КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6066/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2020 року у складі судді Притули Н.Г.,

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 18.03.2016 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 12 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказано, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначено, що Банк щодо зміни кредитного ліміту керувався п.п.2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредиту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у повному обсязі, однак останній умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, у зв`язку з чим станом на 18.08.2019 року відповідач має заборгованість 70 497 грн 40 коп., з яких: 37 962 грн 78 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 26 049 грн 65 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 651 грн 76 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3 333 грн 21 коп. - штраф (процентна складова).

Позивач посилався, на те що викладені у позовній заяві обставини підтверджуються наступними докази: розрахунком заборгованості; копією заяви позичальника; витягом з «Тарифів Банку»; витягом з «Умов та правил надання банківських послуг»; копією документу, що посвідчує особу відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2020 року відмовлено в задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на підставі підписаної анкети - заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» і на яку встановлено початковий кредитний ліміт і який в подальшому змінювався. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку. Активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Вказано, що відповідач підписуючи анкету-заяву від 04.05.2012 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору на протягом декількох років, частково сплачуючи заборгованість за договором у тому числі відсотки, пеню та комісії (погашення відображені у розрахунку заборгованості в графі «Сума погашення за наданим кредитом»), а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.

Враховуючи зазначене, представник банку просив апеляційну скаргу задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Шкред А.О. в інтересах ОСОБА_1 погоджується з висновками викладеними в рішенні суду та просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи18.06.2016 року між АТ КБ "Приватбанк" та відповідачем був укладений договір, що підтверджується Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка містить його анкетні дані та підпис (а.с.7).

На підтвердження погодження умов договору АТ КБ "ПриватБанк" надано до матеріалів позовної заяви також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", а саме "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", Універсальна,55 днів пільгового періоду", "Універсальна CONTRACT", "Універсальна GOLD", витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслуговування карткових рахунків, розрахунок заборгованості, копію паспорта відповідача (а.с.8-26).

З Умов та правил обслуговування, зокрема, передбачається, що зміни та доповнення до цього Договору вносяться Банком в односторонньому порядку у випадках, не заборонених чинним законодавством України, шляхом його розміщення на цьому сайті у новій редакції (п.1.1.5.1). Продовження користування Клієнтом послугами Банку після дати публікації на цьому сайті Умов та Правил надання банківських послуг у новій редакції є фактом надання згоди на зміни та доповнення до Договору та їх погодження шляхом мовчазної згоди (п.1.1.5.2).

Позивач посилався на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором та станом на 18.08.2019 року має заборгованість 70 497 грн 40 коп., з яких: 37 962 грн 78 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 26 049 грн 65 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 651 грн 76 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3 333 грн 21 коп. - штраф (процентна складова), наявність заборгованості позивач підтверджує розрахунком (а.с.5-6).

Також до суду першої інстанції позивач надав довідки АТ КБ «ПриватБанк» про видані кредитні картки 25.05.2017року зі строком дії та 04.04.2018року та про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2 , а також банківську виписку про рух коштів по рахунку відповідача(а.с. 46-59).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 дійсно погоджувався на надання кредитної картки із встановленням певного кредитного ліміту, та доказів надання в розпорядження відповідача банківську карту на яку в подальшому були перераховані кошти.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися неможливо, враховуючи наступне.

Так, на підтвердження заявленого по справі позову, банком до справи долучено як свідчать долучені позивачем до справи виписки за договором (а.с.48-59) до справи докази, матеріали справи, в поясненнях представник ОСОБА_1 не заперечував проти стягнення з нього кредиту в межах кредитного ліміту в розмірі 12 000 грн. та просив задовольнити позов в цій частині. При цьому заперечував проти задоволення вимог за іншими картками та виникнення заборгованості за ними в розмірі 70 497 грн 40 коп. (а.с. 76).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у спірному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» як невід`ємну частину спірного договору.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що ці документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами саме у зазначених банком розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування.

До спірних правовідносин також неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З наведених підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що банк не довів, що саме надані Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та брав на себе зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитними коштами в обумовленому позивачем розмірі, а також пені, штрафів.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Підписання однієї анкети-заявки не може свідчити про погодження відповідача на конкретні умови кредитування. Докази, які б вказували на те, що саме надані позивачем умови та правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови були узгоджені між сторонами правочину, в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, з висновками районного суду про відмову у позові за недоведеністю в іншій частині вимог повністю погодитися неможливо.

Так, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту та простроченому тілу кредиту, позивач посилався на долучений розрахунок заборгованості та умови договору. Докази видачі відповідачу кредитних карток до справи не долучено.

Відповідно до справи, на виконання ухвали суду, якою позов залишено без руху, представником банку до справи долучено довідку, у якій зазначено, що на підставі укладеного між сторонами договору відповідачу було видано кредитні картки: № НОМЕР_1 , відкриту 26.05.2017 зі строком дії до 05/21 та № НОМЕР_2 , відкриту 04.04.2018 зі строком дії до 11/21 (а.с.46).

Зазначена в довідці інформація щодо видачі карток підтверджується змістом наданої банком виписки по рахунку за період з 14.08.2017року (а.с.48-59).

Отже, матеріалами справи доведено видачу боржнику кредитних карток, якими він активно користувався, а карткою № НОМЕР_2 підтверджено видачу ОСОБА_1 кредитного ліміту, у сумі 12 000грн. (а.с.57).

Зі змісту наявної у розрахунку інформації, підтвердженої даними виписки, убачається відсутність належних доказів на підтвердження висновків про наявність у відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, у сумі 26 049 грн 65 коп. та тілом кредиту, у сумі 37 962 грн 78 коп.

Матеріалами справи безспірно доведено видачу боржнику кредитного ліміту, у сумі 12 000 грн. та відсутність доказів його повернення, що залишилося поза увагою суду та належної оцінки у рішенні (а.с.57-59).

Окрім цього, відмовляючи у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту у повному обсязі, районний суд залишив поза увагою зміст долучених до справи письмових пояснень, відповідно до яких відповідач не заперечував щодо стягнення на користь банку заборгованості, у сумі 12 000 грн (а.с.76-80).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «КБ «ПриватБанк» не повернуті, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав до стягнення з відповідача фактично отриманого кредитного ліміту у розмірі 12 000 грн, оскільки банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, судом першої інстанції в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування в цій частині судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, у розмірі 12 000 грн.

В задоволенні решти вимог указаного позову слід відмовити за недоведеністю.

З урахуванням викладеного, рішення суду в іншій частині необхідно залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд змінює розподіл судових витрат. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог у розмірі 12 000 грн., з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 326 грн. 57 коп. та за подання апеляційної скарги у сумі 536 грн., а всього - 826 грн. 57 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2020 року в частині вимог позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченої заборгованості за простроченим тілом кредиту скасувати та ухвалити по справі в цій частині нове судове рішення про задоволення позову частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту, у розмірі 12 000 грн.

У задоволенні решти вимог указаного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в сумі 826 грн 57 коп.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: