ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Джуги С.Д.,Кожух О.А.,

за участі секретаря: Купар Л.В.,

за участі ОСОБА_1 , представників сторін Вершинін К.В., Йосипчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 листопада 2019 року, головуючий суддя Фазикош Г.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс», про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Зазначає, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку доказам по справі, не врахував, що нестача грошових коштів сталася не з її вини, неправильно застосував матеріальний закон.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно Наказу № 1147-к від 13.07.2016 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду касира пункту надання фінансових послуг філії № 22. З 16.03.2018 року позивач працювала на посаді старшого касира філії № 22 відповідно до Наказу про переведення на іншу посаду №807-к від 16.03.2018 року.

Згідно функціональних обов`язків, що містяться в матеріалах справи, старший касир ПНФП Філії в процесі своєї службової діяльності виконує наступні завдання:

П.3.1.1. перед початком робочого дня видає касирам ПНФП готівку під звіт і під запис у книзі обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей.

П.3.1.3. наприкінці робочого дня приймає від касирів ПНФП підзвітні гроші та касові документи за проведеними операціями під підпис у Книзі обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей.

Окрім того, згідно п.3.1.11 щоденно в кінці робочого дня виводить залишок грошових коштів у ПНФП закриває касову книгу за операційний день, роздруковує і підписує касову книгу і звіт касира (другий примірник касової книги), не пізніше наступного робочого дня зшиває касові документи в накопичувальні папки.

Вказана інструкція була доведена позивачу про що свідчить її підпис від 16.03.2018 року (а.с.45).

Даним спростовуються доводи позивача про те, що вона не була матеріально відповідальною особою, яка передає кошти, касові документи та інші цінності. А такою особою був начальник ПНФП філії № 22 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (Ужгород) ОСОБА_2 , де вона працювала на посаді старшого касира.

Окрім того, згідно вказаної Інструкції, а саме відповідно до п. 3.1.19 старший касир зобов`язаний «Доповідати головному бухгалтеру ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» про всі недоліки виявлені в робочому процесі, в межах своєї компетенції».

З письмових пояснень ОСОБА_1 , що були відібрані у неї 29.06.2018, вбачається, що позивачу було відомо про факт нестачі коштів. Окрім того, їй було відомо і те, що розмір нестачі зростав.

Всупереч посадовим обов`язкам, позивач ОСОБА_1 , не повідомила відповідну посадову особу ТОВ «Пост Фінас» про відомі їй порушення.

Саме цей факт і став підставою для звільнення позивача.

Як вбачається з копії наказу №2182-к від 19 липня 2018 року - «Про звільнення з посади ОСОБА_1 », вказано, що позивача звільнено у зв`язку з втратою довір`я, згідно п.2 ст. 41 КЗПП України. Підставою зазначено: Висновок службової перевірки від 17.07.2018 року та Службову записку Директора філії №22 Шаталова О.Ю. від 18.07.2018 року.

Відповідно до службової записки ОСОБА_3 від 18.07.218 року, вбачається, що згідно висновку службової перевірки, у ПНФП 07005 Філії №22 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» від 17.07.2018 року бездіяльність старшого касира НПФП ОСОБА_1 , що призвела до порушення фінансової (касової) дисципліни, дає компанії підстави для втрат до неї довір`я.

Отже, доводи апелянта про те, що нестача грошових коштів сталася не з її вини оскільки всі отримані нею грошові кошти, кожного дня передавалися на зберігання іншій матеріально відповідальній особі, безпосередньому керівникові - начальнику ПНФП філії № 22 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (Ужгород) ОСОБА_2 , який і ніс відповідальність за їх подальше збереження, не є підставою для скасування наказу. Так, само як і твердження ОСОБА_1 , про те, що після передачі нею грошових коштів останньому, вона вже не несла за них відповідальність.

Суд першої інстанції вірно констатував, що підставою для звільнення не стала причина привласнення позивачем грошових коштів, а саме неповідомлення роботодавця про відомі посадовій особі порушення, що в подальшому призвели до матеріальних втрат ТОВ «ПОСТ ФІНАНС».

При цьому, відповідач, не пред`являв претензій до позивача стосовно відшкодування матеріальної шкоди, що була завдана ТОВ «ПОСТ ФІНАС».

Рішенням Ужгородського міськраонного суду від 24 червня 2019 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» матеріальну шкоду в розмірі 118 999 (сто вісімнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн.

Ст. 41 КзППУ вказує на додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов так серед інших вказано, зокрема і винні дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу;

Правовий аналіз п.2 ч.1 ст.41 КЗпП дає підстави для висновку, що ця норма матеріального права не передбачає наявності обвинувального вироку суду як обов`язкової умови для звільнення працівника з викладеної в ній підстави.

Звільнення з підстави втрати довіри може вважатися обгрунтованим, якщо працівник, котрий безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (займається їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Звільнення за втрату до працівника довір`я на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП можна застосувати лише в разі вчинення ним винних дій. До того ж не має значення, в якій формі скоєно протиправні дії: навмисно чи як необережне (недбале) ставлення до своїх обов`язків. Працівник передбачав або повинен був передбачати негативні наслідки своїх дій. Вину працівника має довести роботодавець відповідними фактами та об`єктивними обставинами, що свідчать про винні дії працівника, як-от, систематична нестача довірених йому цінностей, безвідповідальне, несумлінне ставлення до трудових обов`язків, порушення порядку прийняття й відпуску грошових і товарних цінностей, недодержання правил їхнього збереження, неповідомлення відповідним посадовим особам про обставини, які перешкоджають забезпеченню збереження грошових і матеріальних цінностей, порушення правил торгівлі, обмірювання, обважування, обраховування покупців, завищення ціни, привласнення матеріальних цінностей тощо. Підставою для звільнення у зв`язку з утратою довір`я може бути також використання працівником доручених для безпосереднього зберігання чи обслуговування цінностей в особистих інтересах.

Втрата довір`я може бути результатом скоєння такого проступку, що дає роботодавцеві підстави зробити висновок про те, що дальше залишення такого працівника на роботі, пов`язаній зі зберіганням чи обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до втрати цих цінностей.

Для звільнення працівника за пунктом 2 статті 41 КЗпП не обов`язково, щоб працівник протиправними діями завдав шкоди роботодавцеві. Достатньо, щоб цими діями створювалася загроза завдання такої шкоди.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

У пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 роз`яснюється, що звільнення з підстав втрати довір`я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (приймає, зберігає, транспортує, розподіляє тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають роботодавцеві підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушив правила, здійснюючи операції з матеріальними цінностями). У разі встановлення в передбаченому законом порядку факту розкрадання, хабарництва та інших корисливих порушень, учинених працівниками, їх можна звільнити з підстав утрати довір`я й тоді, коли зазначені дії не пов`язані з їхньою роботою.

Вказана позиція узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-100цс16, а саме: Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Апелянт не спростувала того факту, що підставою для звільнення слугувало саме неповідомлення роботодавця про відомі посадовій особі порушення, що в подальшому призвели до матеріальних втрат позивача.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 13 січня 2021 року.

Головуючий

Судді