Номер провадження: 22-ц/813/1790/21
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Дришлюка І.А.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо стягнення: відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 51 595,28 гривень, відсотків з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пені за прострочення зобов`язання у розмірі 10 342,76 гривень, відшкодування упущеної вигоди у сумі 43 759, 22 гривні, моральної шкоди у сумі 5 000 гривень.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 27 квітня 2016 року, між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений договір про надання та використання платіжної картки «Депозит вклад» №200516875 від 27 квітня 2016 року

Відповідно до умов Договору банківського рахунку Банк за ініціативою Клієнта відкриває Клієнту на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні (з дебетовим порядком обслуговування) для зберігання грошей та проведення операцій за допомогою Картки відповідно до умов Договору та моїх розпоряджень.

23 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений Договір банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» № 980-016-000251158). Відповідно до умов Договору, було внесено 190 230,00 гривень.

23 травня 2016 року на підставі рішення Правління Національного банку України №14/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.05.2016р. прийнято рішення №812 про запровадження з 23.05.2016р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський». На момент введення тимчасової адміністрації на рахунках Позивача у ПАТ «Банк Михайлівський» знаходилися грошові кошти в сумі 191 300,85 грн., які гарантувались та підлягали виплаті (поверненню) позивачу в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантуванні вкладів фізичних осіб». Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016р. №124-рш Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016р. №1213, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку». Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд інформує про свою діяльність шляхом опублікування інформації на офіційному сайті, позивач дізнався, що з 15.07.2016р. почались виплати гарантованої суми вкладникам через банки - агенти. Для отримання гарантованої суми відшкодування вкладникам необхідно було звернутися до банків-агентів для отримання коштів, але позивач дізнався про, те що його не було включено до переліку вкладників, як особу, яка має право на відшкодування коштів за: рахунок Фонду, позивачем неодноразово було направлено заяви із вимогою включити до переліку вкладників які мають право на отримання коштів у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в межах 200 000 грн.. Проте, жодної відповіді на заяви позивач не отримав. Постановою Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/2593/17, яка після апеляційного оскарження набрала законної сили 22.11.2017р. було визнано бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» протиправною, щодо не включення повної інформації до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно всієї гарантованої суми належної до виплати ОСОБА_1 .. Зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича внести зміни до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно включення всієї суми відшкодування належної до виплати позивачу, а саме 189 714,72 грн..

На підставі вище викладеного, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Справу розглянуто за відсутності сторін.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що місцевий суд залишив поза увагою ті обставини, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як гарант, якого нормами ЦК України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зобов`язано відшкодувати вклади громадян у межах 200 000 грн. не виконав покладені на нього функції. При цьому, суд апеляційної інстанції повністю проігнорував той факт, що позивач ставила вимоги не про повернення суми вкладу, а саме про відшкодування гарантованої суми вкладу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Позовні вимоги заявлені не до банку, який є боржником, а до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та стосуються правомірності дій останнього, пов`язаних із своєчасністю виплати позивачу гарантованого відшкодування. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не відшкодував позивачу гарантованої законом суми, чим допустив порушення норм статей 26-28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовилася здійснити необхідні дії для відшкодування гарантованої державою суми вкладу, мотивуючи свою відмову нібито незаконною фінансовою діяльністю банківської установи, до якої позивач не має відношення та не є учасником такої діяльності. Саме у зв`язку з тим, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб прострочив виконання своїх зобов`язань щодо виплати гарантованих сум, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав, саме до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не до ПАТ «Банк Михайлівський». Отже позивач має право на відшкодування гарантованої суми вкладу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, із виплатою суми інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань, що судом першої інстанції не враховано, унаслідок чого ухвалено незаконне рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 20 травня 2021 року.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

Згідно із частин першої п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що на підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016р. №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016р. №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» призначено Іраклієнко Юрія Петровича.

13 червня 2016 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №991, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» з 23.06.2016р. до 22.07.2016р. включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016р. №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016р. №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016р. до 12.07.2018р. включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені ст. 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, ОСОБА_2 з 13.07.2016р. до 12.07.2018р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №1702 від 01.09.2016р. змінено уповноважену особу Фонду якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський».

Згідно із зазначеним рішенням всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» визначені ст.ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, та повноважень, визначених в п.п. 4,5,6 та 8 ч. 2 ст. 37, п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону, делеговано Волкову Олександру Юрійовичу з 05.09.2016р..

Також відповідно до вищезазначеного рішення, з 25.01.2017р. уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» призначено Гриценка В.В..

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої ст. 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21 червня 2018 року №1758 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» строком на два роки з 13 липня 2018 року до 12 липня 2020 року включно.

Згідно із зазначеним рішенням продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в час організації реалізації активів банку та повноважень, визначених пунктами 4, 5, 6 та 8 частини другої 37, пунктом 4 частини першої статті 48 Закону, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних б департаменту управління активами Волкову Олександру Юрійовичу строком на два роки з 13 липня 2018 року до 12 липня 2020 року включно.

За таких умов, Фонд гарантування з 23.05.2016р. здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможного банку - ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку виключно відповідно до порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оскільки позивача ОСОБА_1 не було включено до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2017 року по справі №815/2593/17, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, визнано бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» протиправною, щодо не включення повної інформації до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно всієї гарантованої суми належної до виплати ОСОБА_1 . Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича внести зміни до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно включення всієї суми відшкодування належної до виплати позивачу, ОСОБА_1 , а саме 189 714,72 грн..

Позивачем особисто отримано суму належних до виплати грошових коштів, а саме 08 травня 2018 року 189 714,72 грн. у банку-агенті Фонду гарантування.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Цим законом також регулюються відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою статті 4 вказаного закону основним завданням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд гарантування вкладів фізичних осіб наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

На підставі частин першої та другої статті 6 цього закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн.. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку (частина шоста статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Нормами статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, зокрема: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до вимог цього закону та нормативно-правових актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб станом на день початку процедури виведення банку з ринку; уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів цього Фонду; Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Відповідно до частини першої статті 28 цього закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, не пізніше 20 робочих днів з дня початку процедури виведення банку з ринку.

За приписами частини першої статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, працівниками Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є гарантіями держави, передбаченими Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Для виконання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб чи уповноваженої особи такого Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року у справі №761/29213/18 (провадження №14-541цс19) дійшла висновку, що правовідносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер.

У цих правовідносинах Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна). А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі, що не перевищує 200 000 грн (якщо адміністративна рада Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Такий висновок зроблений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц).

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 просить стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб передбачені статтею 625 ЦК України три проценти річних, інфляційні втрати, упущену вигоду, а також моральну шкоду. Правовими підставами для стягнення цих сум позивач зазначає несвоєчасну виплату йому Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантованого відшкодування за договорами вкладу і договорами банківського рахунку, укладеними з неплатоспроможним банком - АТ «Банк Михайлівський».

Отже, вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних звернені позивачем до Фонду та стосуються безпосередньо правомірності дій останнього, пов`язаних із виплатою ОСОБА_1 відшкодування за вкладами, відповідно також підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідні висновки узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі №761/10730/18 (провадження №14-116 цс 19), Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року по справі №761/11256/17 (провадження №61-31354 сво 18) та висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року у справі №761/29213/18 (провадження №14-541 цс 19).

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є похідними від основних вимог та за правилами частини п`ятої статті 21 КАС України підлягають розгляду адміністративним судом, оскільки заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Проте, указане залишилося поза увагою суду першої інстанції, який, не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норму процесуального права.

Згідно із вимогами пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що спір між сторонами у даній справі є приватно-правовим, оскільки предметом позову є вимоги майнового характеру і позивач не скаржиться на дії (бездіяльність) уповноваженої особи Фонду, як суб`єкта владних повноважень, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Майнові вимоги ОСОБА_1 заявлені не до банку - боржника, а до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб уповноваженого на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та стосуються правомірності дій останнього, пов`язаних із своєчасністю виплати позивачу гарантованого відшкодування, а тому спір є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010р., остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Ураховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Крім того, суд роз`яснює позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, що відповідає положенням ч. 1 ст. 276 ЦПК України. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 367, 368, 377, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення коштів- закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 20 травня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

Р.Д.Громік

А.І.Дришлюк