Провадження № 2/344/1467/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайла О.В.

секретаря Устинської Н.С.

розлянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів набутих без достатньої правової підстави,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів набутих без достатньої правової підстави. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти, які були безпідставно набуті та збережені без достатньої правової підстави в сумі 152 533 грн. та проценти за користування ними у сумі 27 303 грн., а всього 179 836 грн., а також просив стягнути понесені ним судові витрати в сумі сплаченого судового збору - 1798, 36 грн.

Позов мотивував тим, що рішенням Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 20.04.2017р. стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина- ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Постановою головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шведом P.M. від 13.11.2017р. було відкрито виконавче провадження ВП № 55128686 на підставі заяви про примусове виконання з виконавчого листа № 2/344/136, виданого 13.05.2017р. Івано - Франківським міськрайонним судом Івано - Франківської області. Постановою головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Хорошою Н.В. від 13.04.2018р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника було здійснено відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача. 22.03.2019р. він (позивач) звернувся з позовом до Бориспільського міськрайонного суду Київської області, в якому просив змінити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити місце проживання дитини разом із батьком ОСОБА_1 , оскільки син постійно проживає разом із ним в с. Рогозів, Бориспільського району Київської області та просив звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , в зв`язку з тим, що сплата аліментів, не використовується за цільовим призначенням та ставила його в скрутне матеріальне становище. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2020р. позов задоволено, визначено місце проживання ОСОБА_3 в житловому будинку по АДРЕСА_1 , а також з метою запобігання безпідставного збагачення ОСОБА_2 звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , призначених рішенням Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 20 квітня 2017р. Позивач зазначає, що по місцю його праці сума відрахувань, які були утримані із заробітної плати в період з грудня 2017року - грудень 2019року становить 131 975, 81 грн., з 1 січня 2020 року по 31 липня 2020 року -20 577, 36 грн., а всього було утримано 152 553,17 грн. Позивач звертає увагу суду на те, що що рішення Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 20.04.2017р. в частині відібрання дитини не виконано в зв`язку з тим, що ОСОБА_3 відмовився їхати разом із матір`ю ОСОБА_2 , а тому вважає, що що аліменти, сплачені на утримання неповнолітнього сина, які були стягнуті за рішенням Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 20.04.2017р. з нього на користь ОСОБА_2 не були використані за цільовим призначенням та знаходяться у власності відповідачки.

Відповідач надала суду відзив, в якому заперечувала щодо задоволення даного позову та зазначила, що рішенням Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 20.04.2017р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а отже кошти в розмірі 152 553,17 грн. були стягнені на підставі судового рішення, що спростовує доводи позивача про безпідставність набутого майна. Відповідач звертає у відзиві увагу суду на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 30.04.2020 по цивільній справі № 359/2535/19, яким, зокрема, змінено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , визначене рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.04.2016, та визначено місце проживання дитини з батьком ОСОБА_1 ; звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , призначених рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.04.2017., однак на сайті Єдиного державного реєстру судових, на якому розміщене вищезгадане судове рішення відсутні відомості про набрання ним законної сили, їй таке рішення не надсилалось, про нього їй нічого не було відомо до моменту отримання позову з додатками по цій справі, а отже посилання позивача на судове рішення, яке не набрало законної сили на момент подання позову, вважає некоректним. Заперечує щодо твердження позивач про те, що оскільки дитина весь час проживала з ним (з батьком), мало місце нецільове використання аліментів, відтак вказані кошти мають бути стягнені на його користь, оскільки у разі нецільового витрачання аліментів він має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Однак позивач не надав а ні доказів звернення до органу опіки та піклування щодо нецільового використання аліментів відповідачкою, а ні результатів інспекційних відвідувань одержувача аліментів, що підтверджують нецільове використання аліментів. Вважає, що позиція позивача щодо нецільового використання аліментів не підтверджена належними та допустимими доказами. Також заперечує щодо твердження позивача про те, що дитина весь час проживала з ним (батьком), оскільки рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.04.2016 по цивільній справі № 344/8724/15-ц розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із нею (матір`ю). Вказане рішення позивачем, ОСОБА_1 , виконано не було, він продовжував надалі насильно утримувати дитину в місці свого проживання, не дозволяв їй бачитись з дитиною. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.04.2017 по цивільній справі № 344/8970/15-ц ухвалено відібрати малолітнього ОСОБА_3 від позивача і передати його матері, тобто відповідачці. Вказане рішення також не було виконане . Просить суд при ухваленні рішення суду врахувати той факт, що всі кошти, які були сплачені позивачем, знаходяться на банківському рахунку неповнолітнього ОСОБА_3 , який був відкритий нею (відповідачкою). Позивачу були передані всі дані для користування цими коштами (платіжну картку, пін-код). На підтвердження чого долучила до матеріалів справи виписки з банківського рахунку . А тому вважає, що позивач вводить суд в оману, вказуючи на нецільове використання коштів відповідачкою, вона не має ні жодного боргу, ні будь-якого іншого грошового зобов`язання перед позивачем. На підставі наведеного просить відмовити в задоволенні позову ( а.с. 35-39).

09.02.2021 представником позивача направлено на адресу суду відповідь на відзив, вважає, що вимоги, викладені у позовній заяві підтверджені належними та допустимими доказами , які в сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи , які входять до предмету доказування для ухвалення судового рішення( а.с. 59-60).

Позивач ОСОБА_1 та адвокат Арланов А.М. у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи містить заява від 09.02.2021 відповідно до змісту якої підтримали позовні вимоги та просила їх задовольнити, а справу розглянути у відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_4 та адвокат Кудиба З.І. у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява від 20.05.2021 в якій сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позову , а справу розглянути у їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, наявні докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст.12ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст.80ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч. 2 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Вищенаведені норми права, зокрема, ч. 1 ст. 1212 ЦК України, зобов`язує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно.

Водночас, ст. 1215 ЦК України, встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ч. 1ст. 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 р., ухваленій у справі № 6-91цс14.

У відповідності до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-151 цс-13, від 22.01.2014 року, згідно ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених п.1 ч.1 вказаної статті, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела таку виплату, та факту недобросовісності набувача коштів.

Судом встановлено, що рішенням Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 20.04.2017р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 10-13).

Постановою головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шведом P.M. від 13.11.2017р. було відкрито виконавче провадження ВП № 55128686 на підставі заяви про примусове виконання з виконавчого листа № 2/344/136, виданого 13.05.2017р. Івано - Франківським міськрайонним судом Івано - Франківської області, а Постановою головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Хорошою Н.В. від 13.04.2018р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника було здійснено відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2020р. задоволено позов ОСОБА_1 , визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 в житловому будинку по АДРЕСА_1 , а також з метою запобігання безпідставного збагачення ОСОБА_2 звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , призначених рішенням Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 20 квітня 2017р. ( а.с .7-9)

У позовній заяві позивач зазначає, що по місцю його праці сума відрахувань, які були утримані із його заробітної плати в період з грудня 2017року - грудень 2019року становить 131 975, 81 грн., що підтверджується довідкою (а.с. 15), а з 1 січня 2020 року по 31 липня 2020 року-20 577, 36 грн., що підтверджується довідкою (а.с. 16) , а всього було утримано 152 553,17 грн.

Отже, зазначені грошові кошти, набуті відповідачем перераховані з цільовим призначенням як аліменти.

Крім того , як вбачається із змісту відзиву поданого відповідачаем на позов , кошти, які були сплачені позивачем, знаходяться на банківському рахунку неповнолітнього ОСОБА_3 , який був відкритий відповідачкою, позивачу передані всі дані для користування коштами ( аліментами) (платіжну картку, пін-код). На підтвердження наявності коштів на рахунку відповідачем долучено до матеріалів справи виписки з банківського рахунку від 28.01.2021 ( а.с. 48, 49), з яких вбачається, що сума залишків у валютному еквіваленті становить 148 264, 80 грн., а зняття чи переведення готівкових коштів з даних рахунків не відбувалося , що вказує на те, що відповідач такими коштами не користувалася. Посилання позивача, як на підставу для задоволення даного позову на нецільове використання відповідачем аліментів на думку суду не відповідає вимогам закону та не може ототожнюватись з поняттям недобросовісності з приводу їх отримання.

Встановивши те, що грошові кошти, набуті відповідачем, є аліментами, виплата яких здійснена законним шляхом та з урахуванням факту недоведеності недобросовісності з приводу їх отримання з боку відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Відповідно до ч. 2 ст.445ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях.

Таким чином, оскільки позивач фактично звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача сплачених аліментів, що не передбачено нормами Сімейного Кодексу України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно дост.141ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено - судові витрати, які складаються з судового збору, позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,5,13,76-81,141,263,265,268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів набутих без достатньої правової підстави,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Шамотайло О.В.