РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

13 січня 2021 року

м. Рівне

Справа № 2-787/10

Провадження № 22-ц/4815/181/21

Рівненський апеляційний суд у складі судді Ковальчук Н. М.,

учасники справи:

заявник, позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Відділ освіти Рівненської районної державної адміністрації,

третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

Начальник відділу освіти Рівненської районної державної адміністрації

Марчук Алла Всеволодівна

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про направлення справи на розгляд Рівненському окружному адміністративному суду, постановлену в м. Рівне у складі судді Гордійчук І. О.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти Рівненської районної державної адміністрації, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Начальник відділу освіти Рівненської районної державної адміністрації Марчук Алла Всеволодівна про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В ході розгляду цієї справи судом першої інстанції ОСОБА_1 було заявлено клопотання про направлення справи на розгляд Рівненському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2020 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Проаналізувавши обставини та матеріали справи, апеляційний суд приходить до переконання про необхідність повернення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2020 року у задоволенні клопотання про передачу справи до іншого суду, яке заявлене позивачем, відмовлено. В ухвалі також зазначено, що вона не підлягає оскарженню.

Статтею 353 ЦПК України визначено перелік ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду. Перелік, наведений в цій статті, є вичерпний, та не містить ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 352 ЦПК України, оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Таким чином, апеляційна скарга, яка є предметом цього розгляду на її відповідність вимогам цивільно-процесуального законодавства щодо можливості відкриття провадження, подана на ухвалу, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, а тому має бути повернута особі, що її подала.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

У справі «Volovik v. Ukraine» (app. № 15123/03) Європейський суд з прав людини указав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, app. № 39199/98, p. 62). Суд вкотре зазначив, що обмеження права доступу, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги, повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосовуваними засобами та поставленою метою (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, app. № 39199/98, p. 63).

Процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Голдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року).

Разом з тим, право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (спраа «Перетяка та Шереметьев проти України» ).

Доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Принцип правової визначеності - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Встановивши, що ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про направлення справи на розгляд Рівненському окружному адміністративному суду, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції доходить висновку про повернення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про направлення справи на розгляд Рівненському окружному адміністративному суду повернути особі, що її подала.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її з дня набрання нею законної сили.

Суддя

Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М.