ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року м. Чернівці

справа № 727/9631/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівців від 23 листопада 2020 року про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівців від 23 листопада 2020 року відмовлено у відкритті провадження у вказаній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 оскаржується звільнення з публічної служби, тому даний спір стосується захисту прав, свобод та інтересів фізичної особи у сфері публічно-правових відносин, та відповідно до ст.19 ЦПК України не підлягає розгляду в судах загальної юрисдикції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, допустив неповноту та неправильність у встановленні обставин, які мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він працював за строковим договором, жодного конкурсу на зайняття вакантної посади не проходив, та не являється державним службовцем. Посилається на те, що посада, з якої його незаконно звільнено, не відноситься до державної служби та не є публічною. Зазначає, що у даній справі відсутній спір з приводу прийняття на публічну службу та її проходження, однак має місце трудовий спір, який повинен бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що позивачем оскаржується звільнення з публічної служби та даний спір стосується захисту прав свобод та інтересів фізичної особи у сфері публічно-правових відносин, та відповідно до ст.19 ЦПК України не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, суд першої інстанції належним чином вимог закону не виконав, прийняв судове рішення без дотримання норм процесуального права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Дана правова позиція зазначена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі №815/6096/17, провадження №11-1282апп18.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах місцевого самоврядування. Тобто, юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що згідно наказу Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти №71-К від 19.08.2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду керівника відділу з питань оцінювання якості вищої освіти за строковим трудовим договором по 27 лютого 2024 року. Наказом Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти №140-К від 02.12.2019 року ОСОБА_1 переведено на посаду завідувача сектору аналітики за строковим трудовим договором по 27 лютого 2014 року включно.

Відповідно до п.1.1. Посадової інструкції завідувача сектору аналітики департаменту наукових ступенів та аналітики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти завідувач сектору приймається на посаду і звільняється з посади наказом керівника секретаріату Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти у відповідності до чинного законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із доводами апелянта, що дана посада не відноситься до публічної служби в розумінні п.17.ч.1 ст.4 КАС України.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто в даному випадку існує трудовий спір, який повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Зважаючи на наведене й ураховуючи суть спору та суб`єктний склад спірних правовідносин, апеляційний суд дійшов висновку, що спір про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має розглядатися як спір, що пов`язаний із захистом цивільних прав позивача, оскільки відповідач у даних правовідносинах виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі та її розгляд у порядку адміністративного судочинства є помилковим.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Ураховуючи наведене вище, суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, п.4 ч.1 ст.379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівців від 23 листопада 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак