Справа № 504/3993/19
Провадження № 2/504/645/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

секретаря - Мельникової В.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 10, смт. Доброслав, позовну заяву ТОВ «Веллфін» до ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 , про стягнення заборгованості за договором позики від 30.10.2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року заявник звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, і просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 51350,12 грн., а також судовий збір в сумі 1921 грн..

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 31.01.2020 року відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання.

На обгрунтування свого позову заявник зазначив, що 30.10.2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 87207 в електронній формі.

За умовами договору позивач надав відповідачу у позику 1201,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності.

Позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування коштами.

Відповідно до умов договору позика надана строком на 15 днів.

Датою перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін, вважається датою укладення договору позики.

Позивач відповідно до умов договору позики перерахував суму позики 1201,00 грн.

Позивач стверджує, що належним чином виконав умови договору позики, в той час як відповідач отримані грошові кошти в передбачені строк не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів.

Позивач стверджує, що заборгованість складається з: основного боргу 1201,00 грн., 12703,14 грн. заборгованість по процентам, 37445,98 заборгованість по простроченим процентам, а всього 51350,12 грн.

Відповідач у своєму відзиві позовні вимоги не взнав, послався на те, що він жодного договору позики не укладав ні в письмовому ні в електронному вигляді, більш того, не отримував від цього товариства грошових коштів.

Зокрема, відповідач пояснив що у вересні 2012 року він втрати паспорт громадянина України, через що звертався до органів поліції. Крім того, відповідач зазначив, що він має інший паспорт громадянина України, виданий 19.12.2021 року, який є відмінним від того паспорту, який був внесений до електронної форми договору позики.

Крім того, відповідач пояснив суду, що він ніколи не мав картки на яку було перераховано грошові кошти за договором позики, зокрема маска картки НОМЕР_2 .

Представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, доводи позову підтримав повністю.

Відповідач у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:

Судом встановлено, що 06.07.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 87207 в електронній формі.

За умовами договору позивач надав відповідачу у позику 1201,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності.

Позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування коштами.

Відповідно до умов договору позика надана строком на 15 днів.

Датою перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін, вважається датою укладення договору позики.

Позивач відповідно до умов договору позики перерахував суму позики 1201,00 грн.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини що випливають з відносин договору позики.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до положень ст. ст.1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Згідно з ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон)на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами ст. 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтва про реєстрацію є фінансовою установою, яка здійснює діяльність інші види кредитування.

Згідно з Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛІФІН» вони є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України укласти договір позики на умовах, що встановлені Товариством і застосовуються у разі подання фізичною особою заявником заявки на сайті Товариства за електронною адресою (формується автоматично) на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають Правила (акцепт).

Пункти 4.1, 4.2 Правил передбачають, що заявник, що має намір отримати позику проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті ТОВ «ВЕЛІФІН».

Для оформлення позики він здійснює оформлення заявки на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

Разом із тим, судом встановлено, що під час електронної реєстрації ОСОБА_1 було представлено паспорт НОМЕР_3 , виданий Котовським РВ ГУМВС України в Одеській області, зазначена банківська карта НОМЕР_4 .

Згідно відповіді відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Одеській області від 08.02.2021 року № 603/Ш-203 дійсно 30.09.2012 року до управління поліції надійшло звернення від ОСОБА_1 про втрату документів, а саме техпаспорту на автомобіль, посвідчення водія, паспорту громадянина України. 01.10.2012 року винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи №11329.

Згідно довідки № 5135/12 від 02.02.2021 року Лиманського районного відділу ДМС ГУ в Одеській області ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 19.12.2012 року Комінтернівським РВ ГУ ДМС в Одеській області був виданий новий паспорт громадянина України замість втраченого паспорту громадянина України серії НОМЕР_5 , що був виданий Чорнобаївським РВ УМВС України в Черкаській області від 27.06.1996 року.

Відповідно до наявної бази ЄІАС УМП паспорт ОСОБА_1 серії НОМЕР_5, що був виданий Чорнобаївським РВ УМВС України в Черкаській області від 27.06.1996 року значиться як недіючий втрачений від 03.11.2012 року.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 18.05.2021 року № DN92ANSEK4MJ5Q7N станом на 2016 рік ОСОБА_1 мав відкриті у цьому банку рахунки, наведені у додатку № 1 до цієї довідки, проте рахунку (картки) маска картки НОМЕР_2 ОСОБА_1 не мав і не має.

Таким чином судом встановлено, що грошові кошти ОСОБА_1 фактично не отримував, і наявні ознаки шахрайської діяльності з онлайн -договорами невстановлених осіб.

Таким чином позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір відноситься на рахунок позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 16, 203, 215, 237,238 ЦК України ст.ст. 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» код за до ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 , про стягнення заборгованості за договором позики,- залишити без задоволення.

Судовий збір віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.К. Барвенко