Справа № 953/9016/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2021 р. суддя Київського районного суду м. Харкова Єфіменко Н.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України в Харківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

09 червня 2020р. до Київського районного суду м. Харкова надійшов позов ОСОБА_2 до Управління СБ України в Харківській області (далі: УСБУ), в якому просив визнати неправомірною відмову УСБУ щодо направлення до виконкому Харківської міської ради клопотання про вивід квартири АДРЕСА_1 з числа службового житла; зобов`язати УСБУ направити до виконкому Харківської міської ради клопотання про вивід квартири АДРЕСА_1 з числа службового житла та надання її для постійного користування ОСОБА_2 та його доньці ОСОБА_3

09.07.2020 ухвалою Київського районного суду м. Харкова загальне позовне провадження у справі відкрите.

06.01.2021 до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони УСБУ вчиняти будь-які заходи, спрямовані на виселення ОСОБА_2 та членів його сім`ї з кв. АДРЕСА_2 та накладення арешту на вказане нерухоме майно. В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилався на надходження позивачу листа УСБУ №70/24-11974 від 29.12.2020 щодо звільнення ОСОБА_2 та членами його сім`ї кв. АДРЕСА_1 ; можливість відчуження відповідачем вказаної квартири на користь третіх осіб, що може унеможливити виконання рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, доходжу наступного:

Відповідно ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно; забороною вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» суддя, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем, пересвідчитися, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Таким чином, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

При цьому, заявник є вільним у виборі заходу або заходів забезпечення позову, які слід застосувати, однак має навести обґрунтування доцільності вжиття кожного з них.

Позовна заява ОСОБА_2 містить вимоги немайнового характеру, що згідно роз`яснень, наведених у п. 3 ПП ВСУ від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» способу забезпечення позову шляхом накладення арешту не передбачає. Посилання на докази на підтвердження намірів відповідача відчужити спірне майно у заяві не наведені.

При тому зі змісту ст. 150 ЦПК України та вищевказаних роз`яснень Пленуму Верховного Суду України вбачається, що такий спосіб забезпечення, як заборона вчиняти певні дії має нематеріальний характер і має застосовуватися переважно для забезпечення позовів немайнового характеру. Це також узгоджуватиметься із принципом адекватності заявлених позовних вимог обраному способу їх забезпечення.

Як вбачається з листа від 29.12.2020 №70/24-11974, відповідач запропонував позивачу у добровільному порядку звільнити службову кв. АДРЕСА_1 у двотижневий строк з моменту отримання вказаного повідомлення. Таким чином, існує реальна загроза утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову, що в подальшому може призвести до повторного звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

З урахуванням викладеного, зважаючи на зміст позовних вимог, суд вважає, що обраний позивачем захід забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій, спрямованих на виселення позивача та членів його сім`ї з кв. АДРЕСА_1 є ефективним та пропорційним у даному випадку, не порушує права та інтереси відповідача, а тому заява про забезпечення позову в цій частині підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149-153, 157 ЦПК України, суд, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України в Харківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Вжити захід забезпечення позову шляхом заборони Управлінню Служби безпеки України в Харківській області вчиняти будь-які заходи, спрямовані на виселення ОСОБА_2 та членів його сім`ї з квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні заяви в іншій частині - відмовити.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Управління Служби безпеки України в Харківській області, місцезнаходження: м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 2, .

Ухвала виконується негайно у порядку, встановленому для судових рішень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя -