ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 травня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/814/21

Головуючий у першій інстанції - Бузунко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/728/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 березня 2021 року у справі за заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей,

дата та місце складання повного тексту ухвали: 25 березня 2021 року, смт.Козелець,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бузанов Д.В. звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумів розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання цієї заяви про видачу судового наказу і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, та на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання цієї заяви про видачу судового наказу і до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На утримання дітей батько коштів не надає, ухиляється від обов`язку утримувати дітей.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 березня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Суд виходив з того, що повноваження представника заявниці не підтверджені належним чином, не додано копію договору про надання правової допомоги та заявниця має ще одну малолітню дитину, необхідність залучення якої до розгляду справи в такій категорії є безумовною, оскільки розмір аліментів впливатиме на інтереси даної дитини.

Не погоджуючись з даною ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокат Бузанов Д.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Козелецького районного суду Чернігівської області.

Також адвокат просить прийняти окрему ухвалу, якою довести до відома Вищу Раду Правосуддя про встановлені порушення вимог процесуального закону щодо порушення права на доступ до правосуддя під час розгляду даної справи суддею Козелецького районного суду Чернігівської області Бузунко О.А. з метою недопущення такого порушення в подальшому та вжиття відповідних заходів реагування.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що повноваження представника, які не обмежуються договором про надання правової допомоги, було підтверджено електронною копією ордера на надання правової допомоги від 15 березня 2021 року, який доданий до заяви.

Також представник зазначає, що заява містить вимогу про стягнення аліментів на двох дітей у твердій грошовій сумі.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Пунктом 2 частини 3 статті 163 Цивільного процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника.

Відповідно частини 1 статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною 4 статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Матеріалами справи підтверджується, що 17 березня 2021 року в системі «Електронний суд» адвокатом Бузановим Д.В. сформовано заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, поданої в інтересах та від імені ОСОБА_1 . В заяві зазначено, що до неї подано додатки, які складаються з ордеру, копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копії свідоцтва про шлюб, копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 та копія акту з місця проживання (а.с.1-7).

Ордером підтверджується, що представник ОСОБА_1 - адвокат Бузанов Д.В. представляє інтереси заявниці в Козелецькому районному суді Чернігівської області у зв`язку з наданням правової допомоги та його повноваження підтверджені ордером від 15 березня 2021 року. При цьому, в ордені обумовлено, що договором на надання правової (правничої) допомоги адвоката не обмежуються (а.с.3).

Таким чином, застережень у ордері про обмеження повноважень представника ОСОБА_1 не зазначено.

Згідно частин 1-2 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права, який передбачає право на справедливий суд та пропорційність.

Відповідно статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Частиною першою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

За змістом статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частина 4 статті 62 ЦПК України).

Статтею 64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Тобто, за змістом наведених норм, уразі існування певних обмежень повноважень представника, інформація про це повинна міститись у виданій довіреності, ордері або угоді.

Даний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеному в постанові від 28 квітня 2021 року у справі №752/11729/19.

Також апеляційний суд приймає до уваги висновки, викладені у постанові Великої Палати Верхового Суду від 18 грудня 2019 року у справі №9901/519/19, де зазначено, що під час вирішення питання про прийняття до розгляду позовної заяви, поданої від імені юридичної особи її представником, за умови дотримання вимог статті 59 КАС України та статті 26 Закону № 5076-VI, слід уникати зайвого формалізму, зокрема відмовляти у прийнятті таких заяв через відсутність посадової інструкції, яка б підтверджувала повноваження директора товариства на укладення договорів з адвокатом на надання правової допомоги. Повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у частині 1 статті 2 КАС України.

Суд першої інстанції не вжив жодних заходів, щодо встановлення обсягу повноважень представника заявниці. Наведене свідчить, що суд першої інстанції передчасно та з порушенням вказаних норм процесуального права повернув заяву, не надавши позивачу процесуальну можливість виправити виявлені недоліки, пов`язані з відсутністю документів на підтвердження повноважень представника позивача.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп (справа за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України) зазначено, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

За таких обставин, суду слід уникати зайвого і невиправданого надмірного формалізму у застосуванні норм процесуального права, які впливають на саму суть доступу до правосуддя.

Чернігівський апеляційний суд вважає, що повернення заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права заявниці на доступ до правосуддя, проголошеного статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Крім того, вбачається, що ОСОБА_1 , заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання не лише ОСОБА_4 , як помилково вважав суд, а й на утримання ОСОБА_3 , тому доводи апеляційної скарги в цій частині також заслуговують на увагу.

Згідно пунктів 3, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.

Згідно частини 10 статті 262 ЦПК України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, питання постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду вищої інстанції, тому Чернігівський апеляційний суд в силу наданих повноважень на стадії апеляційного розгляду відмовляє представнику ОСОБА_1 - адвокату Бузанову Д.В. у прийнятті окремої ухвали про порушення вимог процесуального закону суддею Козелецького районного суду Чернігівської області Бузунко О.А.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374, 379, 391-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 березня 2021 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про видачу судового наказу.

Відмовити представнику ОСОБА_1 - адвокату Бузанову Дмитру Вікторовичу у прийнятті окремої ухвали про порушення вимог процесуального закону суддею Козелецького районного суду Чернігівської області Бузунко О.А.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: