ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/8173/19 Головуючий суддя І інстанції Черняк В.Г.
Провадження № 22-з/818/51/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Заява про забезпечення позову або доказів
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Черняка В.Г., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Зміївського нотаріального округу Харківської області Гаврильєв Володимир Іванович про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу квартири та витребування квартири,

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з із зазначеним позовом до ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, а саме: квартири АДРЕСА_1 ; визначити порядок виконання судового рішення, що пов`язано із державною реєстрацію права власності на зазначену квартиру за позивачем ОСОБА_3 .

Не визнавши позов ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд розірвати договір від 19.04.2012, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. щодо квартири АДРЕСА_1 та відновити його порушене право шляхом витребування у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вказаної квартири.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 липня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу квартири та витребування квартири задоволено. Розірвано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 19.04.2012, ПН ХМНО Чуприною Г.О. Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1339,00 грн.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.07.2019, а саме скасовано арешт та заборону на вчинення правочинів, спрямованих на відчуження квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 18.12.2020 ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу та заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року від районного суду було витребувано цивільну справу № 643/8173/19.

Вказана справа надійшла до апеляційного суду 12.01.2021.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на темпоральні вимоги ч. 1 ст. 153 ЦПК України, з урахуванням норми ч. 2 ст. 149 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається після надходження матеріалів справи із суду першої інстанції.

ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції накласти арешт на майно та встановити заборону на вчинення правочинів, спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна, а саме, на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення апеляційної скарги може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання у разі прийняття рішення на користь позивача. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, спрямованих на перешкоджання реальному виконанню у разі ухвалення на його користь рішення, що вимагає від суду з`ясувати наявність з цього приводу обґрунтованих ризиків. Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості реального виконання можливого судового рішення по суті справи, у даному випадку за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 6, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, відповідність виду забезпечення позову розглянутим позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним, а втручання у конвенційні права відбуватися відповідно до закону та бути пропорційним легітимній меті.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Однак апелянт всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України не зазначила про наявність ризику невиконання ймовірного рішення суду апеляційної інстанції на її користь, не навела з цього приводу відповідного обґрунтування та доказів.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 359 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження та у разі відповідності скарги вимогам ст. 356 ЦПК України щодо її форми та змісту своєю ухвалою про відкриття апеляційного провадження зупиняє дію оскаржуваного рішення, внаслідок чого відновлюється дія ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову.

Питання щодо можливості відкриття апеляційного провадження у справі наразі вирішується судом апеляційної інстанції відповідно до норми ст. 357 ЦПК України.

Ухвалою від 14.01.2021 апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без руху для усунення на протязі десяти днів після її отримання виявлених недоліків змісту та доплати судового збору.

У разі виправлення вказаного недоліку розгляд заяви про забезпечення позову стає безпредметним.

Керуючись ст. ст. 2, 149-151, 153, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі № 643/8173/19 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня моменту їх підписання суддями і протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.