Постанова

Іменем України

19 травня 2021 року

м. Київ

справа № 363/2884/18

провадження № 61-19594св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 грудня 2019 року в складі судді: Баличевої М. Б., рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 липня 2020 року в складі судді: Баличевої М. Б., та постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Савченка С. І., Мережко М. В., Фінагеєва В. О.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Вишгородський РВ ДРАЦС ГТУЮ у Київській області, про оспорювання батьківства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 листопада 1996 року між ним і ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стосунки між сторонами не склалися і 15 квітня 2001 року без пояснення причин відповідач пішла з дому, а 09 травня 2001 року зателефонувала йому і повідомила, що вагітна, хоча додому не повернулася. Перед народженням першої дитини за заявою відповідача шлюб між сторонами було розірвано. Через напружені відносини сторони не підтримували стосунки до початку 2005 року, за ініціативою відповідача йому було заборонено спілкування з дитиною. У січні 2005 року відповідачка стала телефонувати йому і запропонувала вільне спілкування з донькою ОСОБА_3 , чим відновила спілкування. Разом вони не проживали, спільного господарства не вели до моменту, коли відповідачка повідомила, що знову вагітна. На той час він вважав, що є батьком обох дітей, а тому органами реєстрації актів цивільного стану були зроблені відповідні записи про його батьківство в свідоцтвах про народження дітей.

У 2005 році ОСОБА_2 звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із позовом вважати їх шлюб таким, що не переривався. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області позов ОСОБА_2 було задоволено. Плинув час і сварки знову почали бути частиною їх подружнього життя. У жовтні 2007 року відповідач зібрала дітей, речі і знову пішла з дому. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 червня 2008 року шлюб між ними розірвано.

Позивач вказував, що через деякий час йому стало відомо від знайомого, що під час спільного проживання та перебування у шлюбних відносинах, а також під час окремого проживання у відповідачки ОСОБА_2 були інтимні відносини з іншими чоловіками. Після цього він запропонував відповідачу визначити питання його батьківства щодо дітей та запропонував надати їй згоду на проведення ДНК експертизи для підтвердження кровного споріднення, відповіді на яку не отримав.

ОСОБА_1 просив:

виключити відомості про його батьківство з актового запису № 43 від 05 квітня 2002 року зареєстрованого Вишгородським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Київській області про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

виключити відомості про його батьківство з актового запису № 38 від 01 березня 2006 року зареєстрованого Вишгородським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Київській області про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

зобов`язати Вишгородський РВ ДРАЦС ГТУЮ у Київській області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № ІНФОРМАЦІЯ_3 та до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № 38 від 01 березня 2006 року, виключивши відомості про батька.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 грудня 2019 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_6 про призначення в цивільній справі повторної генетично-молекулярної експертизи відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до частини другої статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Згідно висновку експерта предметом експертизи було вирішення питання про батьківство позивача відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Клопотання представника позивача ґрунтується лише на її припущеннях. Обґрунтування свої припущень представник суду не надала.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02 липня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач записаний батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також відповідно до висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко М. В. № 103-123-2019 є їх біологічним батьком, згідно результатів аналізу ДНК.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 липня 2020 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доведено. З огляду на недоведеність позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 20 грудня 2019 року колегія суддів відхилила, оскільки повторна експертиза може бути призначена судом лише за наявності об`єктивних даних про необґрунтованість висновку експерта або його протиріччя із іншими матеріалами справи чи сумнівів у його правильності. У справі відсутні будь-які об`єктивні дані чи відомості про те, що наявний у справі висновок експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 103-123-2019 від 14 листопада 2019 року є необґрунтованим або суперечить матеріалам справи. Позивач намагається обґрунтувати необхідність призначення повторної експертизи своєю незгодою із висновком первинної судової експертизи. При цьому позивач окрім власних доводів (незгоди) із висновком судової експертизи не надав суду жодних об`єктивних, тобто, таких, що існують незалежно від особистих уявлень чи сприйняття певних фактів позивачем, даних про необґрунтованість висновку. Зокрема, позивач не надав до суду рецензії на цей висновок, виконаної відповідним спеціалістом, чи будь-якої медичної документації, яка б ставила під сумнів правильність цього висновку. Позивач не надав об`єктивних доказів, які б доводили неможливість проведення такої експертизи Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, наприклад, що в бюро відсутні відповідні фахівці, чи що заклад не має відповідних ліцензій (дозволів) на здійснення експертної діяльності, чи що відсутня належна технічна апаратура тощо.

Апеляційний суд вказав, що посилання позивача на можливий вплив з боку відповідача на висновки експертизи, які є безпідставними і носять характер припущень. Посилання на те, що, призначаючи генетично-молекулярну експертизу, суд на власний розсуд призначив експертну установу - Київське міське бюро судово-медичної експертизи, застосувавши монополію державних експертних установ, проти якої роками борються судові експерти, безпідставні. Позивач просив призначити судову експертизу у Медико-генетичному центрі «МАМА ПАПА». Відповідач не заперечувала проти призначення судової експертизи та переліку питань, однак, категорично заперечувала проти її проведення у Медико-генетичному центрі «МАМА ПАПА» з огляду на те, що це приватна установа, яка пропонує проведення експертизи у тому числі за біологічними зразками, відібраними поза медико-генетичним центром. Згідно частини третьої статті 103 ЦПК України право вибору експертної установи за відсутності згоди сторін належить суду. З огляду на відсутність згоди між сторонами щодо експертної установи суд на підставі статті 103 ЦПК України визначив експертну установу. Законність і обґрунтованість ухвали суду Вишгородського районного суду Київської області від 14 березня 2019 року щодо призначення такої експертизи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 перевірялася Київським апеляційним судом, який постановою від 14 травня 2019 року залишив цю ухвалу без змін. Доводи скарги про неврахування судом прийняття закону, яким внесено зміни до статті 243 КПК України, згідно якої сторона захисту самостійно визначає експерта, що на його думку свідчить про відмову від монополії державних експертних установ колегія суддів відхилила, оскільки питання призначення судом експертизи у цивільному процесі врегульовані ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про неправильність довідок-розрахунків заборгованості по аліментам, виданих Вишгородським РВДВС ГТУЮ в Київській області 01 жовтня 2018 року № 17600 на суму 86 616,84 грн і 01 жовтня 2018 року № 17600 на суму 27 769,84 грн, колегія суддів відхилила, оскільки вони не мають правового значення для вирішення справи.

Аргументи учасників справи

У грудні 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення та передати справу для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Суд першої інстанції прийняв запропоновану відповідачем експертну установу і відмовив позивачу скористатись можливістю звернутись до будь-якої іншої експертизи недержавної форми власності. Таким чином суд застосовав монополію державних експертних установ. Монополія державних експертиз та звуження рамок громадянина на вільний вибір експертної установи порушує право громадян України на звернення до установи, щодо якої існує суспільна довіра. Приймаючи рішення щодо проведення первинної експертизи суди не взяли до уваги, що позивач має недовіру до Київського міського бюро судово-медичної експертизи, з причин можливого впливу з боку відповідача на висновки експертизи. Проведення повторної генетично-молекулярної експертизи надасть можливість порівняти висновки двох різних експертних установ та розвіяти сумніви щодо одного єдиного висновку існуючої державної судової експертизи з сумнівною репутацією.

З моменту одруження до появи першої дитини дружині не вдавалось завагітніти протягом 7 (семи) років. Через деякий час після народження першої дитини дружина пішла від чоловіка та згодом подружжя розірвало шлюб. Завагітніти другою дитиною, дружині вдалось відразу, після відновлення стосунків. Саме в цей час позивач перебував в стані глибокої депресії та фізичного виснаження, що була викликана проблемами на роботі. Депресійний моральний і фізичний стан не міг покращити стану здоров`я позивача, а лише викликав загострення хронічних захворювань та пригнічував всі функції організму.

Суди не врахували бажання позивача у проведенні повторної експертизи експертною установою, до якої він має довіру. Суд апеляційної інстанції повинен був надати можливість позивачу провести повторну експертизу і після порівняння висновків експертів виносити рішення.

У квітні 2021 року ОСОБА_2 надала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити оскаржені рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відзив мотивований тим, що відповідачем не подавалось клопотання щодо проведення експертизи конкретним експертом, тому зацікавленості відповідача у проведенні експертизи конкретним експертом не було, хоча це право надається учаснику справи законом. Позивач не заявлявся відвід експерту, тобто, на момент проведення експертизи позивач не заявляв про сумніви стосовно об`єктивності конкретного експерта, якому було доручено проведення судової експертизи. Судові експерти та експертні установи не можуть бути посередниками, не можуть передоручати проведення дослідження, особисто відбирають зразки для проведення судової генетично-молекулярної медичної експертизи та несуть особисту відповідальність. Позивач е вказує конкретних зауважень щодо застосованої методології, повноти експертного висновку, а також освіти, кваліфікації, атестації, неупередженості судового експерта, що проводив судову генетично-молекулярну медичну експертизу.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 09 квітня 2021 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження: відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Позиція Верховного Суду

Суди встановили, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 із 09 листопада 1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу у сторін народилось двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких у свідоцтвах про народження записаний позивач ОСОБА_1 .

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 січня 2002 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 04 березня 2002 року.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2005 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було поновлено, а запис з акту № 65 від 15 березня 2002 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 анульовано. Рішення суду набрало законної сили 20 червня 2005 року.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 червня 2008 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 28 серпня 2008 року.

Згідно висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 103-123-2019 від 14 листопада 2019 року за результатами молекулярно-генетичного дослідження вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складає величину не менш ніж 99,99 %.

Згідно частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 квітня 2021 року у справі № 676/1200/20 (провадження № 61-588св21) зазначено, що:

«особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття (стаття 136 СК України). Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні».

Суди встановили, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко М. В. № 103-123-2019 згідно результатів аналізу ДНК.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно відмовили у проведенні повторної експертизи, колегія суддів відхиляє.

Згідно частини другої статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Суди встановили, що позивач не надав доказів необґрунтованості, суперечності чи наявності сумнівів у висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко М. В. № 103-123-2019. За таких обставин суди обґрунтовано відмовили у проведенні повторної експертизи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги, з урахуванням необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 квітня 2021 року у справі № 676/1200/20 (провадження № 61-588св21), не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, оскаржені рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов