КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №359/7204/20 головуючий у І інстанції: Журавський В.В.
провадження 22-ц/824/6405/2021 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Селевана», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про припинення трудових відносин.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся із вищевказаним позовом, просив визнати припиненими трудові відносини між ТОВ «Селевана» та ним, як директором підприємства на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 21 серпня 2020 року із внесенням відповідних даних до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про виключення ОСОБА_1 зі складу осіб, які мають право вчиняти дії від імені ТОВ «Селевана» без довіреності, у тому числі підписувати договори.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2021 року закрито провадження у справі, оскільки спір між сторонами підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд допустився порушення норм процесуального права.

Вказує, що позивач звернувся за захистом своїх трудових прав, що полягають у порушенні права на вільний вибір праці, а тому вважає що спір має розглядатись у порядку цивільного судочинства, а висновки місцевого суду, що він виник із корпоративних правовідносин є помилковим.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав позицію позивача, інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами по справі виник спір, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 березня 2008 року на підставі рішення Установчих зборів ТОВ «Селевана», яке оформлене протоколом №1 (а.с.13-14) ОСОБА_3 був обраний директором товариства.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Статуту ТОВ «Селевана» (а.с.7-12, 15-30) учасниками цього товариства є ОСОБА_1 та ОСОБА_2

12 червня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення його з посади директора ТОВ «Селевана» за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. В той самий день ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 повідомлення про скликання Загальних зборів учасників ТОВ «Селевана» (а.с.31,32).

07 липня 2020 року ОСОБА_1 повторно направив повідомлення про скликання Загальних зборів учасників ТОВ «Селевана» (а.с.36).

Загальні збори учасників товариства не відбулися та питання про звільнення позивача з посади директора товариства залишилось не вирішеним.

Статтею 22 КЗпП України передбачено заборону будь-якого прямого або непрямого обмеження прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з ч.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165)).

З урахуванням положень ч.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя».

Згідно з ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Враховуючи порушення права позивача на припинення трудових відносин, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.

Передбачений ч.1 ст.38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.

Той факт, що звільнення позивача з посади перебуває у компетенції загальних зборів товариства не перетворює цей спір у корпоративний, оскільки питання звільнення керівника у даному випадку пов`язано лише із його приватними інтересами.

У даному випадку відсутні відомості про те, що спір виник щодо управлінської діяльності товариства, тому згадані місцевим судом правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №667/1/16, від 19 лютого 2020 року у справі №361/17/15-ц, від 19 лютого 2020 року у справі №145/166/18 не є релевантними і тому не мають враховуватися.

Відповідно до вимог ч.2 ст.5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між сторонами, колегія суддів вважає, що позивач обрав вірний спосіб захисту порушеного своїх прав пред`явивши позов в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції, навів формальні підстави закриття провадження у справі, не перевірив належним чином обставини справи.

За таких обставин суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, , Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «18» травня 2021 року.

Головуючий

Судді: