Провадження № 2/183/912/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання Волошиної А. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковськ Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення надмірно сплачених аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

06 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на його користь раніше стягнуті з нього аліменти на утримання двох синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на загальну суму 37 871,44 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року цивільну справу було передано за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Постановою Одеського апеляційного суду від 22 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року про передачу справи з одного суду до іншого залишено без змін.

03 серпня 2020 року вищезазначена цивільна справа надійшла на адресу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 серпня 2020 року головуючим суддею у цій справі визначена суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Майна Г. Є.

Ухвалами судді від 06 серпня 2020 року та 12 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано час для усунення зазначених в ухвалі судді недоліків (а.с. 62-64, 98-99), що було зроблено позивачем 07 жовтня 2020 року та 21 жовтня 2020 року (а.с. 68-97, 101-126).

На виконання ухвали судді від 06 серпня 2020 року, позивачем було подано позовну заяву в новій редакції, в якій позивач, керуючись ст. 194 СК України просить стягнути з відповідача на його користь раніше стягнуті з нього аліменти на утримання двох синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на загальну суму 37 871,44 грн., а також стягнути з відповідача сплачений у зв`язку з розглядом справи судовий збір у сумі 840,80 грн.

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог, позивач посилався на те, що відповідно до виконавчого листа від 24 грудня 2015 року у справі № 183/6952/15, виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, з нього на користь ОСОБА_2 стягувалися аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з 30 жовтня 2015 року. З 2019 року діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані та фактично проживають з позивачем, у зв`язку з чим неповнолітні особи перебувають на повному його утриманні. Згідно з розрахунком заборгованості за аліментами від 28 жовтня 2019 року у період часу з липня до жовтня 2019 року включно з позивача на користь відповідача утримано аліменти на загальну суму 37 871,44 грн. На час звернення до суду з позовом, заборгованість з аліментів відсутня. Позивач вважає, що стягнені з нього аліменти за рішенням суду не могли та не можуть використовуватися відповідачем за цільовим призначенням з липня 2019 року, так як обидві неповнолітні дитини, починаючи з указаного часу проживають разом з позивачем та знаходяться на його утриманні. При цьому, зазначив, що відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від дітей, у період з липня 2019 року до жовтня 2019 року включно остання продовжувала отримувати аліменти від позивача на утримання дітей, хоча на той час вони вже проживали з позивачем, чим були порушені права неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , так як аліменти є власністю дітей.

Ухвалою судді від 26 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 127). Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду по суті (а.с. 145).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав суду заяву, у якій, у зв`язку з постійним проходженням військової служби за контрактом у м. Одеса, просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи документами, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавала, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за її відсутності.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З урахуванням положень ч. 6 ст. 259, ч. 4, ч. 5, ч. 7 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення цього рішення суду є 26 квітня 2021 року.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявні письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а отже не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2004 року. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року цей шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , виданих повторно Малиновським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 17 січня 2019 року, наданих суду в засвідчених позивачем копіях (а.с. 78,79).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 30 жовтня 2015 року (а.с. 117).

З довідок про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси № Х5-156877-ф/л, № Х5-156876-ф/л від 27 вересня 2019 року вбачається, що відповідно до відомостей Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпро, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпро, з 29 травня 2019 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 115,116).

Судом досліджені надані позивачем довідки №№ 652, 653 від 26 листопада 2020 року, видані директором Одеського ліцею «Європейський» Одеської міської ради Одеської області, відповідно до яких ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчаються у зазначеному вище ліцеї в 10-А класі (а.с. 134,135).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2019 року припинено стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за виконавчим листом виданим 24 грудня 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Рішення суду набрало законної сили 31 жовтня 2019 року (а.с. 119-122).

Відповідно до розрахунку заборгованості з аліментів, складеного старшим державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Яцків І. І. станом на 28 жовтня 2019 року заборгованість по стягненню аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання двох дітей відсутня, останні здійснені нарахування стягувачеві були проведені у період з липня 2019 року до жовтня 2019 року включно у розмірі 37 871,40 грн. (а.с. 124).

Надаючи аналіз дослідженим матеріалам справи та вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд приходить до наступних висновків.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

У випадку невиконання рішення суду добровільно, воно підлягає виконанню у примусовому порядку. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа.

Так, на підставі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства України, слід зауважити на тому, що обов`язковому виконанню підлягають судові рішення, які набрали законної сили.

Позивачем у цій справі заявлені позовні вимоги про повернення йому грошових коштів, які були сплачені ним в рахунок сплати аліментів на корить відповідача на утримання їх спільних дітей за період з липня 2019 року до жовтня 2019 року включно.

Дослідивши матеріали справи, судом установлено, що у зазначений позивачем період (з липня 2019 року до жовтня 2019 року включно), відповідно до ухваленого рішення суду від 12 листопада 2015 року, ним сплачувались аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей на користь відповідача до жовтня 2019 року включно, тобто до набрання рішенням суду від 01 жовтня 2019 року законної сили (31 жовтня 2019 року), яким стягнення з позивача аліментів на утримання дітей було припинене.

Доказів щодо нецільового використання відповідачем аліментів у зазначений період, позивачем суду не надано.

Ухвалюючи рішення, суд ураховує, що ані нормами Сімейного кодексу України, зокрема і ст. 194, на яку посилається позивач у своїй позовній заяві, ані іншими законодавчими актами, не передбачена можливість стягнення сплачених на виконання рішення суду аліментів. Таким чином, суд приходить до висновку, що до моменту набрання законної сили рішенням суду про припинення стягнення аліментів з позивача, відповідач мала право на їх отримання, а порядок контролю за цільовим витрачанням аліментів, передбачений ст. 186 СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки аліменти на утримання дітей сплачувались позивачем на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, рішення суду щодо припинення стягнення аліментів набрало законної сили 31 жовтня 2019 року, факт нецільового використання відповідачем аліментів у зазначений позивачем період з липня 2019 року до жовтня 2019 року включно судом не установлено, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення надмірно сплачених аліментів - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду складено і підписано 26 квітня 2021 року.

Суддя Г.Є. Майна