Провадження № 2/161/1235/21
У Х В А Л А

12 січня 2021 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Луцька міська клінічна лікарня» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

26.06.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Луцька міська клінічна лікарня» про визнання протиправними дії посадових осіб відповідача та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.07.2020 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху через її невідповідність вимогам п. п. 2, 3, 4, 7, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та ч. 4 ст. 177 ЦПК України, а також надано позивачу строк на виконання ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня її отримання.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.08.2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору було відмовлено, а його позовну заяву до КП «Луцька міська клінічна лікарня» про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії постановлено вважати неподаною та повернути позивачу.

Постановою Волинського апеляційного суду від 12.11.2020 року вищевказану ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.08.2020 року було скасовано і направлено справу для продовження розгляду, а саме: для вирішення питання про продовження процесуального строку на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору було відмовлено, а також позивачу продовжено процесуальний строк на усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.07.2020, який не може перевищувати десять днів з дня вручення даної ухвали.

30.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій повторно просить звільнити його від сплати судового збору. В обгрунтування даної заяви зазначає, що вимога суду щодо покладення на нього зобов`язання сплатити судовий збір в розмірі 840,80 грн. з урахуванням його матеріального становища, є такою, яка не відповідає чинному законодавству України. Вважає посилання суду на розрахунок для сплати судового збору за подання позовної заяви фізичною особою, встановленою для прожиткового мінімуму працездатних осіб, пристосовуючи його для фізичної особи, яка втратила працездатність, не етичним, а тому нікчемним. Крім того, у суду наявна можливість відстрочити та розстрочити судові витрати, зменшити їх розмір або звільнення від їх оплати, розподілу судових витрат між сторонами, а тому йому є не зрозумілим невикористання наданих процесуальними нормами можливостей для полегшення або скасування вимог по статті судового збору для осіб, які за своїм матеріальним станом, не мають можливості виконати ухвалу суду перед справедливим, неупередженим та своєчасним розглядом і вирішення справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів фізичних осіб. На його переконання, наведені обставини, які підтверджують його скрутне матеріальне становище, є вичерпними, а не сплата судового збору, позбавляє можливості скористатись своїм конституційним правом на судовий захист передбачений державою, для особи мого соціального стану.

Надаючи правову оцінку вищевказаному клопотанні, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З цих підстав, суд у порядку, передбаченого законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Підстави звільнення від сплати судового збору встановлені ст. 8 ЗУ «Про судовий збір».

Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; позивачами є військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Вказаний перелік підстав звільнення від сплати судового збору є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Частиною 2 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», особа, яка заявляє клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст. 12 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Як на єдину підставу звільнення від сплати судового збору позивач ОСОБА_1 посилається на важкий матеріальний стан, тобто фактично на наявність підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається із поданої ОСОБА_1 довідки про доходи № 191731/1095, виданої 04.02.2020 року ГУ ПФУ у Волинській області, за період з січня 2019 року по січень 2020 року, сума пенсії за попередній календарний рік (січень 2019 року по січень 2020 року ) складає 24582,30 грн, тобто середній розмір пенсії 1881,85 грн, що перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність станом на 01.01.2020 року (відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить 1638 грн.).

Розмір судового збору за звернення до суду з даною позовною заявою, виходячи зі змісту заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, становить 840,80 грн, що складає 3,42 відсотка розміру річного доходу заявника, тобто не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, не вказує її фактичний розмір, що позбавляє суд можливості визначити ціну позову, а відтак й розмір судового збору, який підлягає сплаті.

За наведених обставин, суд виходить із мінімального розміру судового збору, передбаченого пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме: за звернення до суду фізичною особою з вимогою майнового характеру.

Разом з тим, предметом позову є вимога, яка не пов`язана із захистом соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодуванням шкоди здоров`ю.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відмова у звільненні від сплати судового збору, відстрочці або розстрочці його сплати не порушує положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (про право на справедливий суд), оскільки не перешкоджає вказаній особі у доступі до суду і не ускладнює його таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір, його об`єкти та ставки, підстави і порядок сплати, а також умови звільнення від сплати встановлені законом, тобто справляння судового збору переслідує законну мету.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Суд звертає увагу на ту обставину, що з моменту винесення ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2020 року, якою в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору було відмовлено, позивач не наводить та не повідомляє про наявність на даний час нових обставин, які б давала підстави для його звільнення від сплати судового збору.

При цьому, усі доводи ОСОБА_1 викладені у його заяві від 30.12.2020 року фактично обгрунтовані його незгодою із прийнятим судовим рішенням про відмову від його звільнення від сплати судового збору.

В зв`язку з цим суд вважає, що у задоволенні повторно поданої заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору слід відмовити за необґрунтованістю.

Разом з тим, суд вважає за необхідне наголосити, що позовна заява ОСОБА_1 до КП «Луцька міська клінічна лікарня» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, окрім її невідповідності вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України, містить й інші недоліки (не відповідає вимогам п. п. 2, 3, 4, 7, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України), а відтак ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.07.2020 року залишається невиконана позивачем у повному обсязі.

З врахуванням вищенаведеного, суд, у відповідності до вимог ст. 185 ЦПК України, вважає за необхідне продовжити ОСОБА_1 процесуальний строк на усунення недоліків його позовної заяви, зазначених в ухвалах Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.07.2020 року та від 23.11.2020 року в цивільній справі № 161/10274/20 за позовом ОСОБА_1 до КП «Луцька міська клінічна лікарня» про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, який не може перевищувати десять днів з дня вручення даної ухвали.

Таким чином, позивачу ОСОБА_1 необхідно уточнити ціну позову та пред`явити до суду документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, виходячи з ціни позову та з урахуванням уточнення змісту позовних вимог, а також привести свій позов у відповідність вимогам п. п. 2, 3, 4, 7, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 136, 175, 177, 185, 353 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суддя,

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Продовжити ОСОБА_1 процесуальний строк на усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалах Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.07.2020 року та від 23.11.2020 року в цивільній справі № 161/10274/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Луцька міська клінічна лікарня» про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, який не може перевищувати десять днів з дня вручення даної ухвали.

Якщо позивач у встановлений строк усуне зазначені в ухвалі недоліки, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Надіслати позивачу копію даної ухвали та копію ухвал Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.07.2020 року та від 23.11.2020 року в цивільній справі № 161/10274/20, для відому та виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 12 січня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська