Справа № 644/7216/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко Ю.П., за участю секретаря - Кузьміної Ю.С., розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Українська виноробна компанія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в своїй уточненій позовній заяві, що надійшла до суду 15.04.2021 року, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 30.06.2020 року по 29.01.2021 року, тобто по день фактичного розрахунку, у розмірі 37556 грн. 72 коп., судовий збір у розмірі 840 грн.80 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 12.09.2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника відділу транспорту Приватного підприємства «Українська виноробна компанія». Наказом № 29-к від 30.06.2020 року позивача було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням.Станом на день звільнення відповідач мав перед позивачем заборгованість по зарплаті. Станом на 23.09.2020 року відповідач мав заборгованість перед позивачем по заробітній платі у розмірі 10000 гривень. Середній заробіток позивача за 2020 рік становить 5000 гривень на місяць. З урахуванням викладеного, відповідно до ст. ст. 115, 116, 117 КЗпП України, позивач не отримав вчасно заробітну плату, і має право на отримання середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку у розмірі 37556.72 грн. В день звільнення і пізніше позивач не відмовлявся від отримання зарплати у відповідача, спору про розмір зарплати між сторонами по справі не було. Представник позивача вважає, що відповідач мав змогу виплатити позивачу зарплату в день звільнення і є винним у непроведені з позивачем остаточного розрахунку в день звільнення. Позивач та його представник надали суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили розгляд справи закінчити за їх відсутності.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала. В поданому суду відзиві на позовну заяву зазначила, що 12.09.2019 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду начальника відділу транспорту на ПП «Українська виноробна компанія». Заробітну плату ОСОБА_1 отримував у готівковій формі, про що повинен був розписуватися у відомостях. За перерахуванням заробітної плати на банківський рахунок ОСОБА_1 не звертався. 30.06.2020 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за власним бажанням. В день звільнення ОСОБА_1 було видано трудову книжку, ознайомлено з наказом про звільнення та запропоновано отримати заробітну плату, однак він відмовився. Оскільки заробітну плату ОСОБА_1 отримував особисто, не мав рахунку на який можливо було б її перерахувати, а в день звільнення відмовився від отримання заробітної плати, відповідач був вимушений депонувати заробітну плату у розмірі 10323.15 грн. З урахуванням викладеного вважала, що по даній справі відсутній спір про право, а отже провадження про справі підлягає закриттю.

Судом встановлено наступне.

12.09.2019 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на ПП «Українська виноробна компанія» на посаду начальника відділу транспорту за наказом №16-к від 11.09.2019 року. Наказом №29-к від 30.06.2020 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за власним бажанням (а.с. 13-31, а.с. 85, 86).

Згідно довідки №б/н від 22.10.2020 року, станом на 21.10.2020 року депонована оплата ОСОБА_1 складає 10323,15 грн. (а.с. 87).

Згідно видаткових касових ордерів №23, №24 від 29.01.2021 року, ПП «Українська виноробна компанія» сплатила на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість по заробітній у платі у розмірі 6418,90 грн. та 3904,30 грн. відповідно (а.с. 106,107, 116).

Згідно довідки №11/03 від 11.03.2021 року розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 за травень 2020 року, червень 2020 року складає 9700 грн., середньоденна заробітна плата складає - 248,72 грн., середньомісячна заробітна плата складає - 4850 грн.(а.с. 142).

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з роботи 30.06.2020 року, остаточний розрахунок по зарплаті був проведений з ним 29.01.2021 року.

Посилання представника відповідача на несвоєчасне отримання ОСОБА_1 остаточного розрахунку по заробітній платі з вини позивача є безпідставними, оскільки відповідач не надав належних, допустимих, достатніх доказів того, що ОСОБА_1 відмовився від отримання заробітної плати. Довідка №б/н від 22.10.2020 року (а.с. 87), не містить в собі інформації про те, коли саме була депонована заробітна плата ОСОБА_1 , з якої причини вона була депонована. Дана довідка не підписана бухгалтером підприємства, до неї не додаються фінансові документи, які б її підтверджували.

Судом також установлено, що на час звільнення позивача з роботи, між сторонами був відсутній спір про розмір заробітної плати, яку відповідач повинен був сплатити позивачеві як розрахунок при звільненні. Також суд бере до уваги і те, що представник відповідача не надав суду докази, які б свідчили про об`єктивну неможливість відповідача провести остаточний розрахунок з позивачем у день звільнення і пізніше до 29.01.2021 року.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30.06.2020 року по 29.01.2021 року підлягають задоволенню у розмірі 37556.72 грн. Вказана сума розрахована з кількості робочих днів позивача у зазначений період та середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме: червень 2020 року - 1 день; липень 2020 року - 23 дні; серпень 2020 року - 20 днів; вересень 2020 року - 22 дні; жовтень 2020 року - 21 день; листопад 2020 року - 22 дні; грудень 2020 року - 23 дні; січень 2021 року - 19 днів, а всього - 151 день. Розрахунок суми: середньоденна заробітна плата 248,72 грн. х 151 день = 37556.72 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надано договір про надання правничої допомоги №22-09/20 від 22.09.2020 року, ордер і копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію квитанції про отримання 5000 грн.

В п.2.1.2 вказаного договору зазначено обов`язок позивача по справі оплатити адвокату гонорар, розмір якого встановлюється додатковою угодою до цього договору. Суду не надана додаткова угода до договору №22-09/20 від 22.09.2020 року. Крім того, матеріали справи не містять акти виконаних робіт, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує пропорційно до задоволених позовних вимог понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору - 840 грн. 80 коп.

Всього з відповідача на користь позивача суд стягує 38397 грн. 52 коп.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76-84, 137, 141, 259, 263-265, 274 ЦПК України, ст. 115, 116, 177 КЗпП України, - cуд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства «Українська виноробна компанія» (місце знаходження: м. Харків, вул. Плеханівська, 126/1, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 37556 грн. 72 коп., витрати на оплату судового збору у розмірі 840 грн.80 коп., а всього - 38397 грн. 52 коп.

В задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова.

СУДДЯ: