Справа № 653/1926/20
Провадження № 2/653/242/21
03 березня 2021 року
Генічеський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді Берлімової Ю.Г.
за участю секретаря Волвенко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву від 22 лютого 2011 року, йому було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та надано кредитну картку. В подальшому кредитний ліміт збільшився до 2000 грн.
Відповідач зобов`язувався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу від суми заборгованості та який встановлений договором.
Відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути на його користь.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 повідомлялась про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки, але до суду повернувся поштовий конверт у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, проте була повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада України», але до судового засідання не з`явилась, від неї не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 22 лютого 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, де вказано, що заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.
З довідки про отримання кредитних карток вбачається, що за кредитним договором б/н йому були надані наступні картки: 22 лютого 2011 року - НОМЕР_1 терміном дії до січня 2015 року, 13 квітня 2012 року - НОМЕР_2 терміном дії до листопада 2015 року, 18 вересня 2012 року - НОМЕР_3 терміном дії до грудня 2015 року, 18 вересня 2015 року - НОМЕР_4 терміном дії до березня 2019 року,12 червня 2017 року - НОМЕР_5 терміном дії до вересня 2020 року.
Зі змісту довідки про зміну умов кредитування обслуговування кредитної картки вбачається, що 22 лютого 2011 року за кредитною карткою НОМЕР_1 було здійснено старт карткового рахунку та 15 липня 2016 року кредитний ліміт досяг 1500 грн.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Згідно до вимог статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.
За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Так, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредита, стягнути складові його повної вартості, а саме пеню, штрафи, а також заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті: www:privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.
Суд вважає за необхідним зазначити, що матеріали справи не містять жодних підтверджень того, що саме з наданими витягами з Тарифів та Умов та правил ознайомлювався і погоджувався відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Підпису відповідача зазначені Тарифи, Умови та правила не містять.
Також як й відсутні підтвердження того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначених розмірах і порядках нарахування, а також штрафів та пені.
Таким чином, суду не надано належних доказів на підтвердження діючих на час отримання відповідачем картки Тарифів із визначенням конкретних значень щодо процентної ставки, пені, штрафів, також, як й ненаданні діючі на час отримання відповідачем картки Умов та правил надання банківських послуг.
З урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у вищевказаній постанові по справі № 342/180/17 суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www/privatbank.ua/, а також ті, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.
Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд вважає, що право позивача на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку та до стягнення з позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту, що відповідно до розрахунку заборгованості становить 1544 грн. 93 коп.
Крім того, незважаючи на те, що матеріали справи не містять підпису відповідача на витягах з Тарифів обслуговування кредитних карт та з Умов та Правил надання банківських послуг, матеріали справи містять підтвердження ознайомлення відповідача із довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», в якій, зокрема, зазначена пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафи за порушення строків платежу по будь-якому з грошових зобов`язань, а також приклади використання кредитних коштів з розрахунком загальної суми витрат клієнта.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, ч. 3 ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою (штраф, пеня). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).
За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Така ж правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14цс.
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладався сторонами 22 лютого 2011 року, відповідач після отримання кредиту зобов`язання за кредитним договором не виконала.
До суду позивач звернувся лише 03 липня 2020 року, тому пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред`явлення позову.
Разом з тим, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив застосувати до відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання - прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме стягнення й пені та штрафу.
Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.
Враховуючи це, в задоволенні вимоги про стягнення штрафів слід відмовити.
Крім того позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
З наданого розрахунку заборгованості слідує, що банк нарахував відсотки на прострочений кредит згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України з розрахунку 86,4 % річних.
При цьому, вказане нарахування, виходячи зі ставки 86,4 % річних позивач жодним чином не обґрунтовує.
Матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач був ознайомлений та погоджувався з порядком та розміром нарахування процентів за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Враховуючи, що можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору передбачена п. 1.1.3.2.4 договору, із яким відповідач не був ознайомлений, виходячи з позиції, викладеної вище, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 86,4 %.
Вказана інформація відсутня й у довідці про умови кредитування, що була підписана відповідачем.
Крім того, як зазначалось вище, анкета-заява позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить строку повернення кредиту (користування ним), як й не містить цієї інформації й довідка про умови кредитування, у зв`язку із чим, в силу вимог частини другої статті 530 ЦК України обов`язок виконання зобов`язання виник лише з часу пред`явлення кредитором вимоги, а саме з часу звернення Банку з позовом про стягнення боргу.
Будь-яких доказів пред`явлення Банком вимоги до відповідача про повернення суми боргу з дати, з якої нараховуються банком проценти на підставі ст. 625 ЦК України в матеріалах справи відсутні.
З огляду на це, відсутні підстави для стягнення з відповідача вказаних відсотків.
В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на це, пропорційно розміру задоволених вимог, розмір судового збору, що підлягає до стягнення складає 1024 грн. 73 коп. (48,75 % від 2102 грн.)
Керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 549, 551, 629, 633, 634, 1049,1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 133, 258-259, 263-265, 280, 282, 284 ЦПК України, суд
Позов акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, форма і зміст якої, повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 9 березня 2021 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова