Провадження № 4-с/750/3/21
У Х В А Л А

05 січня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Харевич Н.Є.,

за участі представника заявника Соловей О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Качури В.В., заінтересована особа Акціонерне товариство «Укрсиббанк»,

в с т а н о в и в:

08.12.2020 заявник звернулася до суду із скаргою та просила визнати неправомірною постанову постанову старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Качури В.В. від 30.11.2020 року про відкриття виконавчого провадження, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа №2 750 807/14 (№750/1404/14- 2/750/807/14), виданого Деснянським районним судом м.Чернігова 27.06.2014р., неправомірною, у зв`язку із чим скасувати та зобов`язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Качуру В.В. усунути порушення.

Заявник обґрунтовує скаргу тим, що вона повністю виконала рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 05.03.2014 року у справі № 750/1404/14 шляхом сплати грошових коштів в розмірі 295 769,71 грн., а заява АТ «УКРСИББАНК» про примусове виконання судового рішення не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

У судовому засіданні представник заявника просила скаргу задовольнити.

Старший державний виконавець Новозаводського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Качура В.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник заінтересованої особи Акціонерного товариства «Укрсиббанк» в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові заперечення стосовно скарги.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 05.03.2014 року у цивільній справі № 750/1404/14 на користь АТ «УКРСИББАНК» стягнуто заборгованість з трьох відповідачів (боржників) в солідарному порядку у іноземній валюті - доларах США, а саме в розмірі 37 003,59 доларів США, що еквівалентно 295 769,71 грн.

В той же час, у своїй скарзі ОСОБА_1 зазначає, що виконала дане рішення в повному обсязі шляхом перерахування 05.08.2020 року грошових коштів в розмірі 295 769,71 грн.

Однак, якщо сплата боржником заборгованості на виконання рішення суду, яким стягнуто заборгованість в іноземній валюті, здійснюється в національній валюті, то боржник має сплатити таку заборгованість в національній валюті в розмірі, що еквівалентний розміру заборгованості в іноземній валюті станом на дату платежу.

Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу №373/2054/16, дійшла висновку, що у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц та від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц.

Станом на дату, в яку було здійснено платіж ОСОБА_1 , (на 05.08.2020 року) курс НБУ становив 27,8225 грн. за 1 долар США.

В той же час, ОСОБА_1 заявляє, що сплатила 295769,71 грн., що становило на дату платежу 10630,59 доларів США, що не може вважатись повним виконанням судового рішення.

Разом з тим, заявниця заявляє, що здійснила платіж 295 769,71 грн. в межах виконавчого провадження, відкритого згідно постанови від 28.07.2014 року старшого державного виконавця Деснянського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції Данілевського О.М.

Однак, дане виконавче провадження було завершене державним виконавцем Данілевським О.М. 22.12.2014 року у зв`язку із відсутністю майна у боржника, на яке можна звернути стягнення, про що на виконавчому листі вчинено відповідний запис.

Також державний виконавець Данілевський О.М. зазначив, що борг не утримувався (тобто, не стягувався).

При цьому, як встановлено судом, виконавчий лист було повернуто Стягувачеві, а не до органу, що його видав.

04.12.2020 стягувачем до Центрального відділу ДВС у місті Чернігові було подано заяву про примусове виконання рішення та до даної заяви додано оригінал виконавчого листа у справі №750/1404/14, що видав 27.06.2014 року Деснянський районний суд м. Чернігова про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , копію постанови від 27.03.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу, копія паспорту та довідки про РНОКПП боржника ОСОБА_2 , копії документів на підтвердження повноважень представника АТ «Укрсиббанк».

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404 встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 3 Закону № 1404 визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчі листи.

Вимоги до виконавчого документа встановлено в ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Так, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувана та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувана та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому листі у справі №750/1404/14, що видав 27.06.2014 року Деснянський районний суд м. Чернігова, пред`явленому до виконання, було дотримано всіх вищезазначених вимог до виконавчого документа, тому державним виконавцем не було порушено норм Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за не подання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

30.11.2020 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам.

Так, положеннями ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» визначені випадки, коли виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання.

Відповідно, у даному випадку не було жодної підстави для повернення виконавчого документу Стягувачеві, тому державний виконавець згідно положення ч.І ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний був розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа.

Крім того, не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 на те, що стягувачем не було здійснено сплату авансового внеску за примусове виконання рішення.

Обов`язок стягувача сплачувати авансовий внесок за примусове виконання рішення передбачений положенням ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

Дане положення згідно Рішення Конституційного Суду України № 2-р(ІІ)/2019 від 15.05.2019 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, положення ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», яким було передбачено обов`язок стягувача про сплату авансового внеску за примусове виконання рішення, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, заявником не було доведено незаконність, необгрунтованість дій чи рішень державного виконавця при здійсненні початку примусового виконання вказаного судового рішення, в тому числі при винесенні постанови від 30.11.2020 року про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням вище викладеного, суд доходить висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Качури В.В., заінтересована особа Акціонерне товариство «Укрсиббанк».

Керуючись ст.ст.447-453 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Качури В.В., заінтересована особа Акціонерне товариство «Укрсиббанк», відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.В.Карапута