РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Павлович Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Володимир-Волинський в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у житловому будинку по АДРЕСА_1 , як співвласники проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Право власності ОСОБА_4 на Ѕ частину даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами належить на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.1980 р. та реєстраційного посвідчення, виданого 06.03.1986 р. Волинським обласним бюро технічної інвентаризації Право власності ОСОБА_6 на Ѕ частину даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами належить на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.1986 р.

05.06.1985 р. ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Володимир-Волинської міської державної нотаріальної контори, зробивши на випадок своєї смерті заповідальне розпорядження про те, що Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що по АДРЕСА_1 заповідає відповідачу ОСОБА_3

26.07.1988 р. ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Володимир-Волинської міської державної нотаріальної контори, зробивши на випадок своєї смерті заповідальне розпорядження про те, що Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що по АДРЕСА_1 заповідає відповідачу ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після її смерті спадщину згідно заповіту прийняв відповідач ОСОБА_3

У 2002 р. між ним і відповідачем була укладена усна домовленість про купівлю успадкованої частини житлового будинку. У цьому ж році відповідач склав заяву, засвідчену нотаріально про те, що він не заперечує проти його проживання та реєстрації на п`ять років в належній йому частині житлового будинку по АДРЕСА_1 .

У березні 2005 року він заплатив відповідачу ОСОБА_3 кошти у сумі 3500 доларів США за Ѕ частину житлового будинку. Після оплати за другу частину будинку відповідач взяв на себе зобов`язання підписати договір купівлі-продажу цього будинку до 30.11.2005 р., про що написав позивачу розписку, датовану 22.03.2005 р.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , після її смерті спадщину згідно заповіту прийняв відповідач ОСОБА_3 , який проживав в цьому будинку. Однак, після смерті тітки, ОСОБА_3 виїхав до Криму, а він залишився проживати в даному будинку, оскільки перед від`їздом відповідача він сплатив усю суму коштів за весь будинок. Вони мали укласти договір купівлі-продажу, але як з`ясувалось пізніше, відповідач спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав на вказане вище майно.

Позивач проживав в спірному будинку, вважав його своїм майном і законно та добросовісно користувався ним, виходячи з домовленостей з відповідачем і не маючи при цьому жодного сумніву щодо правомірності фактичного володіння цим будинком.

23.10.2008 р. відповідач видав на його ім`я довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим, згідно якої доручив йому бути його представником з приводу передачі йому спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , однак доручення на передачу йому спадкового майна після смерті ОСОБА_6 не надав.

На його звернення в нотаріальну контору з приводу переоформлення спадщини, йому відмовили по тій причині, що довіреність оформлена неправильно і права на оформлення спадщини або ж на переоформлення спадкового майна на своє ім`я він не має.

Разом з тим, позивач зазначає, що він є добросовісним набувачем будинку, проживає у вищезазначеному будинку з 2002 року, оплачує комунальні послуги, та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

В судовому засіданні під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали та просять його задовольнити. В своїх поясненнях послались на обставини, викладені у тексті позовної заяви.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили.

Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі заповітів від 05.06.1985 р. та 26.07.1988 р. належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Дані обставини підтверджуються вказаними вище договорами купівлі-продажу частини будинку від 22.04.1980 р., 20.11.1986 р., реєстраційним посвідченням БТІ від 06.03.1986 р., технічним паспортом на житловий будинок від 06.05.1985р., заповітом від 05.06.1985 р. від ОСОБА_4 , заповітом від 26.07.1988 р. від ОСОБА_6 , свідоцтвами про смерть ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

Відповідно до заяви засвідченої державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори за № 3-1485 від 20.09.2002 р., відповідач надав дозвіл на проживання та реєстрації на проживання на п`ять років позивача в належній йому частині житлового будинку .

Розпискою відповідача написаною власноручно 22.03.2005 р. в присутності двох свідків підтверджується, що позивач сплатив відповідачу кошти у сумі 3500 доларів США за Ѕ частину житлового будинку. Крім того, згідно тексту розписки відповідач взяв на себе зобов`язання підписати договір купівлі - продажу цього будинку до 30.11.2005 р.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , після її смерті відповідач успадкував іншу частину житлового будинку. Після чого, позивач сплатив відповідачу усю суму коштів за весь будинок. Вони мали укласти договір купівлі-продажу, але відповідач відразу виїхав на постійне місце проживання в Автономну Республіку Крим, де і проживає по даний час.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 залишив цей будинок у 2007 році ніколи більше в ньому не проживав. Після його від`їзду усім житловим будинком впродовж усього часу користується позивач, продовжує добросовісно та відкрито володіти і користуватися цим майном. За весь цей час, а це більше десяти років, ніхто не заявляв ніяких претензій з приводу житлового будинку. Відповідач виїхав на постійне місце проживання в Крим, де проживає по даний час.

Ці пояснення позивача повністю підтвердили також допитані судом в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 починаючи з 2007 року і по сьогоднішній день у житлового будинку не проживає, не цікавиться своїм майном, що, на думку позивача, свідчить про відсутність з боку відповідача інтересу до свого майна.

Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 328 ЦК України передбачає, шо право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За положеннями частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Отже, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 01.08.2018р. у справі №201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18.

З наданих суду документів встановлено, що позивач проживає у вищезазначеному будинку з 2002 року, оплачує комунальні послуги, доглядає за будинком, добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується житловим будинком, відповідач більше 10-ти років не проживає у належному йому будинку і не користується своєю власністю, відповідно наявні всі правові підстави для визнання за позивачем у судовому порядку права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 265, 280, 281, 282 ЦПК України, ст. 344 ЦК України суд,

у х в а л и в:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживає по АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає по АДРЕСА_2 .

Повне судоверішення складене 12.01.2021 р.

Головуючий:/підпис/ А.А. Каліщук