справа №619/4003/20
провадження №2/619/130/21
УХВАЛА

13 січня 2021 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибока Є.А.

Імена (найменування) учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

третя особа: ОСОБА_3 ,

Суть питання, що вирішується ухвалою.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив: скасувати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 2-537 та видане державним нотаріусом Дергачівської нотаріальної контори Харківської області Медяник О.В. від 03 серпня 2012 року на ім`я ОСОБА_2 ; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на домоволодіння з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 /, на підставі Свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за № 2-537 та виданого Дергачівською державною нотаріальною конторою 03.08.2012, та припинити право власності ОСОБА_2 на домоволодіння з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер майна № 36960290), припинити обтяження зазначеного нерухомого майна (номер запису про обтяження № 32603297); скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на домоволодіння з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21.07.1997р. по справі № 2-469 та припинити право власності ОСОБА_4 на домоволодіння з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

11 січня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити приватним та державним виконавцям здійснювати виконавчі дії щодо звернення стягнення на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування заяви вказав, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна він дізнався, що на домоволодіння, права власності на яке оспорюється за даною справою накладено арешт приватним виконавцем Родіним Геннадієм Вікторовичем, номер запису про обтяження: 40046760 (спеціальний розділ) від 05.01.2021. Вважає, що позов підлягає забезпеченню оскільки на цей час існує реальна загроза подальшого відчуження спірного майна приватним виконавцем шляхом його відчуження на електронних торгах ДП «СЕТАМ», з метою виконання рішення суду про стягнення боргу з відповідача. Позов підлягає забезпеченню, оскільки на цей час існує реальна загроза подальшого відчуження спірного майна приватним виконавцем Родіним Геннадієм Вікторовичем шляхом його відчуження на електронних торгах. Невжиття заходів забезпечення приведе до подальшого незаконного відчуження, або оформлення на третіх осіб права власності на житловий будинок, який позивач фактично успадкував, що може утруднити чи зробити неможливим подальший ефективний захист та поновлення порушених прав позивача. Зі зміною власника спірного майна, позивач змушений буде заявляти нові позовні вимоги із залученням нових власників, але така можливість вичерпується через норми процесуального права, які дозволяють уточнення вимог лише до початку розгляду справи по суті. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову безумовно та гарантовано позбавить позивача можливості подальшого ефективного захисту та поновлення його порушених прав. Позивач вважає, що цей захід забезпечення позову позбавить можливості як ОСОБА_3 так і будь-яких інших осіб, здійснити які-небудь юридично-значущі дії із спірним нерухомим майном (здійснити відчуження цього майна будь-яким способом, надати його в іпотеку, та ін.) до вирішення справи по суті.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з таких підстав.

Частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

До заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 додано витяг з Єдиного реєстру боржників, з якого вбачається, що у приватного виконавця Родіна Г.В. на підставі документу, виданого Дергачівським районним судом Харківської області, перебуває виконавче провадження № 64038473 про стягнення коштів з ОСОБА_2 . Також додано витяг з автоматизованої системи виконавчого провадження, з якого вбачається, що по виконавчому провадженню № 64038473 стягувачем є ОСОБА_5 , а боржником ОСОБА_2 .

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Право на ефективний судовий захист закріплено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першому протоколі та протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першому протоколі та протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частин шостої-восьмої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборонити приватним та державним виконавцям здійснювати виконавчі дії щодо звернення стягнення на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому предметом судового спору (позову, що забезпечується) є скасування: свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державної реєстрацію права власності; припинення: права власності, обтяження нерухомого майна.

Тобто, у даному випадку ОСОБА_1 просить зупинити виконавчі дії за рішенням суду, яке набрало законної сили.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, що підтверджується і висловленою Європейським судом з прав людини правовою позицією у «пілотному» рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04) і в багатьох інших справах як щодо України, так і щодо інших країн.

Суд вважає, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, оскільки позивачем не надано доказів, на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно з ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у забезпеченні позову.

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Згідно з п. 15.5 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 149-153, 157, 258-261, 353 ч.1 п.3, 354

п. 15.5 ч. 1 «Перехідні положення» Розділу ХІІІ ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 14 січня 2021 року.

Суддя Є. А. Болибок