Провадження № 22-ц/801/66/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 рокуСправа № 127/10616/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Бессараб Н. М. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 13 жовтня 2020 року, та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Бессараб Н. М. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст додаткового рішення складено 26 жовтня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

18 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 18 жовтня 2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2020 року. Від сумісного життя сторони мають чотирьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З моменту припинення спільного проживання однією сім`єю, відповідач нерегулярно надає матеріальну допомогу на утримання чотирьох дітей, сума допомоги є мінливою і не в повній мірі забезпечує утримання дітей. Увесь цей час позивач одна виконує обов`язки по утриманню, вихованню, навчанню, розвитку дітей, піклується про здоров`я дітей. Позивач вказувала, що на момент звернення з даним позовом до суду відповідач надає допомогу на утримання дітей в розмірі 7000 - 10 000 грн. на місяць, яких не вистачає на харчування дітей. Крім належного харчування, необхідним для дітей також є купівля засобів гігієни, миючих засобів, ліків, одягу і взуття, придбання підручників і канцелярських товарів, іграшок, оплата житлово-комунальних послуг, проїзду, мобільного зв`язку, послуг перукаря, днів народження дітей, відвідування дитячих шкіл і гуртків по футболу, баскетболу, вокалу, дитячі розваги, тощо.

При визначенні розміру аліментів позивач просила врахувати стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який дозволяє йому сплачувати аліменти в заявленому розмірі, оскільки відповідач має на праві власності земельну ділянку, декілька квартир, автомобіль. Квартири відповідач здає в оренду і з його слів середній чистий дохід від здачі в найм квартир становить 40 000 грн. в місяць.

Виходячи з наведеного, позивач просила стягувати з відповідача щомісячно на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей по 4000 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти, які підлягають індексації, на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі по 2300 (дві тисячі триста) грн. на кожну дитину, від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 18.05.2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 840,80 грн.

В задоволенні решти суми позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач є працездатною особою, йому встановлена ІІІ група інвалідності, є власником нерухомого майна у м. Вінниці, а також транспортного засобу, є законним представником і керівником приватної компанії з обмеженою відповідальністю у м. Шанхай (Китай) - Shanghai Jiamu Trading Co., Ltd.. Проте позивач не довела отримання відповідачем щомісячно у відповідному розмірі дохід від здачі в оренду нерухомого майна у м. Вінниці, а також доходу від діяльності компанії у м. Шанхай., керівником якої є відповідач. Суд прийшов до висновку, що з ОСОБА_2 слід стягувати щомісячно аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання чотирьох неповнолітніх дітей в розмірі 2300 грн., що підлягають індексації, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 18.05.2020 року.

Додатковим рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 5065,85 грн..

В задоволенні решти суми позовних вимог - відмовлено.

Додаткове рішення мотивовано тим, що оскільки позов ОСОБА_1 задоволено частково (57,50 %), то відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 5065,85 грн.

Не погоджуючись із рішенням та додатковим рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить : скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог; додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 8810 грн. 19 коп.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував положення пункту 4 частини першої статті 182 СК України, а саме інші обставини, що мають істотне значення, зокрема те, що відповідач є керівником іноземної компанії, володіє корпоратними правами, що свідчить про можливість відповідачем сплачувати аліменти в розмірі, який забезпечить гармоній розвиток дітей. Судом першої інстанції не врахував наявність у відповідачі нерухомого та рухомого майна.

24 грудня 2020 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_7 , який діє ОСОБА_1 , про відкладення розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2020 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2020 року на інший час, в межах часу роботи суду 13 січня 2021 року.

Суд апеляційної інстанції вважає, що дане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки справа розглядається судом апеляційної інстанції без виклику учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення та додаткове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

З 18 жовтня 2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2020 року /т. 1 а. с. 13-14/.

Від даного шлюбу сторони мають чотирьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей /т. 1 а. с. 9-12/.

Неповнолітні діти проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою квартального комітету «Центральний» вих. №171 від 11.03.2020 року /т. 1 а. с. 59/ та не заперечується відповідачем.

На аркушах справи 18-48 містяться копії квитанцій та чеків на підтвердження понесених позивачем витрат пов`язаних з утриманням, розвитком та вихованням дітей сторін по справі.

В підтвердження обставин здавання відповідачем в оренду квартир позивач надала роздруківки оголошень з веб-сайту про здачу в найм (оренду) нерухомого майна відповідачем ОСОБА_2 /т. 1 а. с. 49-52/.

Також позивач надала копію свідоцтва про реєстрацію платника податків, дозволу на відкриття банківського рахунку, ліцензії на ведення комерційної діяльності, з яких встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є законним представником і керівником приватної компанії з обмеженою відповідальністю у м. Шанхай (Китай) - Shanghai Jiamu Trading Co., Ltd. /т. 1 а. с. 113-117/.

Згідно витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано припинення 04.01.2017 року підприємницької діяльності відповідачем ОСОБА_2 /т. 1 а. с. 165-166/.

Відповідачу ОСОБА_2 встановлено ІІІ групу інвалідності до 01.08.2023 року /т. 1 а. с. 167/.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатною особою, йому встановлена ІІІ група інвалідності, є власником нерухомого майна у м. Вінниці, а також транспортного засобу, є законним представником і керівником приватної компанії з обмеженою відповідальністю у м. Шанхай (Китай) - Shanghai Jiamu Trading Co., Ltd.. Проте позивач не довела отримання відповідачем щомісячно у відповідному розмірі дохід від здачі в оренду нерухомого майна у м. Вінниці, а також доходу від діяльності компанії у м. Шанхай, керівником якої є відповідач. Суд прийшов до висновку, що з ОСОБА_2 слід стягувати щомісячно аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання чотирьох неповнолітніх дітей в розмірі 2300 грн., що підлягають індексації, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 18.05.2020 року.

Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог зроблений за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання неповнолітньої дитини, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до частин першої, другої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей в сумі 2300 грн на кожну дитину щомісячно врахував усі обставини справи, те, що відповідач є працездатною особою, йому встановлена ІІІ група інвалідності, має у власності нерухоме майно у м. Вінниці, а також транспортний засіб, є законним представником і керівником приватної компанії з обмеженою відповідальністю у м. Шанхай (Китай) - Shanghai Jiamu Trading Co., Ltd..

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, шо позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не довела отримання відповідачем щомісячно у відповідному розмірі дохід від здачі в оренду нерухомого майна у м. Вінниці, а також доходу від діяльності компанії у м. Шанхай, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_2 слід стягувати щомісячно аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання чотирьох неповнолітніх дітей в розмірі 2300 грн., що підлягають індексації, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 18.05.2020 року.

Аргумент апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував його матеріальний стан, колегія суддів відхиляє. Аналіз змісту оскарженого рішення свідчить, що суд першої інстанції при частковому задоволенні позову надав оцінку цим обставинам.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції врахував обставини, які входять до предмета доказування (статті 182, 184 СК України), врахував інтереси дітей, встановив інші обставини, зокрема встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків.

Суд апеляційної інстанції вважає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, позивачем не надано доказів того, що відповідає має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж 2300 грн на кожну дитину щомісячно.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні правові підстави для скасування додаткового рішення суду першої інстанції, оскільки розподіл витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, проведено місцевим судом з дотриманням положень статті 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення та додаткового рішення.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2020 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський