Ухвала

17 травня 2021 року

м. Київ

справа № 524/9440/19

провадження № 61-6927ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 листопада 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми (далі - Автозаводський ВДВС у місті Кременчуці), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент ДВС МЮ України), Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Державної казначейської служби України, в якому просила стягнути з Управління Державної казначейської служби України у місті Кременчуці Полтавської області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок бездіяльності Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці, зокрема у зв`язку з тривалим невиконанням рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 квітня 2006 року, яким зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні її власністю шляхом знесення за власний рахунок самовільно здійсненої двоповерхової прибудови «А-3» до будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 16 березня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці залишено без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2020 року - без змін.

У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення змінити в частині присудженої моральної шкоди у розмірі 10 000 грн та задовольнити позов у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому за законом не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 500 000 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 250=567 500 грн).

Отже, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 листопада 2020 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 16 березня 2021 року відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Заявник зазначає, що справа не є малозначною та має для неї виняткове значення з огляду на порушення її прав: на справедливий суд щодо отримання прав на виконання остаточного нескасованого судового рішення; вільно та безперешкодно розпоряджатися майном; на відшкодування за рахунок держав моральної шкоди.

Проте доводи касаційної скарги про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження не заслуговують на увагу. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, пов`язаних із правильністю застосування норм матеріального права не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має значний суспільний інтерес та виняткове значення для учасника справи.

Заявник не погоджується із розміром визначеного судами розміру відшкодування моральної шкоди, встановленими судами обставинами, які впливають на визначення розміру такої шкоди, що, зважаючи на суть спору, не свідчить, що саме ця справа має виняткове значення для заявника.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 листопада 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання рішення суду відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний