Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.2021 Справа №607/2426/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трач Віктор Іванович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трач В.І. пред`явив до суду позов до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою, у якому просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: виділити у користування позивачу ОСОБА_1 ізольовану кімнату площею 12,4 кв.м.; виділити у користування відповідачці ОСОБА_3 ізольовану кімнату площею 16,5 кв.м.; в спільному користуванні співвласників залишити: кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню (санвузол), інші приміщення. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 14 січня 1988 року, згідно ордера серії КК №3608 ОСОБА_1 отримав 2-х кімнатну квартиру загальною 45 кв. м., житловою площею 28,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 на сім`ю в складі чотирьох чоловік: ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_7 , дочка ОСОБА_4 . Ордер на квартиру видано на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської Ради депутатів трудящих від 12.01.1988 року за №03. 02 січня 1997 року отримана ОСОБА_1 квартира у відповідності до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" була приватизована. Згідно свідоцтва про право власності на житло, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_1 - 1/6 частки; ОСОБА_2 - 1/6 частки; ОСОБА_8 - 1/6 частки; ОСОБА_9 - 1/6 частки; ОСОБА_5 - 1/6 частки; ОСОБА_6 - 1/6 частки. Співвласники квартири ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_5 в 1988 році виїхали проживати в с. Сухостав Гусятинського району, Тернопільської області, де і проживають по даний час і там зареєстровані. Співвласник квартири ОСОБА_6 придбав однокімнатну квартиру в м.Тернополі, в якій на даний час проживає, однак з реєстрації зі спірної квартири не знявся. Колишня дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з 2004 року по даний час перебуває на заробітках в Італії, де постійно проживає, у спірній квартирі не зареєстрована. Станом на 05 квітня 2019 року в спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_10 , дочка ОСОБА_3 , внук ОСОБА_6 , внук ОСОБА_11 , внук ОСОБА_12 . Не зважаючи на родинні зв`язки між батьком, ОСОБА_1 та дочкою ОСОБА_3 виник спір щодо порядку користування їхнім спільним майном, квартирою АДРЕСА_1 . Згідно технічного паспорта, спірна квартира загальною площею 45 кв.м. складається з двох відокремлених житлових кімнат площею 16,5 кв.м. і 12.4 кв.м. та підсобних приміщень, а саме: кухні, коридору, ванни та туалету. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11 квітня 2006 року у справі 2-1712/06 ОСОБА_3 вселено в квартиру АДРЕСА_1 . Після вселення ОСОБА_3 між нею та ОСОБА_1 був погоджений та встановлений порядок користування квартирою, а саме: в користуванні ОСОБА_1 залишена кімната площею 12,4 кв.м., а у користування відповідачки ОСОБА_13 перейшла кімната площею 16, 5 кв.м. Однак, відповідачка систематично порушувала правила співжиття та незаконно вселила в квартиру свого чоловіка ОСОБА_14 , після чого між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_14 виник конфлікт, що підтверджується вироком Тернопільського міськрайонного суду від 28 березня 2011 року. Також, представник позивача вказує, що спільне проживання позивача та відповідачки ОСОБА_3 стало неможливим. При цьому, ОСОБА_3 змінила замок у вхідних дверях та не впускала позивача у квартиру. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 04 лютого 2016 року ОСОБА_1 вселено у квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що відповідачка ОСОБА_3 , не зважаючи на встановлений погоджений порядок користування квартирою, останнім часом ігнорує права ОСОБА_1 , що призводить до виникнення конфліктів. На неодноразові звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з проханням дотримуватися встановленого порядку користування квартирою, відповідачка не реагує, що призвело до звернення до суду із вказаним позовом. При цьому, представник позивача вказує, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, встановлення порядку користування квартирою не порушить прав інших співвласників квартири, оскільки вони не проживають у спірній квартирі та мають у власності інше житло і не заперечують проти проживання ОСОБА_1 у квартирі, відтак, встановлення порядку користування квартирою в повній мірі захистить права позивача та відповідача на користування своєю власністю. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідачка ОСОБА_3 подала до суду відзив на позов, у якому заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що позивач ОСОБА_1 вселений у дану квартиру виконавчою службою. Однак, не відповідають дійсності твердження позивача про зміну замків у вхідних дверях квартири, оскільки ніким не чинилися позивачу перешкоди у користуванні квартирою та проживанні у ній. При цьому, з моменту вселення у квартиру, а саме з весни 2019 року ОСОБА_1 у квартирі не появлявся, однак, неодноразово висловлював твердження про те, що бажає виселити інших співвласників із квартири та самостійно у ній проживати. Щодо твердження позивача про наявність конфліктів, відповідачка ОСОБА_3 стверджує, що конфлікти відбуваються з ініціативи позивача, який зловживає алкогольними напоями та проявляє агресію. При цьому вказує, що визначена вимогами чинного законодавства норма житлової площі на одну особу становить 13,65 кв.м., тому виділення однієї із двох кімнат позивачу призведе до погіршення умов проживання інших співвласників. Також відповідачка вважає, що з огляду на те, що дана квартира є двохкімнатною, порядок користування квартирою, який просить визначити позивач, призведе до порушення прав та житлових умов інших співвласників. З цих підстав просила відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Трач В.І. подав до суду відповідь на позов, у якому заперечує проти викладених відповідачкою ОСОБА_3 у відзиві обставин. Так, вказує, що твердження відповідачки про те, що позивач є конфліктною особою, зловживає алкогольними напоями та проявляє агресію, не відповідає дійсності. Після того, як, за рішенням суду, позивач ОСОБА_1 був вселений у квартиру АДРЕСА_1 , відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 неодноразово порушували порядок спільного проживання та не допускали позивача ОСОБА_1 у квартиру, вчиняючи економічне насильство відносно нього. Так, представник позивача вказує, що дії відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які полягають у здійсненні позивачу перешкод у користуванні квартирою мають систематичний характер, що підтверджується відповідями начальника Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області. Також, представник позивача зазначає, що не відповідають дійсності твердження відповідачки ОСОБА_3 про те, що встановлення порядку користування спірною квартирою призведе до порушення прав інших співвласників, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що інші співвласники за домовленістю із ОСОБА_3 дозволили їй користуватися своїми частками. Матеріалами справи підтверджено, що інші співвласники квартири: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не проживають у спірній квартирі, оскільки мають інше житло. За таких обставин, норма 13,65 кв.м. на одну особу, яка визнана ЖК УРСР не буде порушена, оскільки квартира складається із двох ізольованих кімнат, житловою площею 28,9 кв.м.

26 листопада 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за її відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подавала.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, однак, у поданому відзиві зазначила клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подавав.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, однак, подав до суду заяву про визнання позову, у якій зазначив, що, будучи співвласником спірної квартири, він фактично у ній не проживає, оскільки постійно проживає разом із дружиною ОСОБА_15 у с. Сухостав. З цих підстав, просить виділити у користування позивачу ізольовану кімнату, площею 11,3 кв.м. за рахунок його ( ОСОБА_5 ) частки. Задоволення позову є доцільним, оскільки призведе до припинення спорів між ОСОБА_3 та позивачем, які фактично проживають у спірній квартирі. Просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про визнання позову, згідно якої зазначила, що у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 вона не проживає, у зв`язку із чим не заперечує щодо виділення у користування позивача ізольованої кімнати за рахунок її частки. Задоволення позову не призведе до порушення прав інших співвласників, оскільки фактично у спірній квартирі проживає ОСОБА_3 , тому, з метою припинення спорів вважає за доцільне встановити порядок користування квартирою в обраний позивачем спосіб. Також, просить здійснювати розгляд справи за її відсутності.

Судом установлено:

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 січня 1997 року Міським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Судом установлено, що ОСОБА_7 вступила у зареєстрований шлюб із ОСОБА_14 , змінивши прізвище на ОСОБА_13 .

Вказані обставини встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 квітня 2006 року та доказуванню не підлягають.

Так, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 квітня 2006 року, ухваленим у цивільній справі №2-1712/06 задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та вирішено: вселити ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2016 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язання вчинити дії та вирішено: зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати ОСОБА_1 дублікат ключа від вхідних дверей даної квартири; вселити ОСОБА_1 в житлове приміщення, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно довідки №948 виданої ДП «Комунальник 2» у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , син її сестри ОСОБА_6 , син ОСОБА_11 , батько ОСОБА_1 , син ОСОБА_12 .

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідачки ОСОБА_3 та між ними наявний конфлікт з приводу користування квартирою АДРЕСА_1 , що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Як убачається із відповідей Тернопільського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області адресованих ОСОБА_1 , зокрема №К-78 від 16 травня 2018 року, №К-143 від 12 жовтня 2018 року; №10274 від 13 грудня 2018 року, позивач ОСОБА_1 звертався у Тернопільський відділ поліції ГУ НП в Тернопільській області із заявами про внесення відомостей в ЄРДР відносно його дочки ОСОБА_3 , про вчинення нею кримінальних правопорушень, зокрема невиконання рішення суду та чинення позивачу перешкод у доступі до квартири. За результатами розгляду звернень позивача у внесенні відомостей в ЄРДР відносно ОСОБА_3 було відмовлено, у зв`язку із відсутністю підстав для їх внесення.

Також, як убачається із наявних у матеріалах цивільної справи відповідей Головного територіального управління юстиції у Тернопільскій області, а саме №К-10658/20.4 від 25 травня 2018 року, №К-215 від 30 травня 2018 року, №5499/3.1-03-25 від 06 червня 2018 року, позивач ОСОБА_1 звертався у Головне територіальне управління юстиції в Тернопільській області та державним виконавцем здійснювалися виходи за адресою місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з метою перевірки виконання боржником ОСОБА_3 рішення суду щодо зобов`язання не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою. (а.с. 93-95)

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вимогами ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до вимог ст.150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а тому зазначена норма закону передбачає усунення будь-яких порушень права власності, у тому числі й шляхом вселення.

Згідно із частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною першою статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно із частиною першої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995р., квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

В силу вимог ст.8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані, вони регулюються тими правовими нормами, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія права).

Відповідно до вимог ст..104 ЖК Української РСР, член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом із ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього кодексу.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальну користуванні учасників спільної часткової власності.

Спірна квартира АДРЕСА_1 складається із двох окремих житлових кімнат, площею 12,4 кв.м. та 16,5 кв.м., що не заперечувалося сторонами.

На момент вирішення спору в квартирі зареєстровані п`ятеро осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , серед яких двоє неповнолітніх: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності шести особам: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що варіант визначення порядку користування спірною квартирою, запропонований позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві, зокрема шляхом виділення йому у користування житлової кімнати площею 16,5 кв.м., а відповідачці ОСОБА_3 ізольовану кімнату площею 16,5 кв.м., при цьому в спільному користуванні співвласників залишити: кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню (санвузол), інші приміщення, не є прийнятним з огляду на те, що він порушуватиме права інших співвласників квартири та зареєстрованих у ній мешканців.

Крім того, при ухваленні рішення, суд не бере до уваги доводи представника позивача про те, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не проживають у спірній квартирі, оскільки за змістом ст.317 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на здійснення права власності не впливають зареєстроване та фактичне місце проживання власника, а також наявність у особи на праві власності іншого житла. Такі обставини не змінюють змісту права власності щодо конкретного майна і не обмежують його.

Щодо поданих відповідачами ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання позову, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

За вказаних обставин, суд не приймає визнання позову відповідачами ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , оскільки визнання позову порушує права інших відповідачів як співвласників спірної квартири на володіння та користування належним їм майном.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81 141, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трач Віктор Іванович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення - 21 травня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

ОСОБА_3 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

ОСОБА_4 , зареєстрована адреса місця проживання с. Сухостав, Гусятинського району, Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

ОСОБА_5 , зареєстрована адреса місця проживання с. Сухостав, Гусятинського району, Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

ОСОБА_6 , , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка