Постанова

Іменем України

19 травня 2021 року

м. Київ

справа № 686/18218/18

провадження № 61-10947св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Очеретна Олена Михайлівна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2018 року у складі судді Карплюка О. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Корніюк А. П., П`єнти І. В., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу (далі - ХМНО)

Очеретна О. М., про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна сестра ОСОБА_5 .

Спадкоємцями за законом за правом представлення після смерті ОСОБА_5 є вона та її рідний брат ОСОБА_4 .

У передбачений законом строк вона звернулася до приватного нотаріуса ХМНО Очеретної О. М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , на підставі якої було заведено спадкову справу.

ОСОБА_4 подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на її користь.

Крім того, до нотаріальної контори також звернулися: ОСОБА_3 , який в судовому порядку встановив факт родинних відносин між ним та ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 з заявою про відмову від спадщини на користь ОСОБА_3 .

Вона отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частини спадкового майна, однак вважала, що їй помилково зменшено частку у спадщині з огляду на те, що спадкоємців є троє, частки є рівними і вона має право на спадкування

2/3 часток спадкового майна.

23 липня 2018 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом ще на 1/6 частину спадкового майна, однак у видачі такого свідоцтва їй було незаконно відмовлено.

Нотаріус помилилась при визначенні кола спадкоємців, які мають право на спадкування, включивши до кола спадкоємців ОСОБА_2 .

Відмова ОСОБА_2 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 є нікчемним правочином, оскільки вона не довела факт родинного зв`язку зі спадкодавцем.

До того ж, подана ОСОБА_2 заява про відмову від прийняття спадщини не відповідає нормам міжнародного права та є документом, який не діє в Україні.

У зв`язку з наведеним позивачка просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом третьої черги за правом представлення

на 1/6 частку спадкового майна після смерті її двоюрідної сестри ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається з грошових вкладів в установах Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - Ощадбанк) у розмірі 484 842,22 грн та 2 514,24 доларів США в Акціонерному товаристві «Укрексімбанк» (далі - АТ «Укрексімбанк») у розмірі 56 194,59 грн, квартири АДРЕСА_1 та 31/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 19 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що підстави для визнання за позивачкою права власності на 1/6 частину спадкового майна після видачі їй свідоцтв про право на спадщину на 1/2 частину спадкового майна відсутні, оскільки це порушує права та інтереси іншого спадкоємця ОСОБА_3 , який також має право на спадщину за законом.

Суд констатував, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2

ОСОБА_4 відмовився від частки у спадщині на користь позивачки, а

ОСОБА_2 - на користь ОСОБА_3 , а тому ОСОБА_1 належить лише Ѕ частка спадкового майна.

При цьому суд вважав, що ОСОБА_2 перебувала у родинних відносинах зі спадкодавцем, що було встановлено у судовому порядку (стаття 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 23 травня 2017 року у справі № 686/20567/16-ц у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 19 листопада 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд визнав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції також відхилив доводи позивачки про недоведеність перебування ОСОБА_2 у родинних відносинах із ОСОБА_5 з огляду на те, що у справі № 686/20567/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_6 її батьками, як і в свідоцтві про народження ОСОБА_3 , записані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Відповідно до актового запису про укладення шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».

Крім того, на адресу приватного нотаріуса ХМНО Очеретної О. М. надійшла заява ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 на користь іншого спадкоємця ОСОБА_3 , на якій справжність підпису ОСОБА_2 посвідчена нотаріусом. Вказаній заяві передувало повідомлення приватного нотаріуса ХМНО Очеретної О. М. на адресу ОСОБА_2 про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_5 .

Тому до відповідача ОСОБА_3 перейшла частка у спадщині, яку мала право прийняти ОСОБА_2 , проте відмовилась від її прийняття на його користь.

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У червні 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували, що ОСОБА_2 не є особою, яка має право на спадкування, а тому вона не могла бути включена до кола спадкоємців при розподілі нотаріусом спадкового майна між спадкоємцями.

При поданні позову вона посилалася на відсутність законних підстав для включення ОСОБА_2 до кола спадкоємців; відсутність доказів особистого звернення відповідача ОСОБА_2 до нотаріуса Очеретної О. М. із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця; нікчемність правочину відповідача ОСОБА_2 щодо відмови від прийняття спадщини; відсутність доказів кровного споріднення ОСОБА_2 зі спадкодавцем

ОСОБА_5 ; відсутність доказів виникнення права на спадкування у

ОСОБА_2 ; відсутність доказів права ОСОБА_2 на відмову на користь ОСОБА_3 на момент написання заяви про відмову у нотаріуса Російської Федерації; порушення права позивача на спадкування. Однак суди не надали відповіді на ці аргументи.

Судом першої інстанції не з`ясовувались обставини нікчемності правочину ОСОБА_2 - відмови від спадщини на користь ОСОБА_10 та обставини, які підтверджують відсутність виникнення у ОСОБА_2 права на спадкування з огляду на преклюзивний правовий порядок виникнення такого права. ОСОБА_2 не зверталась до суду з вимогами про встановлення факту родинних відносин.

Форма виконання заяви ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини суперечить вимогам форми, затвердженої як Міністерством юстиції України, так і Федеральним органом юстиції Російської Федерації, а також суперечить статті 78 Закону Російської Федерації «Про нотаріат». Ця заява не адресована нотаріальному органу України, в ній зазначено «по месту требования», а тому це по суті є посвідка, а не заява про відмову від спадщини. Заява про відмову від спадщини подається спадкоємцем особисто. У спадковій справі № 4-2015 відсутні будь-які докази на підтвердження того, яким чином вказана заява ОСОБА_2 особисто нею була подана приватному нотаріусу Хмельницького нотаріального округу Очеретній О. М., оскільки останній ця заява не адресована.

Апеляційний суд не вказав норму права, якою передбачено, що повідомлення нотаріуса є доказом права на закликання до спадщини, права прийняття або відмови від спадщини, що воно замінює документи, видані державними органами.

У рішенні апеляційного суду Хмельницької області від 23 травня 2017 року не встановлені обставини про те, що мати ОСОБА_2 - ОСОБА_8 є рідною тіткою спадкодавця ОСОБА_5 . Хоча лише вказані обставини можуть підтверджувати факт того, що ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 .

Короткий зміст відзиву

У липні 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_3 , який діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_11 , надійшов відзив, у якому він просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін. Зазначає, що матір ОСОБА_11 ,

ОСОБА_8 та матір спадкодавця ОСОБА_5 - ОСОБА_12 були рідними сестрами, що встановлено при розгляді справи № 686/20567/16-ц. На підставі цих обставин можна дійти висновку про те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою. Крім того, у 2016 році ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до приватного нотаріуса ХМНО Очеретної О. В. про визнання дій останньої щодо відмови у видачі свідоцтва про право власності на іншу

Ѕ частину спадкового майна неправомірними, у задоволенні якого рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня

2016 року відмовлено. Під час розгляду цієї справи судом перевірялися всі дії нотаріуса у спадковій справі № 2-2015, у тому числі й законність заяви

ОСОБА_11 про відмову від прийняття спадщини. До того ж 15 листопада 2016 року комісією ГТУЮ у Хмельницькій області було проведено перевірку дотримання приватним нотаріусом ХМНО Очеретною О. В. вимог закону у межах звернення ОСОБА_1 та жодних порушень не виявлено.

Відповідь на відзив

У липні 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь та відзив, у якій вона вказує на безпідставність посилань ОСОБА_3 на те, що він і ОСОБА_2 є рідними братом і сестрою. Рішення у справах, на які посилається ОСОБА_3 у відзиві, не є преюдиційними у даній справі. Доводи касаційної скарги відповідачами не спростовані.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції. Клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії судового рішення задоволено. Зупинено дію рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина на грошові вклад в Ощадбанку та АТ «Укрексімбанк», квартиру АДРЕСА_1 та 31/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_2 .

У визначений законом строк із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до приватного нотаріуса ХМНО Очеретної О. М. звернулись

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , із заявами про відмову від спадщини звернулися ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

22 грудня 2015 року, 08 лютого 2016 року та 15 серпня 2016 року приватним нотаріусом ХМНО Очеретною О. М. видано три свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцю ОСОБА_1 , як двоюрідній сестрі спадкодавця, а саме: на 1/2 частку грошових вкладів в установах Ощадбанку міста Хмельницького та у філії АТ «Укрексімбанк» міста Хмельницького; на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; на 1/2 частку (від 31/100) житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_2 . Свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу 1/2 частку майна не видавались.

Позивачка, вважаючи, що заява ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 є нікчемним правочином і у зв`язку з цим вона має право на 2/3 частини спадкового майна, 23 липня 2018 року звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Очеретної О. М. з заявою про видачу на її ім`я додатково свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину спадкового майна.

27 липня 2018 року нотаріус ХМНО Очеретна О. М. надала ОСОБА_1 письмову відповідь про відсутність правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частину спадкового майна.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 23 травня 2017 року у справі № 686/20567/16-ц (за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин), залишеним без змін постановою Верховного Суду від 31 січня 2019 року, встановлено, що ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідним братом ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При розгляді справи № 686/20567/16-ц встановлено, що згідно з посвідкою про народження матері ОСОБА_3 - ОСОБА_13 , її батьками зазначено ОСОБА_14 « ОСОБА_15 », ОСОБА_16 ». Відповідно до посвідки про шлюб № 8

ОСОБА_17 та ОСОБА_13 12 квітня 1941 року уклали шлюб, прізвища після шлюбу стали ОСОБА_8 та ОСОБА_17 . Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_3 його батьками зазначено ОСОБА_7 та

ОСОБА_8 . Із запису про народження № 33 за 1925 рік ОСОБА_18 - матері спадкодавця, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками зазначено « ОСОБА_19 », « ОСОБА_20 ». Згідно зі свідоцтвом про одруження

ОСОБА_18 уклала шлюб з ОСОБА_21 , після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище дружині ОСОБА_22 . Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 (спадкодавця), її батьками значаться ОСОБА_21 та ОСОБА_12 .

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.

Аналіз статті 1266 ЦК України свідчить, що спадкуванням за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини.

По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу).

Відповідно до статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Згідно з частинами першою, другою статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначала, що спадкоємцями за законом за правом представлення після смерті ОСОБА_5 є вона та її рідний брат ОСОБА_4 . Також заяву про прийняття спадщини подав

ОСОБА_3 ОСОБА_2 , яка, на переконання позивачки, не перебувала у родинних відносинах зі спадкодавцем, подала заяву про відмову від прийняття спадщина на користь ОСОБА_3 . Стверджувала, що з урахуванням того, що лише три особи мають право на спадкування, вона має право на 2/3 частини спадщини після смерті ОСОБА_5 , однак нотаріус помилково видала свідоцтва про право власності на майно у порядку спадкування за законом лише на Ѕ частину спадкового майна, що є підставою для видачі їй додатково свідоцтв про право власності на майно у порядку спадкування ще на 1/6 частину спадщини. При цьому позивачка неодноразово наголошувала, що ОСОБА_2 не довела належними доказами, що вона перебувала у родинних відносинах з ОСОБА_5 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є чотири особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Суд вважав, що ОСОБА_2 перебувала у родинних відносинах зі спадкодавцем, що було встановлено у судовому порядку рішенням апеляційного суду Хмельницької області

від 23 травня 2017 року у справі № 686/20567/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, яке є преюдиційним.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком судів з таких підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження

№ 61-11сво17) зазначено, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.».

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 23 травня 2017 року у справі № 686/20567/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин не може вважатися преюдиційним щодо відповідачки ОСОБА_2 , оскільки в указаній справі безпосередньо не досліджувалися обставини встановлення перебування останньої у родинних відносинах зі спадкодавцем ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При розгляді даної справи суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували, унаслідок чого дійшли передчасного висновку про доведеність факту перебування ОСОБА_2 у родинних відносинах зі спадкодавцем, що стало підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку, що рішення та постанова судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним касаційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення та постанову судів попередніх інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження

№ 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400 та 411 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

19 листопада 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2018 року та постанова Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого

2019 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. М. Русинчук

Судді Н. О. Антоненко

Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

М. Ю. Тітов