ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 травня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/2167/20

Головуючий у першій інстанції Глушко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/781/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.,

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ( ОСОБА_2 ), ухвалене у м. Бахмач,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.04.2015 року у розмірі 69465,65 грн, яка складається з заборгованості : за кредитом 48896,89 грн; за простроченими відсотками 17214,38 грн; за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 3254,38 грн, пені 100 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 21.04.2015 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідачки.

09.02.2021 року позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути заборгованість в загальному розмірі 69365 гривень 65 копійок.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 лютого 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково: стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 18.10.2020 року в розмірі 15 000 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту , а також 454.45 грн в повернення судового збору.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, вважав, що в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, виходячи з розміру кредитного ліміту в сумі 15000 грн. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції врахував, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення прострочених відсотків не ґрунтуються на договорі та належних доказах його укладення на зазначених у позові умовах, а тому не підлягають задоволенню. Також суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми прострочених відсотків передбачених ст. 625 ЦПК України, оскільки сторони у письмовому виляді не обумовлювали розмір відсотків у збільшеному розмірі ніж це передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення частини заборгованості по тілу кредиту, відсотках та пені та задовольнити вимоги банку у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін. АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо стяння з відповідача суми заборгованості лише в межах ліміту кредиту, оскільки ОСОБА_1 було встановлено не лише кредитний ліміт а й надано споживчий кредит « Швидкий кредит( Миттєва розстрочка)». Докази на підтвердження обставин справи, а саме виписки по кредитному рахунку, довідку про зміну умов кредитування, довідку про строк дії картки та копії споживчого кредиту « Швидкий кредит( Миттєва розстрочка» не було подано до суду, оскільки суд не встановивши всіх обставин по справі, відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення частини заборгованості по тілу кредиту та прострочених відсотках передбачених ст.. 625 ЦК України. Позивач ваважає, що відповідач підписуючи анкет-заяву та користуючись кредитними коштами, а також здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Так, за кредитним договором б/н від 21.04.2015 року , ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом і активно користувалась кредитними коштами до 20.07.2019 року частково сплачуючи кошти за його користування, тому застосування до спірних правовідносин висновків Великої палати Верховного суду викладених у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 є помилковим. АТ КБ « Приват Банк» вважає, що суд порушуючи принцип змагальності, однобічно, виступаючи на захист відповідача ухвалив оскаржуване рішення, звільнивши відповідача судовим рішенням від виконання взятих на себе зобов`язань.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін. А апеляційну скаргу без задоволення. Відповідачка зазначає, що ненадання до суду позивачем, крім заяви б/н від 21.04.2015 року Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, «Тарифів банку» будь-яких інших документів,на яких би містилися підписи відповідачки є доказом укладення кредитного договору на певних умовах. Позивачем не доведено суму заборгованості по тілу кредиту в розмірі 48896,89 грн, оскільки кредитний ліміт не був більше 10000 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків, то відповідно рішення суду переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

По справі встановлено, що 21 квітня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, сума якого в подальшому була збільшена до 15000 грн.( а.с. 14) Відомості щодо кредитної картки, яку бажала отримати позичальник анкета-заява не містить як і не містить розміру відсоткової ставки та розміру ліміту.

ОСОБА_1 надавались у користування кредитні картки № НОМЕР_1 строком дії до липня 2017 року та № НОМЕР_2 строком дії до червня 2021 року. ( а.с. 14) Отримання карток особисто ОСОБА_1 підтверджено скріншотами з програмного комплексу з фотофіксацією карток.( а.с.120 )

Станом на 18.10.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» нарахував заборгованість у розмірі 69465,65 грн, яка складається з заборгованості : за кредитом 48896,89 грн; за простроченими відсотками 17214,38 грн; за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 3254,38 грн, пені 100 грн. ( а.с. 6-12)

З виписки по рахунку вбачається, що відповідачка знімала з картки кошти та поповнювала картку в період з 21.04.2015 року по 24.01.2019 року.( а.с.17-22)

Останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 24.01.2019 року в розмірі 680 грн шляхом переказу на картку, а особисте поповнення в терміналі самообслуговування в АДРЕСА_1 на суму 2900 грн було здійснено 10.11.2018 року . ( а.с. 17-22)

Таким чином, розрахунком заборгованості, уточненим випискою по рахунку відкритому банком на ім`я ОСОБА_1 підтверджується факт користування відповідачкою кредитними коштами та внесення коштів на погашення кредиту.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 17.09.2017 року заборгованість по кредиту відсутня. В подальшому 23.10.2017 року відбулось підключення сервісу « Оплата частинами», а з 02.01.2018 року підключено щомісячний платіж за послугою « Миттєва розстрочка» на суму 402,48 грн.

Доказів укладення додаткових угод, які б передбачали погашення заборгованості по послузі оплата частинами та надання послуги по сервісу « Миттєва розстрочка», між позивачем та відповідачем до договору б/н від 21.квітня 2015 року матеріали справи не містять, а отже висновок суду першої інстанції щодо ненадання належних, достатніх та допустимих доказів, що підтверджують заборгованість по тілу кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту є вірним. Наданий розрахунок заборгованості містить заборгованість яка включає заборгованість за надані послуги не обумовлені умовами договору.

Посилання в рішенні суду першої інстанції на правову позицію Великої палати Верховного суду викладену у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 в тому числі і щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків є вірним, оскільки відповідачка заперечує укладення кредитного договору на певних умовах передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, які діяли на момент укладення договору. Про такі конкретні умови договору не зазначає і сам позивач ні в позовній заяві ні в апеляційній скарзі.

Наданий AT КБ "ПприватБанк" в якості доказу розрахунок заборгованості по виконанню взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 містить розрахунок заборгованості з урахуванням сум зарахованих у безготівковій формі по послузі « Оплата частинами» та « Миттєва розстрочка», а тому судом не може бути взятий до уваги. Іншого розрахунку заборгованості позивачем не надано, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку в повному об`ємі.

Доводи апеляційної скарги позивача стосовно звуження права позивача на судовий захист також не заслуговують на увагу, оскільки суд розглянув справу з дотриманням принципів цивільного судочинства та норм діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі кредитного ліміту 15000 гривень є вірним, оскільки у виписці по рахунку та у розрахунку заборгованості відображено збільшення кредитного ліміту з 12.03.2018 року, такий розмір заборгованості по тілу кредиту не оспорюється відповідачкою та узгоджується з наявними у справі доказами.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підстав відмови у задоволенні позовних вимог у частині стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625, оскільки у даній справі право вимоги банку за даними вимогами ще не настало, та вважає що рішення суду першої інстанції в частині підстав відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, підлягає зміні у частині мотивів відмови у задоволенні зазначених позовних вимог.

Таким чином, апеляційна скарга AT КБ "ПриватБанк" підлягає частковому задоволенню, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зміні, в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 .

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості змінити, в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 .

В іншій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: