ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3487/21 Справа № 190/1528/20 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська, ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Вироком Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 17 липня 2019 року, ОСОБА_3 призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

В результаті вчиненого ОСОБА_3 злочину, загинула її бабуся - ОСОБА_4 і внаслідок смерті останньої, позивач зазнала моральних страждань, які вона оцінює в 100000 гривень. Крім того, внаслідок вчиненого ОСОБА_3 злочину, позивачем понесено матеріальні збитки, пов`язані з прибуттям в судові засідання в сумі 8513,40 грн. та витрати, пов`язані з проведенням поминального обіду в сумі 1930 гривень.

На підставі викладеного позивач просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10443,40 грн. та моральної шкоди в сумі 100000,00 гривень.

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягає, у зв`язку з його недоведеністю. Позивач є онукою загиблої ОСОБА_4 та однією сім`єю з бабусею не проживала, тому не є особою, яка має право на відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що вона являється онукою загиблої ОСОБА_4 , внаслідок чого вона зазнала важких душевних страждань, що виразились у порушенні звичайного способу життя, негативному впливі на її стан здоров`я, пригніченому стані та нервового відношення до оточуючого світу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженого рішення.

Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Провадження за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_1 в частині стягнення майнової шкоди закрито внаслідок її повного відшкодування обвинуваченим, а цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди залишено без розгляду, внаслідок задоволення клопотання потерпілої.

Вироком Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року ОСОБА_3 призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, в іншій частині вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 17 липня 2019 року, вирок Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року щодо ОСОБА_3 залишено без змін.

Вироком встановлено та, відповідно, не потребує доведення визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, згідно з яким позивач є онукою загиблої під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 , та визнана потерпілою від злочину.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно частини 7 статті 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

З огляду на положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 - 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України №6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року.

Судом встановлено, що в межах розгляду кримінального провадження позивачу було повністю відшкодовано майнову шкоду і провадження в цій частині її цивільного позову закрито.

При цьому, ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог щодо понесених нею витрат додано копії товарних чеків за 10 січня 2019 року, 19 червня 2019 року, 12 квітня 2018 року, 29 січня 2018 року, 29 березня 2018 року та копії квитків на потяги сполученням «Київ-Дніпро» «Дніпро-Київ» на загальну суму 8513,40 грн.

Так, згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди, суд обґрунтовано не прийняв зазначені чеки та квитки як докази витрат, понесених позивачем внаслідок вчиненого злочину, оскільки наявна в товарних чеках інформація не свідчить про те, хто саме, з якою метою здійснював придбання товарів, а наявність у позивача квитків на потяги також не підтверджує витрат, понесених нею внаслідок вчиненого злочину, оскільки у суду відсутня інформація, що поїздки позивача були пов`язані саме з розглядом справи.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України - моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Цивільним кодексом України визначено загальні умови відповідальності за завдану моральну шкоду: наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправна дія (бездіяльність), причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) та моральною шкодою, вина заподіювача шкоди. Це свідчить про те, що законодавством не встановлено презумпції моральної шкоди, а тому факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності.

Розглядаючи питання про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи суд підкреслює, що до осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди мають також онуки, які проживали з загиблою особою однією сім`єю. При цьому обов`язковою умовою виникнення у них права на відшкодування моральної шкоди є факт спільного проживання, ведення спільного побуту, спільного господарства тощо.

Судом встановлено, що позивач є онукою загиблої ОСОБА_4 , проте однією сім`єю з бабусею не проживала, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не є особою, яка має право на відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо доведеності позовних вимог спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, аналогічні позовним вимогам, які були предметом розгляду у суді першої інстанції та повторного правового аналізу не потребують.

Аргументи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду, є безпідставними.

Отже, приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова