ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року

м. Харків

справа № 646/1706/19

провадження № 22-ц/818/356/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Пилипчук Н.П., Хорошевського О.М.,

сторони (учасники) справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 червня 2020 року в складі судді Єжова В.А.,

УСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05.12.2019 ( а.с. 154 - 155), просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, змінити розмір аліментів, призначених наказом Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.06.2018 №646/3453/18, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у сумі 17000 грн на кожного, з 04.06.2018 і до досягнення дітьми повноліття.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з 06.11.1999 по 20.08.2018 перебувала з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та повнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти проживають разом з позивачкою. Наказом Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.06.2018 у справі №646/3453/18 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто аліменти у розмірі 1/3 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 04.08.2018 і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка стверджує, що відповідач приховує свій заробіток, та сплачує аліменти у мінімального законодавчо встановленому розмірі. Він зареєстрований як фізична особа-підприємець, отримує дохід від своєї діяльності, має у власності рухоме та нерухоме майно, в тому числі стоматологічну клініку, розташовану в АДРЕСА_1, має спеціалізацію стоматолог-терапевт, -ортопед, -хірург. Середньомісячний дохід найманого лікаря-стоматолога, який працює за трьома спеціалізаціями дорівнює 112000 грн на місяць, а тому вважає, що 30% доходу відповідача значно більше ніж сплачені відповідачем реально. Тому існують підстави для зміни розміру аліментів, що були раніше стягнуті судом.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2020 року було задоволено заяву ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 про залишення без розгляду позову в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину ( а.с. 162, 171 - 172).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів зміни матеріального стану, що могло бути підставою для зміни визначеного розміру аліментів. Що стосується посилання позивача на її право стягнення аліментів за минулий час відповідно до ч.2 ст.191 СК України, суд вважає неможливим застосування зазначеної норми до спірних правовідносин, оскільки існує судове рішення, що набуло законної сили, яким стягнуто аліменти з відповідача з 04.06.2018.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд не врахував, що розмір аліментів, які відповідач сплачує відповідно до судового наказу не відповідає його дійсному доходу. Цих аліментів недостатньо для забезпечення гармонійного розвитку дітей. В судовому засіданні відповідач визнав наявність у нього нерухомого майна, що свідчить про наявність у нього достатнього доходу щоб сплачувати аліменти у розмірі зазначеному в позові. Крім цього, під час розгляду справи, позивачці стало відомо про обставини які йому не були відомі під час звернення до суду з позовом, а саме: придбання відповідачем у лютому 2019 року двох квартир, які зареєстровані на ім`я його нової дружини, та відповідно є спільною сумісною власністю відповідача та його нової дружини. Ця обставина свідчить про поліпшення матеріального стану відповідача, але залишена судом взагалі без будь-якої уваги та оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження існування підстав для зміни розміру аліментів стягнутих судовим наказом.За таких обставин, позивачем не доведено обґрунтованість її позовних вимог, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позовних вимогах в повному обсязі.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст позову та його ціну, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін визначені у ст. 375 ЦПК України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивача суду надано не було.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 видане Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського управління юстиції 11.10.2011), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 видане Червонозаводським відділом актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 06.03.2008), та повнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 видане відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова 12.05.2000).

Судовим наказом від 06.06.2018 №646/3453/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , аліменти у розмірі 1/3 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 04.06.2018 і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 з 14.09.2006 зареєстрований як фізична особа-підприємець з видами діяльності : надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, стоматологічна практика, надання інших інформаційних послуг, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. 19.08.2019 ОСОБА_2 припинена підприємницька діяльність.

Так само із досліджених судом: виписки з рахунку ОСОБА_2 в ПАТ «Укрсиббанк» за період 21.11.2018-21.11.2019 (а.с.126-133), виписки з рахунку ОСОБА_2 з рахунку в АТ КБ «Приватбанк» (а.с.139), виписками з рахунків ОСОБА_2 в ПАТ «Укрсиббанк» за період з 06.06.2019 по 06.12.2019 (а.с.145-146), за період з 06.01.2019 по 06.06.2019 (а.с.147-148), за період з 06.07.2018 по 06.01.2019 (а.с.149-150), виписки руху по рахункам (а.с.151-156), не вбачається доходу відповідача у зазначених в позові розмірах. Не вбачається збільшення доходу у порівнянні з червнем 2018 року.

З 28.08.2018 ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_4 від 28.08.2018 (а.с.83).

Відповідно до фіскальних чеків ОСОБА_2 переказував аліменти: 10.01.2019 в сумі 2000 грн, 12.02.2019 в сумі 2100 грн, 10.04.2019 в сумі 2100 грн, 10.05.2019 в сумі 2100 грн, 09.07.2018 у сумі 2000 грн, 10.08.2018 у сумі 2000 грн, 12.09.2018 в сумі 2000 грн (а.с.84-85).

З податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки вбачається, що ОСОБА_8 мав дохід у зазначених у деклараціях сумах (а.с.102,115).

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_2 на посаді лікаря стоматолога за сумісництвом у ПП «Стоматологічна клініка АОСТА» за період з 01.06.2018 по 31.08.2019 отримав заробітну плату в розмірі 3648,81 грн (а.с.117).

З 13.09.2019 ОСОБА_2 працює за трудовим договором №003, укладеним між працівником і фізичною особою-підприємцем.

Згідно з довідкою №01/03 від 02.03.2020 заробітна плата ОСОБА_2 у ФОП ОСОБА_7 за період з 13.08.2019 по 31.12.2019 склала 20785,77 грн.

Згідно з довідкою №02/03 від 02.03.2020 заробітна плата ОСОБА_2 у ФОП ОСОБА_7 за період з 01.01.2020 по 29.02.2020 склала 10029,92 грн.

Згідно з довідкою про доходи б/н від 25.11.2019 ОСОБА_2 на посаді лікаря стоматолога за сумісництвом у ПП «Стоматологічна клініка АОСТА» за період з 01.06.2018 по 30.11.2019 отримав заробітну плату в розмірі 4440,11 грн.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Звертаючись до суду першої інстанції позивач, як на підставу позову, послалась на приховування відповідачем реального заробітку та пропозиції роботодавців на ринку праці.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені позову. Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження покращення матеріального стану відповідача, а тому суд першої інстанції правильно виходив із відсутності підстав, визначених статтею 192 СК України, для збільшення встановленого розміру аліментів.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про зміну визначеного судом розміру аліментів з підстав, передбачених СК України, та наданням відповідних доказів на підтвердження підстав зміни розміру аліментів або пред`явлення позову з зазначенням інших підстав в його обґрунтування.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України.

Доводи позивача про те, що відповідач приховує свій реальний заробіток не підтверджено належними та допустимими доказами та зводяться до припущень позивача, що є недопустимим в силу вимог статті 81 ЦПК України. При цьому, при доведеності факту приховування реального доходу, позивач не позбавлена можливості вирішити зазначене питання відповідно до вимог ст. 195 СК України.

Доводи апеляційної скарги щодо набуття ОСОБА_7 права власності на нерухоме майно з посиланням на вимоги ст. 60 СК України, висновків суду не спростовують. З наявних в матеріалах доказів достовірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_9 , але докази перебування їх у шлюбі або фактичних шлюбних відносинах в матеріалах справи не містяться. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 червня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про виклик свідка ОСОБА_7 і витребування у неї доказів. Відповідно до вимог ст. 353 ЦПК України апеляційна скарга не містить заперечень на ухвалу суду від 19 червня 2020 року, з клопотання про витребування відповідних доказів представник позивача до суду апеляційної інстанції не звертався.

Посилання в апеляційній скарзі на вимоги ч. 1 ст. 82 ЦПК України в частині набуття права власності відповідачем нерухомого майна, є безпідставним, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не визнавав факту набуття права власності на нерухоме майно після видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо оцінки інформаційної довідки № 115313354 від 26.02.2018 (а.с.14-18) відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оскільки пошук здійснювався за частковим співпадінням. Під час апеляційного перегляду справи позивачка та її представник з клопотанням про витребування відповідних доказів, з метою встановлення факту зміни майнового становища відповідача, до суду не звертався.

Твердження в апеляційній скарзі, що під час апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції повинен надати оцінку діям відповідача щодо припинення діяльності як фізичної особи-підприємця після отримання позову з одночасною реєстрацією нової дружини як фізичної особи-підприємця з фактичним продовженням тієї самої діяльності, є помилковим, оскільки звертаючись до суду першої інстанції з відповідним позовом позивач його обґрунтовувала приховуванням заробітку відповідачем, а не зміною його матеріального становища.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Принцип диспозитивності визначений в ст. 13 ЦПК України та передбачає право суду розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд не вправі самостійно змінювати підставу позову, оскільки відповідно до положень цивільного процесуального законодавства це є виключним правом позивача.

Звертаючись до суду з позовом позивач не обґрунтовувала зміну способу присудження аліментів припиненням підприємницької діяльності відповідачем, у зв`язку з чим зазначені підстави не були предметом розгляду першої інстанції та відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Що ж стосується вимог апеляційної скарги про встановлення розміру аліментів, який є достатнім для достойного рівня життя, необхідного для фізичного, розумного, духовного, морального і соціального розвитку його дітей, та колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки предметом перегляду є рішення суду щодо зміну розміру аліментів відповідно до вимог ст. 192 СК України, а не стягнення аліментів. Судовий наказ від 06.06.2018, яким визначено розмір аліментів за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норми матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, у випадках передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 січня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді Н.П. Пилипчук

О.М. Хорошевський