КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 362/6592/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5160/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Кравченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

18 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Семенюк Т.А
Суддів Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,
при секретарі Максюк І.Г.,
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії,-

В С ТА Н О В И В :

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що з 25.05.1993 року перебував на квартирному обліку згідно довідки від 15.10.1996 року №67 та рапорта.
Після переведення на службу до міста Василькова Київської області протокольним рішенням засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 12.11.1996 року №33 позивача зараховано на квартирний облік без зазначення дати зарахування, проте за обліковими даними відповідача ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку з 03.03.1995 року.
Зазначає, що коли дізнався про порушення відповідачем його прав, одразу звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про перенесення дати постановки його з родиною на квартирну чергу з 03.03.1995 року на 25.05.1993 року.

Проте, протокольним рішенням від 08.10.2019 року №14 позивачу відмовлено у перенесені дати зарахування на квартирний облік з 03.03.1995 року на 25.05.1993 року та залишено дату в загальній черзі з 03.03.1995 року без змін.
Оскаржуване рішення позивач вважає протиправним, оскільки воно прийнято на підставі Наказу Міністра оборони України від 03.02.1995 року № 20, який втратив чинність 06.10.2006 року.
Зазначив, що у відповідності до діючої на момент прийняття оскаржуваного рішення Наказу Міністра оборони України № 577 від 06.10.2006 року, датою зарахування його на квартирний облік повинно бути 25.05.1993 року.
У зв`язку із чим просив визнати протиправним та скасувати протокольне рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 08 жовтня 2019 року № 14, затверджене наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 10.10.2019 року № 925 в частині відмови ОСОБА_1 змінити дату зарахування його з родиною на квартирний облік з 03.03.1995 року на 25.05.1993 року, виходячи з чого, вважати датою зарахування ОСОБА_1 з родиною на квартирний облік - 25 травня 1993 року.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано протокольне рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 08 жовтня 2019 року № 14, затверджене наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 10.10.2019 року № 925 в частині відмови ОСОБА_1 змінити дату зарахування його з родиною на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 25 травня 1993 року, виходячи з чого, вважати датою зарахування ОСОБА_1 з родиною на квартирний облік 25 травня 1993 року.

Не погоджуючись із рішенням суду, командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 02 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначив, що протокольне рішення № 33 від 12.11.1996 року про зарахування Позивача з родиною на квартирний облік при в/ч НОМЕР_1 приймалось відповідно до чинного на той час наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20.
Абзацом 4 пункту 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України передбачено, що Військовослужбовці Збройних Сил України, які перебувають на квартирному обліку, при переміщенні по службі на вищу, рівнозначну посаду, а також з вищих посад на нижчі за підставами, передбаченими підпунктами "а", "б" та "д" пункту 36 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу та підпунктами "а" та "б" пункту 27 Тимчасового положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами (затверджені Указом Президента України від 13 травня 1993 року № 174/93), пов`язаному з переїздом до іншого гарнізону, приймаються на квартирний облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей зі збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень.
Тобто, вважає, що норми Наказу в частині обмеження строків перебування на квартирному обліку стосуються як військовослужбовців, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, так і військовослужбовців, що перебувають на обліку в загальній черзі.
06 квітня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , в якому представник позивача просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін зазначивши, що Наказ Міністра оборони України № 20 від 03.02.1995, на який посилається відповідач, набув чинності вже під час перебування позивача на квартирному обліку з 03.03.1995 року

Зазначає, що із самого змісту Наказу вбачається, що його норми в частині обмеження строків зарахування на квартирний облік стосуються військовослужбовців при переміщенні по службі в інший гарнізон, які користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень, проте позивач перебував на квартирному обліку з 25 травня 1993 року в загальній черзі, тому на нього не поширюються норми вказаного Наказу.

Апелянт в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Задовольняючи позвоні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби, втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 39 ЖК УРСР громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Статтею 43 Житлового Кодексу визначено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період з 05 серпня 1982 року по 05 жовтня 2002 року проходив військову службу згідно особової справи позивача.
Відповідно до довідки від 15 жовтня 1996 року № 67 та рапорту, позивач перебував на квартирному обліку з 25 травня 1993 року.
Після переведення на службу до м. Василькова Київської області, протокольним рішенням засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 12 листопада 1996 року № 33 позивача було зараховано на квартирний облік без зазначення дати зарахування.
Протокольним рішенням від 08 жовтня 2019 року № 14 позивачу було відмовлено у перенесенні дати зарахування на квартирний облік з 03.03.1995 року на 25.05.1993 року та залишено дату зарахування в загальній черзі з 03.03.1995 року без змін. Оскаржуване рішення було затверджено наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 925 від 10.10.2019 року.
Наказом Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 затверджено Інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, якою визначено порядок ведення квартирного обліку та надання військовослужбовцям житла.
Згідно з п. 2.1 Інструкції облік військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов (облік), ведеться у військових частинах, гарнізонах та квартирно-експлуатаційних органах. Повний та всебічний облік щодо всіх військових частин організовується та ведеться Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних Сил України.
Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції військовослужбовці зараховуються на облік на підставі рішення житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини.
Для зарахування на квартирний облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього начальника про прийняття на квартирний облік, який підписується членами сім`ї.
Згідно з п. 2.4 Інструкції датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Відповідно до вимог Інструкції військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
На виконання вимог зазначеного Закону, Кабінетом Міністрів України було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями № 1081 від 03 серпня 2006 року.
Відповідно до п. 26 Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку.
Статтею 44 ЖК УРСР визначено випадки можливого перенесення черговості на отримання житла, застосування якої можливе лише до громадян, які вчинили певне правопорушення, що не стосується позивача, оскільки до відповідальності його притягнуто не було.
Наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 було визначено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше, ніж з дня набрання чинності даним наказом, тобто з 03 березня 1995 року.
Будь-які інші нормативно-правові акти, які б містили механізм перенесення черги квартирного обліку для військовослужбовців України, відсутні.
Таким чином, колегія суддів вважає, що застосування обмеження передбаченого п. 2 Наказу № 20 порушує право позивача, як військовослужбовця і громадянина на житло, передбачене ст. 47 Конституції України та суперечить вимогам статей 38-44 ЖК УРСР щодо черговості надання жилих приміщень для військовослужбовців, оскільки фактично визначає не за часом взяття їх на квартирний облік, а за часом набрання чинності цим наказом, з врахуванням того, що, як встановлено судом, ОСОБА_1 перебував на обліку квартири у загальній черзі.
Закладеним у статті 16 Закону України «Про Збройні сили» та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на житло,зазначив суд в своєму рішенні, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду передбачене.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч. 7 ст. 10 ЦПК України визначено, що у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.
Таким чином, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами та врахувавши правові позиції Верховного Суду, висловленої в чисельних постановах, у тому числі від 20 березня 2019 року в справі № 760/750/16-ц та від 2 листопада 2019 року в справі № 362/776/19, суд першої інстанції дійшов висновку, що при визначенні черговості надання жилого приміщення для позивача застосуванню підлягають статті 38-44 ЖК УРСР, а не наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, який істотно звужує обсяг встановлених законом прав.
Апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом вірно встановлено факт порушення відповідачем житлових прав позивача щодо внесення змін до дати зарахування його (позивача) на квартирний облік та захистив порушене право останнього в спосіб передбачений законом, забезпечивши, таким чином рівність в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби, втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеної у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 760/9507/15- ц, від 07 червня 2018 року у справі № 362/4273/17, від 27 вересня 2018 року у справі № 362/4307/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 362/6383/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 285/3566/17, від 20 березня 2019 року у справі № 760/750/16-ц, від 04 листопада 2019 року у справі № 362/776/19, від 22 листопада 2019 року у справі № 362/1608/17.
Доводи апеляційної скарги, що на момент переїзду позивача, діяв наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 року № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України», який пройшов державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України як нормативно-правовий акт 20.02.1995 року №43/579, проте відповідно до зазначеного наказу відсутня норма щодо переміщення військовослужбовців до іншого гарнізону, а відтак, в наслідок цього, військовослужбовці зараховувались на квартирний облік без збереження попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач був прийнятий на квартирний облік ще до введення в дію зазначеного наказу, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони №577 від 06.10.2006року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на їх правильність не впливають.
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, щорішення судупостановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 24 травня 2021 року.

Головуючий

Судді