Справа № 543/183/21
Провадження № 4-с/692/4/21
У Х В А Л А
19 травня 2021 року смт. Драбів
Драбівський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Левченко Л.О.,
з участю секретаря с/з Савенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності державного виконавця Оржицького районного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) протиправною та про зобов?язання вчинити певну дію, -
ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Оржицького районного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання бездіяльності протиправною та про зобов?язання вчинити певну дію.
Вказана скарга мотивована тим, що 26.05.2020 року постановою державного виконавця Драбівського районного відділу ДВС ЦМУ МЮ ( м. Київ) виконавче провадження стосовно стягнення з ОСОБА_1 аліментних платежів на утримання сина ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно, було передано до Оржицького районного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). До передачі даного виконавчого провадження, 05.03.2020 року, був накладений арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих скаржником банківських рахунках. Під арешт потратили і кошти, які знаходяться на накопичувальному рахунку № НОМЕР_1 «Скарбничка»перевипускної карти НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) в сумі 4 000 грн. Ці кошти є виключно коштами, які відраховувалися з пенсійних надходжень з пенсійної картки № НОМЕР_2 на дочку - інваліда з дитинства ОСОБА_3 та відносяться до категорії соціальних виплат на дитину-інваліда. 30.11.2020 року скаржник звернулася до державного виконавця Стецюри М.В. із заявою про зняття арешту з цих коштів, однак реагування на цю заяву не було, арешт з коштів не був знятий. В усній формі ОСОБА_1 було повідомлено, що для виконавчої служби необхідна довідка певного змісту, яку та самостійно отримати не змогла. 21.12.2020 року скаржник подала повторну заяву, де просила державного виконавця в разі необхідності затребувати потрібну довідку в Приватбанку та вирішити питання про зняття арешту з коштів, яку акумульовані з пенсії дитини - інваліда. Станом на 26.03.2021 року вказана довідка не затребувана, арешт з коштів не знятий. За таких умов скаржник просить визнати бездіяльність державного виконавця Оржицького відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Стецюри Миколи Васильовича в частині не зняття арешту з коштів, які відраховуються з пенсійних надходжень на дитину-інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та які знаходяться на накопичувальному рахунку № НОМЕР_1 «Скарбничка» перевипускної карти НОМЕР_4 ) неправомірною та зобов`язати державного виконавця Оржицького відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Стецюру М.В. зняти арешт з коштів в сумі 4 000 грн., що знаходяться на вказаному накопичувальному рахунку.
У судовому засіданні 19.05.2021р. скаржник на задоволенні скарги наполягала. Пояснила, що на виконанні державного виконавця Оржицького відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів в розмірі близько 110 000,00 грн. з 2008 чи 2013 р.р., точного часу вона не знає, за яким накладено арешт на рахунки скаржника. Вважає, що арешт накладений незаконно, оскільки кошти на вказаній у скарзі картці є соціальними, виплати належать дитині, тому просила зняти арешт з банківської картки.
У судове засідання суб?єкт оскарження державний виконавець Оржицького районного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) не з`явився, заяв та клопотань не надсилав, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.
Судом встановлено, що під час виконання виконавчого провадження № 37382005 по виконанню виконавчого листа № 2-858 від 15.09.2003р., виданого Драбівським районним судом Черкаської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину щомісячно, до повноліття, у зв?язку з невиконанням боржником самостійно виконавчого документу, з метою забезпечення реального виконання виконавчого документу, 05.03.2020р. головним державним виконавцем Драбівського РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Михлик О.В. винесено постанову, якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать ОСОБА_1 в АТ КБ «Приват банк» та АТ «Універсал банк». Таким чином зі змісту постанови вбачається, що державний виконавець визначила банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.
У подальшому, під час виконання вказаного виконавчого провадження 26.05.2021р. головним державним виконавцем Драбівського РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Михлик О.В. винесено постанову, якою виконавче провадження № 37382005 було передано до Оржицького районного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за фактичним місцем проживання боржника: АДРЕСА_1 .
Відповідно даних паспорту серія НОМЕР_5 , виданого 26.11.2004р. Драбівським РВ УМВС України в Черкаській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно даних посвідчення серія НОМЕР_6 від 24.02.2017р. УСЗН Оржицької РДА, ОСОБА_1 є законним представником особи з встановленою інвалідністю дитини ОСОБА_3 , 2005 р.н.
Відповідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 19.11.2020р. № SVNNIRE1QBTVD6DF ОСОБА_1 станом на 19.11.2020р. має в АТ КБ «Приватбанк» картку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), на яку отримує соціальні виплати. Також на вказану картку може бути зараховано будь-яка виплата. З зазначеного рахунку за період з 06.05.2016р. по 18.01.2020р. здійснювалось поповнення рахунку НОМЕР_7 , послуга накопичування «Скарбничка», сума 3 000 грн.
Відповідно виписки АТ КБ «Приват банк» від 11.11.2020р. № НОМЕР_8 по картці/рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) ОСОБА_1 за період 01.05.2020-11.11.2020р. відбувались надходження виплати Соціального форду, соц. виплата сталими сумами 2 357,40 грн. та подальший переказ коштів на свою «Скарбничку» 26*15 сталими сумами в розмірі 1000 грн.
Відповідно довідки № 883 від 19.11.2020р. Управління соціального захисту населення Оржицької районної державної адміністрації Полтавської області ОСОБА_1 перебуває на обліку УСЗН Оржицької РДА та отримує допомогу ДСТ на дитину з інвалідністю за період з 01.08.2017р. по даний час.
Нормами ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно з п. 9 ч. 2ст. 129 Конституції України однією з одновних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України "Про виконавче провадження" органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Частинами 1, 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу. Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.
АТ КБ «ПриватБанк», на яке нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову державного виконавця про арешт коштів боржника виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав картку НОМЕР_2 , рахунок НОМЕР_3 та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. За таких обставин картка НОМЕР_2 , рахунок НОМЕР_3 , не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 лютого 2021 року (справа № 756/1927/16-ц).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є боржником та належним чином не виконує свої зобов`язання щодо сплати аліментів. Також, скаржником не заперечується той факт, що вона має заборгованість зі сплати аліментів, не виконуючи таким чином рішення суду.
Суд констатує, що скаржником не було доведено жодним належним та допустимим доказом факту порушення державним виконавцем норм ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо порядку та підстав арешту коштів боржника та не надано належних доказів на підтвердження того, що картка НОМЕР_2 , рахунок НОМЕР_3 , не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено.
Суд зазначає, що закон спрямований на забезпечення належного виконання рішень щодо стягнення аліментів з метою зменшення заборгованості зі сплати аліментів, а також забезпечення захисту інтересів та належного утримання осіб, які отримують аліменти.
Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Таким чином, виходячи із системного аналізу норм права та доказів вивчених судом у судовому засіданні, з урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що вказана скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає до задоволення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 259, 263, 450, 451 ЦПК України, суд -
Відмовити у задоволені скарги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності державного виконавця Оржицького районного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) протиправною та про зобов?язання вчинити певну дію.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Л.О. Левченко

Повний текст ухвали виготовлено 24 травня 2021 року.