Справа № 2/714/110/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"24" травня 2021 р. м.Герца
Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Костишин Н.Я.
секретар судових засідань Гавалешко Д.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, -
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок та земельні ділянки.
В обґрунтування позову зазначала, що 08 червня 1997 року був укладений шлюб між нею та відповідачем. Шлюб було розірвано на підставі рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27.10.2009 року.
З 2000 року між сторонами були фактично припинені шлюбні відносини: вони разом не проживали з цього періоду часу, в них був відсутній спільний бюджет, взаємні обов`язки, припинено ведення спільного господарства.
Враховуючи викладене, позивачка вважає, що спірне нерухоме майно було придбане нею за особисті кошти та за час їхнього з відповідачем окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
У судове засідання позивачка не з`явився, однак її представником ОСОБА_4 подано до суду заяву, в якій він підтримує позовні вимоги, просить справу розглянути у його відсутності та відсутності позивачки, щодо винесення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив, а також не подав відзив на позов. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивачки, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України,суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що з 08 червня 1997 року по 27 жовтня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27.10.2009 року.
Факт припинення між сторонами шлюбних відносин з 2000 року підтверджується рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27.10.2009 року - рішенням суду встановлено, що сторони з 2000 року проживають окремо та спільне господарство не ведуть.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (далі - СК України) цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року.
Судом встановлено, що спірне нерухоме майно придбано до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи підлягають застосуванню положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (надалі - КпШС України), який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Нормами статті 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
Відповідно до вимог статті 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Аналогічна за змістом норма закріплена у статті 70 СК України.
Частина перша статті 29 КпШС України передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).
За таких обставин, суд доходить висновку про визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на спірне нерухоме майно.
Крім того, виходячи зі змісту ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені останньою судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 6 385,40 грн.
На підставі ст.ст.22, 24, 25, 28, 27-1, 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України та керуючись ст.ст.4, 12, 13, 89, 141, 259, 264, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на:
- житловий будинок АДРЕСА_1 ;
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 6 385,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Герцаївський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя