОСОБА_4 (а.с. 28).

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Наслідки недійсності правочинів встановлені ст. 216 ЦК України. Так, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд також може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, судомвстановлено нікчемність договору позички транспортного засобу, укладеного між сторонами, сторонами визнається та матеріалами справи підтверджується факт передання транспортного засобу на виконання вказаного договору, як і відмова ОСОБА_1 повернути вказаний транспортний засіб.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент подачі даного позову до суду, спірний автомобіль знаходився у відповідача ОСОБА_1 , яка відмовлялася передавати його позивачеві.

Проте, з таким висновком суду повною мірою погодитись не можна.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечувалось сторонами, що спірний транспортний засіб ОСОБА_1 30 липня 2020 рокупередала органам виконавчої служби, при цьому згоду на таку передачу ОСОБА_2 не надавав, при описі майна присутній не був, пошкодження при переданні майна ОСОБА_2 та при описі майна органами виконавчої служби не співпадають.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 липня 2020 року головним державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу ДВС ЦМУ МЮ м. Київ Беланом І.В. винесена постанова про опис та арешт боржника - ОСОБА_2 , а саме - автобус марки «Мерседес-Бенц», модель 313, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 28-31).

Таким чином, встановлено, що на момент постановлення рішення судом першої інстанції автобус марки «Мерседес-Бенц», модель 313, державний номерний знак НОМЕР_1 вибув із користування відповідача ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 752/9870/15-ц зроблено висновок, що: «наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яка може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 18 січня 2021 року ДП «СЕТАМ» МЮ України проведено електронні торги по лоту № 460769 - транспортний засіб «Мерседес-Бенц», модель 313, державний номерний знак НОМЕР_1 , переможцем торгів став ОСОБА_5 , транспортний засіб продано за ціною 125607 грн. 02 коп. (а.с. 106-107).

Новий власник спірного транспортного засобу був залучений судом апеляційної інстанції до участі в справі в якості третьої особи.

ОСОБА_2 в судовому засіданні в апеляційній інстанції пояснив, що йому відомо про звернення стягнення на автобус і про його продаж, електронні торги він не оскаржував і отримав різницю між ціною продажу транспортного засобу і стягнутої з нього суми грошей на виконання судового рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 85000 грн. та судового збору в розмірі 5989 грн.

Враховуючи встановлене, колегія суддів вважає, що оскільки на момент вирішення справи судом, спірне майно - автобус марки «Мерседес-Бенц», модель 313, державний номерний знак НОМЕР_1 , не перебував у відповідача, позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_1 повернути зазначений транспортний засіб, задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийнятям нового судового рішення про відову у задоволенні позову.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що не підлягає задоволенню заява ОСОБА_1 про стягнення на її користь витрат по сплаті судового збору в розмірі 2892 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3500 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, увипадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки саме дії ОСОБА_1 по утриманню у себе майна ОСОБА_2 та, при наявності даного позову на розгляді суду, самовільної передачі транспортного засобу органам виконавчої служби, призвели до виникнення даного спору, колегія суддів вважає, що судові витрати мають бути повністю покладені на ОСОБА_1 , незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року - скасувати, прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу - відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 20 травня 2021 року.

Головуючий

Судді