ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/1184/20 Номер провадження 22-ц/814/306/21Головуючий у 1-й інстанції Сиволап Д.С. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,

за участю секретаря Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 01 грудня 2020 року, постановлену у складі головуючого судді Сиволапа Д.С., повний текст якої виготовлено 02 грудня 2020 року, у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про заміну стягувача,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду із заявом про заміну сторони (попереднього стягувача - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк») за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 06 липня 2010 року №2-370/10 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 08 травня 2008 року.

Заява мотивована тим, що наразі існують достатні підстави та докази для переходу до заявника права вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0 від 08 травня 2008 року, оскільки між попереднім стягувачем Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір про відступлення права вимоги №2295/К від 24 липня 2020 року, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступило, а новий кредитор - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право вимоги за вказаним кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 01 грудня 2020 року заяву ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про заміну стягувача задоволено.

У виконавчому листі, що був виданий Шишацьким районним судом Полтавської області 13 серпня 2010 року на підставі рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 06 липня 2010 року №2-370/10 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 08 травня 2008 року (боржник ОСОБА_1 ), замінено вибулого стягувача ПАТ «Дельта Банк» новим стягувачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Судове рішення мотивовано тим, що у матеріалах справи містяться належні та допустимі докази переходу права вимоги за кредитним договором №0 від первісного кредитора ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» та у подальшому від останнього до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про заміну стягувача ПАТ «Дельта Банк» за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 06 липня 2010 року №2-370/10 у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 08 травня 2008 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Позиція інших учасників справи

06 січня 2021 року від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якій воно просить ухвалу районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що ухвала місцевого суду є законною, постановленою відповідно до норм матеріального та процесуального права, а вказана апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 06 липня 2010 року №2-370/10 позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручитель) на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 08 травня 2008 року станом на 01 квітня 2010 року у сумі 219560,60 грн.

Дане рішення набрало законної сили 04 серпня 2010 року, а 13 серпня 2010 року Шишацьким районним судом Полтавської області стягувачу видано за ним чотири виконавчі листи з однаковим номером 2-370/10.

Два виконавчі листи видані для стягнення з солідарних боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 загальної суми боргу в розмірі 219560,60 грн., а два інші - про стягнення судових витрат та витрат на інформаційно-технічне забезпечення в загальному розмірі 910 грн. з кожного.

09 листопада 2011 року старшим державним виконавцем ВДВС Шишацького РУЮ Мацюцею Л.І. відкрито виконавче провадження №29834530 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» залишку заборгованості в розмірі 130222,44 грн.

28 травня 2012 року в.о. начальника відділу ДВС Шишацького РУЮ Шеліган О.В. звернувся до суду з поданням про заміну сторони у виконавчих провадження №431/2, 432/2, 433/2, 434/2 від 09 листопада 2011 року по виконанню виконавчих листів №2-370 від 13 серпня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» залишку заборгованості за кредитом в розмірі 130222,44 грн. та судових витрат в розмірі 910 грн. Зокрема, на підставі договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року просив замінити вибулого стягувача ПАТ «УкрСиббанк» новим стягувачем ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 03 липня 2012 року по справі №1631/633/12 заяву державного виконавця задоволено, у виконавчих провадженнях №431/2, 432/2, 433/2, 434/2 від 09 листопада 2011 року, що були розпочаті для виконання виконавчих листів № 2-370/10 стягувача ПАТ «УкрСиббанк» замінено новим стягувачем ПАТ «Дельта Банк» в зв`язку з уступкою права вимоги.

При прийняття даного рішення судом враховано, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір про відступлення права вимоги від 08 грудня 2011 року за кредитним договором №0 від 08 травня 2008 року, копія договору уступки була надана державному виконавцю разом з актом прийняття-передачі від 19 грудня 2011 року та досліджена судом.

Постановою державного виконавця від 24 грудня 2012 року у виконавчому провадженні №29834530 виконавчий лист №2-370/10 від 13 серпня 2010 року на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернутий стягувачу в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

09 серпня 2013 року державним виконавцем відділу ДВС Шишацького РУЮ Говорун А.С. за виконавчим листом №2-370 від 13 серпня 2010 року відкрито виконавче провадження №39301245 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в розмірі 219560,60 грн.

Постановою державного виконавця від 20 лютого 2014 року в цьому ж виконавчому провадженні виконавчий лист №2-370/10 від 13 серпня 2010 року на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернутий стягувачу в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Згідно з інформацією, викладеною в листі Шишацького районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) від 27 листопада 2020 року за вих. №17.31-34/10977, вказані виконавчі документи знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання.

24 липня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір №2295/К про відступлення права вимоги, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» передав ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а останнє відповідно отримало право вимоги за кредитним договором від №0 від 08 травня 2008 року.

Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про заміну стягувача у виконавчому листі, виданого Шишацьким районним судом Полтавської області 13 серпня 2010 року на підставі рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 06 липня 2010 року №2-370/10 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 08 травня 2008 року (боржник ОСОБА_1 ), суд першої інстанції виходив з того, що заявником надано належні та допустимі докази переходу до нього права вимоги за кредитним договором №0 від 08 травня 2008 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого по всіх правах та зобов`язаннях виступає ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

У свою чергу, Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Частиною 1 статті 18 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Положеннями частини 1 статті 1077 ЦК України передбачено, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Результат аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини 1 статті 512 ЦК України дає підстави для висновку, що в разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №344/14408/15-ц.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи, якою в даному випадку є новий кредитор (правонаступник).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах, а не його обсяг.

Розглядаючи зазначену заяву, суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни. При цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 29 грудня 2020 року у справі №0910/2-103/2011.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Враховуючи викладене, задоволення заяви про заміну сторони правонаступником здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності (стаття 204 ЦК України).

У свою чергу, у матеріалах справи відсутні відомості про наявність судових рішень про визнання недійсним як договору між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 08 грудня 2011 року, так і договору між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги №2295/К від 24 липня 2020 року, за кредитним договором №0 від 08 травня 2008 року.

Висновок про те, що договір про відступлення права вимоги на користь фізичної особи є оспорюваним (а не нікчемним) правочином, міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», на підставі договору про відступлення права вимоги від 24 липня 2020 року №2295/К (а.с.4-7), як новий кредитор набуло права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним зобов`язанням.

Також, задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження», зокрема ініціювати вирішення питання про отримання дублікату виконавчого листа замість втраченого, поновлення строку для пред`явлення його до виконання, повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання на підставі частини 5 статті 37 Закону України про виконавче провадження, що підтверджує правильність його висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про заміну стягувача.

Твердження апелянта про порушення місцевим судом положень статті 13 ЦПК України в частині зазначення в ухвалі про призначення судового розгляду про заміну сторони виконавчого провадження, а не стягувача у виконавчому листі, як того вимагало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», колегія суддів відхиляє, оскільки поняття «сторона виконавчого провадження» та «стягувач» є тотожними, а їх вживання залежить виключно від стадії процесу, на якій відбувається заміна сторони в зобов`язанні її правонаступником внаслідок відступлення права вимоги: при відкритті виконавчого провадження чи при його відсутності.

Твердження ОСОБА_1 про незалучення судом першої інстанції до розгляду заяви в якості другого відповідача чи заінтересованої особи його дружини ОСОБА_2 , яка визнана солідарним відповідачем за його боргами, не заслуговує на увагу, оскільки у договорі про відступлення права вимоги від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» №2295/К від 24 липня 2020 року за вищезазначеним кредитним зобов`язанням відсутні будь-які дані, що підтверджували б право вимоги до поручителя - ОСОБА_2 .

Позиція апелянта стосовно того, що ненадання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до суду належним чином завіреної копії виконавчого листа, по якому необхідно було здійснити заміну стягувача, та номеру і дати його видачі, що потягло за собою прийняття незаконного рішення, є хибною, оскільки підстави неподання вказаних доказів були поважними. Так, місцевий суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вірно ідентифікував виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа №2-370 від 13 серпня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» залишку заборгованості за кредитним договором №0 від 08 травня 2008 року (боржник ОСОБА_1 ).

Посилання ОСОБА_1 на відсутність фактів прийняття будь-яким судом рішення про заміну у вказаному виконавчому провадженні первісного стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк», є безпідставним, оскільки в матеріалах справи міститься копія ухвали Шишацького районного суду Полтавської області від 03 липня 2012 року (справа №1631/633/12) про заміну сторони з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» (а.с.23-24 та 48), яка набрала законної сили 09 липня 2012 року. Дане судове рішення має преюдиційне значення для справи, яка є предметом перегляду, тобто факти, установлені цією ухвалою в справі №1631/633/12 є обов`язковими для судів при розгляді інших справ та не підлягають доказуванню.

Твердження апелянта стосовно того, що ненадання заявником оригіналу додатку №1 до договору про відступлення права вимоги №2295/К від 24 липня 2020 року доводить відсутність правонаступництва від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», колегія суддів оцінює критично, оскільки подання заявником завірених копій даних доказів відповідає вимогам частини 2 статті 95 ЦПК України, згідно якої письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» для підтвердження своєї позиції було надано не лише копію договору №2295/К від 24 липня 2020 року про відступлення права вимоги та витягу з додатку № 1 до нього в частині спірного кредитного договору, щоб забезпечити збереження банківської таємниці щодо інших осіб, а також і протокол електронного аукціону продажу активів ПАТ «Дельта Банк» разом з копією платіжного доручення про сплату 1702794,59 грн. за придбані активи (а.с.8-9).

Твердження ОСОБА_1 щодо спливу строку пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа є безпідставним, оскільки лише після закінчення процедури правонаступництва ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» може набути статус стягувача, і відповідно мати право ініціювати перед судом питання про визнання причин пропуску такого строку поважними та його поновлення.

Крім того, при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 заявлено клопотання про витребування з архіву Шишацького районного суду Полтавської області цивільної справи №1631/633/12 для дослідження аркушів 5 і 6, без конкретизації який саме документ міститься на цих аркушах та яке значення він може мати для встановлення істини по даній справі. При цьому, апеляційний суд наголошує, що під час розгляду справи по суті суд першої інстанції досліджував зокрема і матеріали архівної справ №1631/633/12, про що є посилання в оскаржуваній ухвалі від 01 грудня 2020 року (а.с.69), а тому зазначене клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з його недоцільністю.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 01 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 січня 2021 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Г.Л. Карпушин

Т.В. Одринська