РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/1516/21

Номер провадження 2/495/1612/2021

20 травня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуюча - суддя Анісісмова Н.Д.

при секретарі- Красовській А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом : ОСОБА_1 до Старокозацької сільської ради,третя особа,що не заявляє самостійних позовних вимог: ОСОБА_2 « Про визнання заповіту частково недійсним»-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Старокозацької сільської ради,третя особа,що не заявляє самостійних позовних вимог: ОСОБА_2 « Про визнання заповіту частково недійсним» в якому вказав,що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,що підтверджується свідоцтвом про ії смерть серії НОМЕР_1 виданим Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса),актовий запис № 1495.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 09 листопада 2011 року секретарем Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області і зареєстрований у реєстрі за № 154,згідно якого вона заповідала ОСОБА_2 земельну ділянку № НОМЕР_2 ,масив № НОМЕР_3 площею 4,0777 га, а також інше майно,на яке вона за законом на день смерті матиме право.

На день смерті ОСОБА_3 згідно Державного Акту на право приватної власності на землю серії № 159999062 виданого 24 грудня 2004 року Білгород-Дністровської державної районної адміністрації і зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею,договорів оренди землі №56 належала земельна ділянка № НОМЕР_4 ,масив НОМЕР_5 площею 4,14 гектарів,розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,кадастровий номер земельної ділянки 6:01:001:0393.

Після смерті ОСОБА_3 він разом з ОСОБА_4 приймав участь у ії похованні,ще за життя прийняв на зберігання ії заповіт на його ім`я, а після смерті прийняв на зберігання оригінал Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку,яку вона мені заповідала,своєчасно звернувся разом з іншими спадкоємцями за заповітом до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом,від спадщини він не відмовлявся.

При огляді документів його та ОСОБА_2 - другого спадкоємця за заповітом ,державним нотаріусом встановлено,що при оформленні другого заповіту на ім`я ОСОБА_2 його тітка ОСОБА_3 у заповіті вказала, вона заповідає йому усе своє майно. Таким чином з наведеного вбачається,що заповітом на ім`я ОСОБА_2 його тітка заповідала йому усе своє майно, тобто і земельну ділянку,яку вона заповідала йому. Вважає,що заповіт на ім`я ОСОБА_2 є частково недійсним у частині заповідання ОСОБА_2 земельної ділянки № НОМЕР_5 ,яку вона заповідала йому.

Просить суд визнати частково недійсним з моменту його укладення заповіт ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ,посвідчений 9 листопада 2011 року секретарем Руськоіванківської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області і зареєстрований у реєстрі № 154,згідно якого ОСОБА_5 заповідала ОСОБА_2 все ії майно,де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те,що на день смерті вона за законом матиме право, у тому числі : земельну ділянку № НОМЕР_2 ,масив № НОМЕР_3 площею 4,0777га та виключити із складу всього майна земельну ділянку № НОМЕР_5 ,масив № НОМЕР_3 площею 4,14 га,яку вона заповідала йому - ОСОБА_1 . Визнати дійсність попереднього заповіту, складеного 9 листопада 2011 року секретарем Руськоіванківської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області і зареєстрованого в реєстрі № 153,згідно якого ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_1 земельну ділянку № НОМЕР_5 ,масив НОМЕР_3 площею 4,14 га.

Позивач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився ,надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовін вимоги визнав.

Представник відповідача - Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про дату,час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 до Старокозацької сільської ради,третя особа,що не заявляє самостійних позовних вимог: ОСОБА_2 « Про визнання заповіту частково недійсним» - є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню, з наступних підстав:

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи,яка померла( спадкодавця ) до інших осіб ( спадкоємців ),яке здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1216,1217 ЦК України).

Згідно зі ст.1233 ЦК УКРАЇНИ заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті ( ст.. 1224 ЦК України). Згідно ч.2,3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт,який було складено пізніше,скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині,якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту,який заповідач склав перед ним.

Відповідно до ч.4 ст. 1254 ЦК України якщо новий заповіт,складений заповідачем був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється,крім випадків,встановлених ст. ст.225 і 231 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства,його моральним засадам.

В судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,що підтверджується свідоцтвом про ії смерть серії НОМЕР_1 виданим Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса),актовий запис № 1495.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 09 листопада 2011 року секретарем Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області і зареєстрований у реєстрі за № 153,згідно якого вона заповідала позивачу ОСОБА_1 земельну ділянку № НОМЕР_5 ,масив № НОМЕР_3 площею 4,14 га.

Крім того,за життя ОСОБА_3 також склала заповіт, посвідчений 09 листопада 2011 року секретарем Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області і зареєстрований у реєстрі за № 154,згідно якого вона заповідала ОСОБА_2 земельну ділянку № НОМЕР_2 ,масив № НОМЕР_3 площею 4,0777 га, а також інше майно,на яке вона за законом на день смерті матиме право.

На день смерті ОСОБА_3 згідно Державного Акту на право приватної власності на землю серії № 159999062 виданого 24 грудня 2004 року Білгород-Дністровської державної районної адміністрації і зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею,договорів оренди землі №56 належала земельна ділянка № НОМЕР_4 ,масив НОМЕР_5 площею 4,14 гектарів,розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,кадастровий номер земельної ділянки 6:01:001:0393.

Після смерті ОСОБА_3 позивач разом з ОСОБА_4 приймав участь у ії похованні,ще за життя прийняв на зберігання ії заповіт на його ім`я,а після смерті прийняв на зберігання оригінал Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку,яку вона мені заповідала,своєчасно звернувся разом з іншими спадкоємцями за заповітом до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом,від спадщини він не відмовлявся.

При огляді документів його та ОСОБА_2 - другого спадкоємця за заповітом ,державним нотаріусом встановлено,що при оформленні другого заповіту на ім`я ОСОБА_2 його тітка ОСОБА_3 у заповіті вказала, вона заповідає йому усе своє майно. Таким чином з наведеного вбачається,що заповітом на ім`я ОСОБА_2 спадкодавець заповідала ОСОБА_2 усе своє майно, тобто і земельну ділянку,яку вона заповідала позивачеві. Суд вважає,що заповіт на ім`я ОСОБА_2 є частково недійсним у частині заповідання ОСОБА_2 земельної ділянки № НОМЕР_5 ,яку спадкодавець ОСОБА_3 заповідала позивачеві.

Однією з вимог дійсності правочину згідно ч.3 ст. 203 ЦК України є те,що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Чинність заповіту пов`язується законом із дотриманням вимог щодо його форми і посвідчення ( ст.. 1257 ЦК України).

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якому передбачено,що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт,який складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення,є нікчемним. З позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним,якщо буде встановлено,що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження,що міститься у заповіті,не є наслідком недійсність іншої його частини.

Отже,заповіт,як односторонній правочин підпорядковується загальним засадам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсним є заповіт в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт з вадами волі, тобто складений особою, волевиявлення якої не відповідало ії дійсним намірам ( внаслідок помилки, обману,насильства) може бути визнаний недійсним за позовом заінтересованої особи у відповідності до ст.. 229,239,231 ЦК України.

Заповіт ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 є саме таким,якій частково не відповідає волі особи,яка його склала та при складанні якого посадова особа допустила помилку,яка фактично скасувала волі заповідача. Так,обидва заповіти складені ОСОБА_3 у один день, у одному місті,однією посадовою особою, у короткий термін. Заповіт на ім`я позивача складений 9 листопада 2011 року у 11 годин 10 хвилин та підписаний Реутовою МА. Об 11 годин 30 хвилин. Одразу ж після оформлення вказаного заповіту ,об 11 годин 35 хвилин ОСОБА_5 разом з посадовою особою Руськоіванівської селищної ради почали складати заповіт на ім`я ОСОБА_4 який був підписаний нею об 11 години 45 хвилин,тобто через 15 хвилин після підписання заповіту на ім`я позивача. Підтвердженням того,що воля ОСОБА_3 не була спрямована на заповідання земельної ділянки,яку вона заповідала позивачеві,є також те,що спадкодавець у другому заповіті виділила окрему земельну ділянку за № НОМЕР_2 ,не вказала при цьому земельну ділянку № НОМЕР_5 ,яку заповідала позивачеві.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «про судову практику у справах про спадкування,право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог,які встановлені частиною першою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом,але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,встановлених законом,такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків,крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно ст.. 236 ЦК України правочин,визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до п. 5.5 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України 3 9 від 6 листопада 2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним « роз`яснено,що відповідно до ст. 215,216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування насідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно ст. 1 Закону України "Про нотаріат" у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 року № 3306/5, посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 916/3156/17 від 04.06.2019 року вказує на те, що суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Тому Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками, викладеними в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц та у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у частині застосування таких способів захисту прав та інтересів, як визнання нікчемного правочину недійсним і встановлення нікчемності правочину. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від правових висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та Верховного Суду України у цій частині. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у даних спірних правовідносинах, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав та інтересів, суд вважає позов законним, мотивованим, обгрунтованим і таким що підлягає задоволенню у повному обсязі, так як судом встановлено, що оскаржуваний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Аналіз досліджених в судовому засіданні об`єктивних доказів дає суду можливість зробити правовий висновок про обґрунтованість правової позиції позивача в зв`язку з чим суд вважає за необхідне визнати частково недійсним з моменту його укладення ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_6 ,посвідчений 9 листопада 2011 року секретарем Руськоіванківської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області і зареєстрований у реєстрі № 154,згідно якого ОСОБА_5 заповідала ОСОБА_2 все ії майно,де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те,що на день смерті вона за законом матиме право, у тому числі : земельну ділянку № НОМЕР_2 ,масив № НОМЕР_3 площею 4,0777га та виключити із складу всього спадкового майна земельну ділянку № НОМЕР_5 ,масив № НОМЕР_3 площею 4,14 га,яку ОСОБА_5 заповідала ОСОБА_1 на підставі заповіту ,посвідченого 9 листопада 2011 року секретарем Руськоіванківської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області і зареєстрований у реєстрі № 153 та визнати дійсність попереднього заповіту, складеного 9 листопада 2011 року секретарем Руськоіванківської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області і зареєстрованого у реєстрі № 153,згідно якого ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_1 земельну ділянку № НОМЕР_5 ,масив НОМЕР_3 площею 4,14 га.

На підставі ч.1 ст. 215, ст.ст. 1233 - 1235, ч.4 ст. 1254, ч.1 ст. 1257 ЦК України, керуючись ч.ч. 1,2 ст. 25, ч.1 ст. 13, ст. 15, ч.1 ст. 76, ч.ч. 1,2 ст. 77, ч.ч. 1,5 ст. 81, ст.ст. 263 - 265, 273, 280, 282 ЦПК України суд,-

В и р і ш и в :

Визнати частково недійсним з моменту його укладення заповіт ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ,посвідчений 9 листопада 2011 року секретарем Руськоіванківської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області і зареєстрований у реєстрі № 154,згідно якого ОСОБА_5 заповідала ОСОБА_2 все ії майно,де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те,що на день смерті вона за законом матиме право, у тому числі : земельну ділянку № НОМЕР_2 ,масив № НОМЕР_3 площею 4,0777га та виключити із складу всього спадкового майна земельну ділянку № НОМЕР_5 ,масив № НОМЕР_3 площею 4,14 га,яку ОСОБА_5 заповідала ОСОБА_1 на підставі заповіту ,посвідченого 9 листопада 2011 року секретарем Руськоіванківської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області і зареєстрований у реєстрі № 153.

Визнати дійсність попереднього заповіту, складеного 9 листопада 2011 року секретарем Руськоіванківської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області і зареєстрованого у реєстрі № 153,згідно якого ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_1 земельну ділянку № НОМЕР_5 ,масив НОМЕР_3 площею 4,14 га.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя: Анісімова Н.Д.