УХВАЛА

20 травня 2021 року

м. Київ

справа №490/4309/20

провадження № 61-7370ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. (суддя-доповідач). Калараша А. А., Ткачука О. С., розглянувши касаційну скаргу Комунальної установи Миколаївської міської ради «Центр енергоефективності м. Миколаєва» на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва 03 грудня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 березня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи Миколаївської міської ради «Центр енергоефективності м. Миколаєва», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунальної установи Миколаївської міської ради «Центр енергоефективності м. Миколаєва» (далі - КУ ММР «Центр енергоефективності м. Миколаєва») про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 з 2017 працювала в КУ ММР «Центр енергоефективності м. Миколаєва» на посаді заступника директора.

26 лютого 2020 року позивача було звільнено з роботи на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, у зв`язку з невиплатою заробітної плати у період з 01 січня 2020 року по дату звільнення.

В день звільнення відповідач не виплатив всіх сум, що належать для виплати позивачу, що утворило заборгованість в загальній сумі 146 072,15 грн, з яких 22 429,89 грн - заборгованість по заробітній платі за січень 2020 року, 20 186,91 грн - заборгованість по заробітній платі за лютий 2020 року, 36 165,68 грн - компенсація за невикористану відпустку, 67 289,67 грн - вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку за статтею 44 КЗпП України.

Станом на день подачі позову до суду заборгованість по заробітній платі позивачу виплачена частково, а саме 22 травня 2020 року від КУ ММР «Центр енергоефективності м. Миколаєва» на рахунок ОСОБА_1 надійшли 76 521,78 грн.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з КУ ММР «Центр енергоефективності м. Миколаєва» грошові кошти в сумі 69 550,37 грн.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 жовтня 2020 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_2 .

Комунальна установа Миколаївської міської ради «Центр енергоефективності м. Миколаєва» надала до суду відзив, в якому проти задоволення позову заперечувала. Відповідач зазначав, що, станом на 22 травня 2020 року з позивачем проведений розрахунок в повному обсязі у відповідності до розрахунково-платіжної відомості, а саме 7 476,63 грн заборгованості по виплаті заробітної плати за січень 2020 року, 6 728,97 грн заборгованості по виплаті заробітної плати за лютий 2020 року, 36 652,68 грн вихідної допомоги, 35 992,73 грн компенсації за невикористану відпустку. З урахуванням сплати ПДФО позивачу виплачено 76 521,78 грн. Також вказував на те, що позовні вимоги ґрунтуються на невірному розрахунку середнього заробітку, не відповідає дійсності довідка про нараховану заробітну платню, дані позивача не включають відомості із утриманих та відрахованих ПДФО, не враховано приписи колективного договору. Крім того, накази про преміювання №01-09/4/1 від 24 січня 2020 року та № 01-09/5 від 25 лютого 2020 року скасовано наказом від 08 квітня 2020 року. Також, відповідачем подана заява про вчинення злочину ОСОБА_2 , в тому числі і щодо підписання наказів які стали підставою позову.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 03 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Комунальної установи Миколаївської міської ради «Центр енергоефективності м. Миколаєва» на користь ОСОБА_1 47 288,75 грн, з яких: 14 953,26 грн невиплаченої заробітної плати, 1 729,50 грн компенсації за невикористану відпустку, 30 605,99 грн вихідної допомоги при звільненні.

Стягнуто з Комунальної установи Миколаївської міської ради «Центр енергоефективності м. Миколаєва» на користь держави 472,88 грн судового збору.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 березня 2021 року апеляційну скаргу Комунальної установи Миколаївської міської ради «Центр енергоефективності м. Миколаєва» задоволено частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 03 грудня 2020 року в частині вирішення вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку, а відповідно і загального розміру стягнень змінено, зменшено стягнення з Комунальної установи Миколаївської міської ради «Центр енергоефективності м. Миколаєва» на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку з 1 729,50 грн до 172,95 грн та загальний розмір стягнень з 47 288,75 грн до 45 732,20 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У квітні 2021 року Комунальна установа Миколаївської міської ради «Центр енергоефективності м. Миколаєва» подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва 03 грудня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 березня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу, подані матеріали, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2270 грн.

Так, у справі заявлена ціна позову у розмірі 69 550,37 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270*100=227 000).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З цього приводу скаржник посилаючись на підпункт б) пункту 2 статті 389 ЦПК України зазначає, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.

Суд касаційної інстанції зазначає, що такі доводи скаржника щодо винятковості цієї справи носять суб`єктивний характер, не обґрунтовані належним чином, а тому не є безумовною підставою для перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених у малозначній справі.

За таких підстав суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених у малозначній справі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначена справа є малозначною в силу закону та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунальної установи Миколаївської міської ради «Центр енергоефективності м. Миколаєва» на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва 03 грудня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 березня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи Миколаївської міської ради «Центр енергоефективності м. Миколаєва», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по заробітній платі,

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Петров

А. А. Калараш

О. С. Ткачук