справа № 377/655/20
головуючий у суді І інстанції Теремецька Н.Ф.
провадження № 22-ц/824/6658/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 08 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Славутицького міського суду Київської областіз позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 червня 2014 року у розмірі 10 312 грн 93 коп. та судові витрати у справі у розмірі 2 102 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, підписав анкету-заяву № б/н від 25 червня 2014 року, згідно з якої йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додана до позову, та отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 2 400 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 04 жовтня 2020 року становить 10 312 грн 93 коп., з яких: 7 158 грн 86 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2 527 грн 60 коп. - заборгованість за простроченими відсотками, 476 грн 47 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з статті 625 ЦК України, 150 грн - нарахована пеня.

У зв`язку з чим, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 04 жовтня 2020 року у сумі 10 312 грн 93 коп. та витрати зі сплати судового збору.

Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 08 лютого 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що анкета-заява позичальника не містить розміру процентної ставки, а Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому визначена процентна ставка, не є складовою частиною кредитного договору, оскільки не підписаний відповідачем. Отже, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному у Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», відсутні.

Із виписки по картковому рахунку відповідача, доданого до позовної заяви, вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами у АТ КБ «Приватбанк» на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 25 червня 2014 року. При цьому, відповідно до виписки з карткового рахунку та розрахунку заборгованості позивач списував з рахунку відповідача проценти за використання кредитного ліміту за ставкою 34,8 %, 43,2%, 42% та пеню, тобто кошти, внесені відповідачем на погашення кредиту, позивач в першу чергу зараховував на погашення процентів та неустойки, а в останню чергу - на погашення основної суми боргу.

Враховуючи, що між сторонами не узгоджено розмір процентів за користування кредитом та пені, то необхідно зарахувати внесені відповідачем кошти саме на погашення кредиту.

З розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що з 25 червня 2014 року по 04 жовтня 2020 року відповідачем фактично було отримано та використано кредитних коштів на загальну суму 30 258 грн 58 коп., та за цей же період з 25 червня 2014 року по 04 жовтня 2020 року відповідачем було внесено коштів на погашення заборгованості у розмірі 58 029 грн 13 коп., що є більшим за суму фактично отриманих коштів, внаслідок чого вимога банку до нього про стягнення фактично отриманої суми кредитних коштів є безпідставною.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Славутицького міського суду Київської області від 08 лютого 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Судом першої інстанції неправильно визначений характер правовідносин між сторонами, неправильно застосовано закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи та не надано належну правову оцінку доводам сторін та зібраним у справі доказам.

АТ КБ «Приватбанк» вказує, що з моменту підписання відповідачем заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку частини 1 статті 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору, а виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 25 червня 2014 року, в якій він зазначив свої персональні дані. Також зазначив, що виявляє бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Універсальна». При цьому, відповідач погодився, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку, що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг (а.с. 15).

До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Контракт» та «Універсальна Голд», виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 25 червня 2014 року по 04 жовтня 2020 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , а також довідку про видачу кредитних карток ОСОБА_1 (а.с. 7-12, 13, 14, 16-53).

Так, відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 були видані наступні кредитні картки:

25 червня 2014 року - № НОМЕР_1 , термін дії 02/18;

18 вересня 2014 року - № НОМЕР_2 , термін дії 09/18;

03 серпня 2015 року - № НОМЕР_3 , термін дії 07/19;

17 листопада 2015 року - № НОМЕР_4 , термін дії 04/18;

06 жовтня 2016 року - № НОМЕР_5 , термін дії 09/20;

15 лютого 2017 року - № НОМЕР_6 , термін дії 05/20;

28 березня 2017 року - № НОМЕР_7 , термін дії 10/20;

02 лютого 2018 року - № НОМЕР_8 , термін дії 12/21 (а.с. 13).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку № НОМЕР_1 відбувся 25 червня 2014 року, кредитний ліміт станом на 25 червня 2014 року становив 0,00 грн; 18 грудня 2014 року - збільшення кредитного ліміту до 2 000 грн; 31 січня 2017 року - збільшення кредитного ліміту до 2 400 грн; 15 лютого 2017 року - зменшення кредитного ліміту до 2400 грн; 01 серпня 2018 року - зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн (а.с. 14).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, що доданий до позовної заяви, заборгованість за кредитним договором б/н від 25 червня 2014 року станом на 04 жовтня 2020 року становить у загальній сумі 10 312 грн 93 коп., яка складається з: 7 158 грн 86 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 2 527 грн 60 коп. - заборгованості за простроченими відсотками, 476 грн 47 коп. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України; 150 грн - нарахованої пені (а.с. 7-12).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил, які долучені до матеріалів справи, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які долучені до справи, не підписані відповідачем, про що зазначено також відповідачем у заяві, поданій до суду.

Всі ці обставини не дають підстав вважати, що позичальнику при оформленні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 25 червня 2014 року були надані для ознайомлення в письмовому виді саме ті Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і Правила надання банківських послуг і саме в тій редакції, витяги з яких надав позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, що саме вони мались на увазі сторонами при оформленні анкети-заяви. Між тим, в самій анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підписаній відповідачем, не зазначені ні процентна ставка, пеня, штрафи, ні строк надання банківських послуг, ні розмір процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, ні будь-які інші умови надання банківських послуг, про які йдеться у ній.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентів за користування кредитом, процентів згідно зі статтею 625 ЦК України, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131 цс19).

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції також зазначено, що із виписки по картковому рахунку відповідача, доданого до позовної заяви, вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами у АТ КБ «Приватбанк» на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 25 червня 2014 року.

При цьому, відповідно до виписки з карткового рахунку та розрахунку заборгованості позивач списував з рахунку відповідача проценти за використання кредитного ліміту за ставкою 34,8%, 43,2%, 42% та пеню, тобто кошти, внесені відповідачем на погашення кредиту, позивач в першу чергу зараховував на погашення процентів та неустойки, а в останню чергу - на погашення основної суми боргу.

Оскільки, між сторонами не узгоджено розмір процентів за користування кредитом та пені, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що необхідно зарахувати внесені відповідачем кошти саме на погашення кредиту.

Враховуючи, що з розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що з 25 червня 2014 року по 04 жовтня 2020 року відповідачем фактично було отримано та використано кредитних коштів на загальну суму 30 258 грн 58 коп., та за цей же період відповідачем було внесено коштів на погашення заборгованості у розмірі 58 029 грн 13 коп., що є більшим за суму фактично отриманих коштів, внаслідок чого вимоги банку до відповідача про стягнення фактично отриманої суми кредитних коштів, а також відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, є безпідставними.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 08 лютого 2021 року - без змін.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 08 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді А.С. Сержанюк

Є.М. Суханова