Справа № 459/1758/20 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/3437/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та державного підприємства «Львіввугілля» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Львіввугілля» про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

25.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з державного підприємства (далі ДП) «Львіввугілля» 99101 грн. 10 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що внаслідок неправильного формулювання причини його звільнення 25.04.2018 року з роботи йому не було виплачено вихідної допомоги, на яку він та його сім`я розраховували у зв`язку з важким матеріальним становищем та погіршенням стану здоров`я дочки, яка є інвалідом І групи, однак, таку вихідну допомогу він отримав від підприємства лише 08.05.2020 року на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 04.02.2020 року, якою на задоволення його позову змінено в наказі ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» №144-к від 25.04.2018 року формулювання причини його звільнення з роботи з посади заступника директора з правових питань: із «звільнений по ст.38 КЗпП України (за власним бажанням)» на «звільнений за власним бажанням у зв`язку з невиконанням законодавства про працю і умов колективного договору за ч.3 ст.38 КЗпП України», та стягнуто з відповідача у його користь вихідну допомогу в розмірі трьохмісячного середнього заробітку 49550 грн. 55 коп.

Зазначає, що внаслідок несвоєчасної виплати належних йому згідно із законом коштів при звільненні, яких, до того ж, потребувала його сім`я, зокрема, на проведення операції дочці, та необхідністю докладати додаткових зусиль для відновлення в судовому порядку порушених прав, він знаходився в пригніченому стані, втратив спокій, що негативно вплинуло на стан його здоров`я.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Львіввугілля» у користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ДП «Львіввугілля» в дохід держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржили обидві сторони.

Позивач ОСОБА_1 просить змінити рішення суду і задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт не погоджується із визначеним судом розміром морального відшкодування і вважає, що суд присудив йому моральну шкоду в мінімальному розмірі, належним чином не обґрунтувавши своїх висновків в цій частині та без урахування всіх обставин його звільнення та порушень трудового законодавства, які були допущені відповідачем щодо нього.

Відповідач ДП «Львіввугілля» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права та без урахування всіх фактичних обставин справи.

Зазначає, що на момент звільнення позивача з роботи підприємство здійснило з ним повний розрахунок і загальна сума нарахованої та виплаченої в день звільнення заробітної плати (з врахуванням податків) становила 202510 грн. 95 коп.

Також апелянт звертає увагу, що постанова Львівського апеляційного суду щодо виплати позивачу вихідної допомоги була виконана добровільно, шляхом перерахування присуджених коштів на вказаний позивачем рахунок.

Крім того, апелянт наголошує, що якби позивач заступник директора з правових питань з 60 річним стажем на юридичних посадах, чітко написав прохальну частину заяви про звільнення, то не було б жодного спору, однак, він свідомо писав заяву таким чином, щоб її текст можна було б тлумачити по різному.

Апелянт звертає увагу на судову практику Верховного Суду щодо визначення розміру морального відшкодування у справах з подібними правовідносинами, а також вважає недоведеним факт заподіяння позивачу моральної шкоди.

Просить врахувати, що підприємство добросовісно ставиться до виконання свого обов`язку щодо здійснення виплати заробітної плати, проте, кошти на такі виплати беруться із коштів, які підприємство отримує від продажу вугілля, розрахунки за поставку якого з підприємством здійснюються несвоєчасно, а тому неправильне вирішення даної справи призведе до масових позовів колишніх працівників, від чого може постраждати господарська діяльність підприємства.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11.05.2021 року, є дата складення повного судового рішення 21.05.2021 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в постанові №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (п.13), за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Під моральною шкодою, згідно із пунктом 3 названої вище постанови, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За загальним правилом відшкодування моральної шкоди, яке міститься у статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються тяжкість та тривалість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, можливість їх відновлення, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Судом встановлено, що внаслідок неправильного формулювання причини звільнення позивача 25.04.2018 року з роботи, йому в день звільнення не було виплачено вихідної допомоги, на яку позивач та його сім`я, в якій є інвалід І групи та неповнолітні діти, розраховували у зв`язку з важким матеріальним становищем.

Вихідна допомога в розмірі 49550 грн. 55 коп. присуджена позивачу постановою Львівського апеляційного суду від 04.02.2020 року за його позовом, зверненим до ДП «Львіввугілля», яку підприємство виплатило 08.05.2020 року.

Названим вище судовим рішенням апеляційного суду підтверджено факт порушення відповідачем трудового законодавства в частині формулювання причини звільнення позивача з роботи і, як наслідок, порушення його трудових прав, зокрема, на своєчасне одержання вихідної допомоги при звільненні.

Враховуючи розмір присудженої позивачу вихідної допомоги при звільненні та тривалий характер, впродовж двох років, порушення права позивача на її отримання, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром морального відшкодування, оскільки за встановлених обставин справи він відповідає вимогам розумності та справедливості.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, давши належну правову оцінку доказам, які сторони подали в обґрунтування своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального закону, які підлягали застосуванню, не допустив порушень норм процесуального закону, які б призвели до неправильного вирішення справи, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та державного підприємства «Львіввугілля» залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 21 травня 2021 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.