ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1090/21 Справа № 201/8615/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Демченко Е.Л.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що із наказом № 72-к від 21.06.2018 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення не погоджується, вважає його незаконним та виданим з надуманих та штучних підстав, стверджує про тиск та переслідування з боку адміністрації коледжу, стверджує, що є викривачем корупційної діяльності, користується імунітетом ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції», зазначає що є одинокою матір`ю, яка виховує дитину до 14 років. Зазначає, що діями відповідача їй було завдано моральної шкоди.

Позивачка просила суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ директора комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» № 72-к від 21 червня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади викладача фізичного виховання;

- поновити ОСОБА_1 на посаді викладача фізичного виховання Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» з 21 червня 2018 року;

- стягнути з Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9 564 грн за період з 21.06.2018 року по 02.08.2018 року.

- стягнути з Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» на її користь виплату заробітної плати за один місяць в сумі 3 723 грн.

- стягнути з Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» на її користь 20 000 грн на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди відмовлено (а.с.133-143, т.4).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції досліджено накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 № 31-к від 16.03.2018 р., № 35-к від 27.03.2018 р., № 39-к від 29.03.2018 р., № 44-к від 12.04.2018 р., № 60-к від 23.05.2018 р. (том 1, а.с. 185-191), зроблено висновок, що вони не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), їх законність підтверджено судовими рішеннями: рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2020 р. (справа № 201/3432/18) (том 4, а.с. 58-65), постанова Дніпровського апеляційного суду від 25.06.2020 р. (справа № 201/3432/18) (том 4, а.с. 66-77), рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2020 р. (справа № 201/7368/18) (том 4, а.с. 78-84), постанова Дніпровського апеляційного суду від 24.03.2020 р. (справа № 201/7368/18) (том 4, а.с. 85-89), рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2020 р. (справа № 201/7369/18) (том 4, а.с. 103-106), постанова Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2020 р. (справа № 201/7369/18) (том 4, а.с. 107-111), рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2020 р. (справа № 201/7265/18) (том 4, а.с. 90-97), постанова Дніпровського апеляційного суду від 22.04.2020 р. (справа № 201/7265/18) (том 4, а.с. 98-102).

Враховуючи той факт, що ухвалені судові рішення у справах №№ 201/3432/18, 201/7368/18, 201/7369/18, 201/7265/18 між тими самими сторонами, та є такими, що набрали законної сили, суд доходить висновку про те, що встановлені у справах №№ 201/3432/18, 201/7368/18, 201/7369/18, 201/7265/18 обставини, не підлягають доказуванню у цій справі та є преюдиційними.

Як вбачається із матеріалів справи, підставами для притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення ОСОБА_1 стали наявність попередніх дисциплінарних стягнень, винесених наказами № 31-к від 16.03.2018 р., № 35-к від 27.03.2018 р., № 39-к від 29.03.2018 р., № 44-к від 12.04.2018 р., № 60-к від 23.05.2018 р., а також подальше вчинення дисциплінарного проступку, який полягав у недотриманні робочої програми, систематичних порушеннях вказівок до ведення журналу групи, Положення про організацію навчального процесу в ДБМК при заповненні журналів груп Ф-931, Ф-911, Ф-913, М-933, Ф-32, М-932б, Ф-913а, Ф-911б, А-32, незважаючи на попереднє притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за інші порушення при заповненні журналів груп наказом № 60-к від 23.05.2018 р. Зазначене зафіксовано у службовій записці заступника директора з навчально-виробничої роботи ОСОБА_2 від 08.06.2018 р. (том 1, а.с. 169-174), та підтверджується показаннями свідка ОСОБА_2 .

Судом також досліджені накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 № 31-к від 16.03.2018 р., № 35-к від 27.03.2018 р., № 39-к від 29.03.2018 р., № 44-к від 12.04.2018 р., № 60-к від 23.05.2018 р., акт № 45 від 11.06.2018 р. від «Про відмову ОСОБА_1 від надання письмових пояснень» (том 3, а.с. 122), запрошення на засідання профспілкового комітету від 18.06.2018 р. та 20.06.2018 р. ( том 3, а.с.141-144) протокол засідання профспілкового комітету № 31 від 19.06.2018 р (том 1, а.с. 236-242), протокол засідання профспілкового комітету № 32 від 21.06.2018 р. (том 1, а.с. 243-246), повідомлення № 3 від 21 червня 2018 р. про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 (том 1, а.с. 247), акт № 47 від 21.06.2018 р. «Про неможливість ознайомлення ОСОБА_1 під підпис з наказом «Про звільнення викладача фізичного виховання ОСОБА_1 » та видати їй трудову книжку» (том 1, а.с. 248), акт № 48 від 02.07.2018 р. «Про повторну відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом від 21.06.2018 р. № 72-К «Про звільнення викладача фізичного виховання ОСОБА_1 » та отримання нею трудової книжки» (том 1, а.с. 249), службову записку заступника директора з навчально-виробничої роботи Федорці О.С. від 08.06.2018 р. (том 1, а.с. 196-174).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки дійшов до висновку про доведеність наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні дисциплінарного проступку та про те, що наказ № 72-К від 21.06.2018 р. «Про звільнення викладача фізичного виховання ОСОБА_1 » винесено із дотриманням вимог трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі ст. 1 КЗпП Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Згідно зі ст. 139 КЗпП працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно зі ст. 140 КЗпП трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Згідно зі ст.142 КЗпП трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Згідно із ч. 1 ст. 147 за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Встановивши фактичні обставини справи на підставі доказів, яким надано належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наказ № 72-К від 21.06.2018 р. «Про звільнення викладача фізичного виховання ОСОБА_1 » винесено із дотриманням вимог трудового законодавства.

Колегія суддів вважає доведеним наявність систематичного невиконання ОСОБА_1 без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради»

Також, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що вона відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» є викривачем, та не довела, що її звільнення пов`язано з її повідомленнями про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» посадових осіб КВНЗ «ДБМК» ДОР.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 375 ЦКП України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: