Постанова

Іменем України

17 травня 2021 року

м. Київ

справа № 760/33030/18

провадження № 61-3727св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шмідт Катерина Валеріївна,

стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року в складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Соколової В. В., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В., заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), ОСОБА_2 .

На обґрунтування скарги вказувала, що 18 серпня 2015 року Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року, яке набрало законної сили 17 липня 2015 року.

Строк пред`явлення зазначеного виконавчого листа до виконання становив один рік та закінчився 18 липня 2016 року.

Зазначала, що стягувачем виконавчий лист пред`явлено до виконання 12 серпня 2016 року та державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Солом`янського ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві) Гуріною Є. П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 15 серпня 2016 року.

Вказувала, що 18 грудня 2017 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва дії державного виконавця Солом`янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гуріної Є. П. визнані неправомірними та постанову про відкриття виконавчого провадження від 15 серпня 2016 року скасовано. Вказаною ухвалою встановлено факт того, що стягувачем пропущений строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

13 грудня 2018 року скаржник ОСОБА_1 дізналась про те, що 13 серпня 2018 року стягувачем знову пред`явлено виконавчий лист до виконання до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В., яка 23 серпня 2018 року винесла постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 760/19670/14-ц, виданим 18 серпня 2015 року.

За наведених обставин, ОСОБА_1 просила суд: визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. щодо відкриття виконавчого провадження № 57074345; скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. про відкриття виконавчого провадження № 57074345 від 23 серпня 2018 року; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. повернути стягувачу без прийняття до виконання виконавчий лист № 760/19670/14-ц, виданий 18 серпня 2015 року; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. вчинити всі необхідні дії, пов`язані зі скасуванням постанови про відкриття виконавчого провадження № 57074345.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. щодо відкриття виконавчого провадження № 57074345 неправомірними. Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. вжити дії щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 23 серпня 2018 року у виконавчому провадженні № 57074345 щодо примусового виконання виконавчого листа № 760/19670/14-ц, виданого 18 серпня 2015 року Солом`янським районним судом м. Києва.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив із того, що приватний виконавець не мав правових підстав для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження без вирішення питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року, з урахуванням ухвал цього ж суду про виправлення описок від 17 лютого та 14 квітня 2020 року, апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. задоволено. Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та приймаючи нову постанову про залишення без задоволення скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи з порушенням норм матеріального права.

Також апеляційний суд дійшов висновку про те, що при відкритті виконавчого провадження приватний виконавець Шмідт К. В. діяла у відповідності до вимог чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження» та інструкції, а тому підстав вважати, що її дії були неправомірними немає.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд:

- безпідставно поновив приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. строк на апеляційне оскарження ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року;

- виніс постанову за завідомо неправдивими реквізитами (номер справи та провадження) та вступною частиною;

- не зазначив у тексті постанови конкретного висновку суду першої інстанції з посиланням на обставини справи і застосовані норми права, з якими не погодився; не вказав конкретних обставин, які суд першої інстанції повинен був встановити, але не встановив; не визначив конкретних норм права, які порушив або неправильно застосував суд першої інстанції;

- встановив обставини, що мають суттєве значення для розгляду цієї справи на підставі недопустимих доказів;

- не надав належної оцінки тому, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року, якою дії старшого державного виконавця Солом`янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гуріної Є. П. визнані протиправними та постанову про відкриття виконавчого провадження від 15 серпня 2016 року скасовано і якою встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено і ця ухвала є преюдиціальною в цій справі;

- не врахував, що виконавчий лист подано стягувачем приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. не за належною підвідомчістю;

- безпідставно застосував положення Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 2016 року до розгляду даної скарги;

- не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 13 лютого 2020 року № 462/457/16-ц, від 13 травня 2019 року у справі № 760/4554/16, від 16 серпня 2018 року № 439/766/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 442/4930/14-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 754/9100/14-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 727/5361/17-ц, від 29 січня 2020 року № 201/7290/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 572/17/15-ц, від 28 січня 2020 року № 917/1335/18, від 24 січня 2019 року № 367/4137/16-ц, від 29 липня 2019 року у справі № 653/1694/15, від 28 січня 2020 року у справі № 354/28/17, від 16 липня 2019 року у справі № 908/4057/14, від 18 грудня 2019 року у справі № 752/20752/17; постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 2-799/09; постанові Вищого господарського суду України від 17 грудня 2015 року у справі № 923/694/15.

Крім того заявник посилався на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема, але не виключно: стосовно визначення місця виконання рішення суду щодо боржників, які знаходяться на тимчасово окупованій території; щодо визнання, у справах про стягнення боргу, осіб, до яких застосовується преюдиція пов`язана зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання; щодо дій однакового застосування і дотримання строку та порядку виконання будь-якого рішення всіма державними та приватними виконавцями, незалежно від того, у правовідносинах з яким виконавцем було встановлено таку преюдицію; недопустимість прийняття наступними виконавцями, якщо попередні рішення не були скасовані чи визнанні недійсними судом; щодо визначення всіх державних та приватних виконавців системою органів та осіб з примусового виконання рішень.

Також касаційна скарга містить клопотання заявника про зупинення дії оскаржуваної постанови апеляційного суду та клопотання про проведення судового розгляду справи з викликом (повідомленням) сторін.

У червні 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому, посилаючись на її необґрунтованість, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

У липні 2020 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому, посилаючись на її необґрунтованість, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

Також у липні 2020 року до Верховного Суду надійшла заява приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В., в якій повідомлено про те, що ухвалою Київського апеляційного суду від 10 липня 2020 року було задоволено клопотання Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам») про поновлення строків на апеляційне оскарження ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року у справі № 760/3362/17-ц, якою визнано дії старшого державного виконавця Солом`янського ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гуріної Є. П. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 51933269 від 15 серпня 2016 року. У праві № 760/33030/18, що розглядається, ОСОБА_1 посилається на зазначену вище ухвалу як на преюдиціальну та таку, яка вирішує, на її думку, результат розгляду справи.

У вересні 2020 року до Верховного Суду надійшло клопотання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. про зупинення провадження у справі № 760/33030/18 до прийняття постанови Київського апеляційного суду по справі № 760/3362/17.

Рух справи у суді касаційної інстанції

27 лютого 2020 рокукасаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року передано на розгляд судді-доповідачу ОСОБА_3

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявникові строк для усунення недоліків касаційної скарги до 13 квітня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2020 року (після усунення недоліків касаційної скарги) відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 з підстав визначених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України); витребувано із Солом`янського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи № 760/33030/18; відмовлено у задоволенні клопотання заявника про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року; встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2020 року продовжено приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. строк на подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року продовжено представнику ТОВ «Кредитні ініціативи» Артеменку П. А. строк на подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року.

У листопаді 2020 року матеріали справи № 760/33030/18 надійшли до Верховного Суду.

Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2020 року № 2766/0/226-20 у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_3 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/33030/18.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 09 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та матеріали справи № 760/33030/18передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2021 року виправлено описки в ухвалах Верховного Суду від 12 березня, 24 квітня, 30 червня, 05 серпня 2020 року в частині щодо суб`єкта звернення до суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено та вбачається із матеріалів справи, що рішенням Солом`янським районним судом м. Києва від 08 червня 2015 року в справі № 760/19670/14-ц задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 981 192,86 грн та стягнення суми судового збору у розмірі 3 654,00 грн.

З метою примусового виконання цього рішення суду ТОВ «Кредитні ініціативи» отримало у Солом`янському районному суді м. Києва виконавчий лист № 760/19670/14-ц від 18 серпня 2015 року щодо стягнення боржників суми боргу.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року набрало законної сили 17 липня 2015 року, отже строк пред`явлення зазначеного виконавчого листа до виконання становив один рік (до 18 липня 2016 року).

04 грудня 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» вперше звернулося до Солом`янського ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про примусове виконання виконавчого листа № 760/19670/14-ц від 18 серпня 2015 року.

05 грудня 2015 року постановою державного виконавця Солом`янського ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Лєбєдєвою Л. Л. відкрито виконавче провадження № 49566802.

06 квітня 2016 року вказаний виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV.

12 серпня 2016 року стягувач вдруге звернувся до Солом`янського ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про примусове виконання виконавчого листа № 760/19670/14-ц, виданого 18 серпня 2015 року.

15 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Солом`янського ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гуріною Є. П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51933269 з примусового виконання виконавчого листа № 760/19670/14-ц.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року у справі № 760/3362/17 дії старшого державного виконавця Солом`янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гуріної Є. П. визнані протиправними та постанову про відкриття виконавчого провадження від 15 серпня 2016 року скасовано.

06 червня 2018 року постановою старшого державного виконавця Солом`янського ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гуріною Є. П. вказаний виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

13 серпня 2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» втретє пред`явило виконавчий лист № 760/19670/14-ц, виданий 18 серпня 2015 року, до виконання, але вже до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В.

23 серпня 2018 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 57074345 за виконавчим листом № 760/19670/14-ц.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 вказувала на те, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. неправомірно винесена зазначена постанова від 23 серпня 2018 року, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа № 760/19670/14-ц до виконання закінчився ще у 2016 році, оскільки Законом України «Про виконавче провадження», який діяв у 2016 році, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання становив один рік, що підтверджується ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року у справі № 760/3362/17.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суду, та їх нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Скарги на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення розглядаються за правилами Розділу VІІ ЦПК України.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 7 розділу XIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VIII, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (що діяв на момент видачі виконавчого листа), так і Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавче провадження визначається як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, слід вважати, що кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження повинна регулюватись тим нормативно - правовим актом, під час дії якого вона була розпочата.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606, який був чинний на момент видачі виконавчого листа № 760/19670/14-ц та статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404, чинного на сьогодні державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання на момент видачі виконавчого листа № 760/19670/14-ц були встановлені статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ - виконавчий лист, може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року в справі № 760/19670/14-ц набрало законної сили 17 липня 2015 року.

Отже, строк пред`явлення виконавчого листа № 760/19670/14-ц до виконання був встановлений до 18 липня 2016 року.

Вперше стягувачем пред`явлено зазначений виконавчий лист до виконання в Солом`янський районний ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 04 грудня 2016 року, тобто в межах річного строку.

На даному виконавчому документі має місце відмітка про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» - 06 квітня 2016 року.

Таким чином, виконавчий лист за № 760/19670/14-ц, виданий Солом`янським районним судом м. Києва, вперше був пред`явлений до виконання в строки передбачені законом та повернутий стягувачу до закінчення строків на його пред`явлення, що підтверджується копією виконавчого листа із такою відміткою.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в разі повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку із неможливістю виконання рішення строк пред`явлення такого документу до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Таким чином строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання є 06 квітня 2017 року.

З 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, яким встановлено новий строк пред`явлення виконавчого листа до виконання три роки.

Відповідно до частини п`ятої розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчі документи видані до набрання чинності цим законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим законом, тобто протягом 3-х років.

Таким чином з моменту повернення виконавчого документу стягувачу 06 квітня 2016 року він міг бути пред`явлений до виконання стягувачем до 06 квітня 2019 року.

Як вбачається із матеріалів справи ТОВ «Кредитні ініціативи» втретє пред`явило виконавчий лист № 760/19670/14-ц до виконання 13 серпня 2018 року. Приватним виконавцем Шмідт К. В. виконавче провадження відкрито 23 серпня 2018 року, тобто до закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який передбачений діючим нині Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та приймаючи нову постанову про залишення без задоволення скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що при відкритті виконавчого провадження приватний виконавець Шмідт К. В. діяла у відповідності до вимог чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження» та інструкції, а тому підстав вважати, що її дії були неправомірними немає.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно поновив приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. строк на апеляційне оскарження ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року є неспроможними, оскільки суд апеляційної інстанції в межах своїх дискреційних повноважень надав належну оцінку доводам клопотання апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції та відкрив апеляційне провадження у цій справі за скаргою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не надав належної оцінки тому, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року у справі № 760/3362/17 є преюдиційною в цій справі, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Зі змісту ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року у справі № 760/3362/17 за скаргою скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця, заінтересовані особи: старший державний виконавець Солом`янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гуріної Є. П., ТОВ «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 , вбачається, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. не була учасником справи.

У справі, що переглядається № 760/33030/18 оскаржуються дії саме приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В.

Таким чином, встановлені у справі № 760/3362/17 обставини не є преюдиційними до справи № 760/33030/18.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що Солом`янський районний суд м. Києва при прийнятті ухвали від 18 грудня 2017 року у справі № 760/3362/17 орієнтувався виключно на дату набрання чинності рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року (17 липня 2015 року) без урахування факту першого пред`явлення стягувачем виконавчого листа № 760/19670/14-ц до виконання Солом`янському ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, що відбулось 04 грудня 2015 року. А цей факт має важливе значення, оскільки підтверджує, що 12 серпня 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до Солом`янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 18 серпня 2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах річного строку передбаченого чинною на той момент редакцією Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд встановив обставини, що мають суттєве значення для розгляду цієї справи на підставі недопустимих доказів, відхиляються Верховним Судом, оскільки зводяться до переоцінки доказів, що в силу приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що виконавчий лист подано стягувачем приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. не за належною підвідомчістю, є необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року № 1404 у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Адресою боржника ОСОБА_1 , що зазначена у виконавчому листі № 760/19670/14-ц, виданому Солом`янським районним судом м. Києва від 18 серпня 2015 року, є АДРЕСА_1 , тобто у межах виконавчого округу м. Києва, де діє приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В.

Отже, вказаний виконавчий лист було пред`явлено ТОВ «Кредитні ініціативи» до виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. за належною підвідомчістю.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 13 лютого 2020 року № 462/457/16-ц, від 13 травня 2019 року у справі № 760/4554/16, від 16 серпня 2018 року № 439/766/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 442/4930/14-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 754/9100/14-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 727/5361/17-ц, від 29 січня 2020 року № 201/7290/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 572/17/15-ц, від 28 січня 2020 року № 917/1335/18, від 24 січня 2019 року № 367/4137/16-ц, від 29 липня 2019 року у справі № 653/1694/15, від 28 січня 2020 року у справі № 354/28/17, від 16 липня 2019 року у справі № 908/4057/14, від 18 грудня 2019 року у справі № 752/20752/17; постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 2-799/09; постанові Вищого господарського суду України від 17 грудня 2015 року у справі № 923/694/15, є безпідставними з урахуванням того, що у наведених заявником постановах судів касаційної інстанції та оскаржуваному судовому рішенні суду апеляційної інстанцій встановлено різні фактичні обставини справ.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Інші доводи касаційної скарги зводяться незгоди з висновками суду апеляційної інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду та не можуть бути підставами для скасування вказаного судового рішення.

При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про проведення судового розгляду справи з викликом (повідомленням) сторін

Касаційна скарга містить клопотання заявника про проведення судового розгляду справи з викликом (повідомленням) сторін.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. Абзац другий частини першої статті 402 ЦПК України визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Оскільки суд касаційної інстанції не встановив необхідності надання пояснень сторонами у справі на стадії касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення апеляційного суду, то підстави для розгляду справи за участю скаржника судом касаційної інстанції відсутні, а тому у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення судового розгляду справи з викликом (повідомленням) сторін, необхідно відмовити.

Щодо клопотання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. про зупинення касаційного провадження

Клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою Київського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі № 760/3362/17 за апеляційною скаргою ДП «Сетам» на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року, якою визнано протиправними дії старшого державного виконавця Солом`янського ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гуріної Є. П. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 51933269 від 15 серпня 2016 року. У справі, що переглядається предметом оскарження є визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. щодо відкриття виконавчого провадження у зв`язку з ніби пропущеним строком пред`явлення виконавчого документу до виконання. Заявник ОСОБА_1 посилається на зазначену ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року як на преюдиціальну у справі, що переглядається та таку, яка на її думку, вирішує результат розгляду цієї справи. З огляду на те, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року у справі № 760/3362/17 суттєво впливає на розгляд справи № 760/33030/18 (в частині щодо строку пред`явлення виконавчого документу до виконання), на думку заявника, існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до розгляду в апеляційному порядку справи № 760/3362/17-ц.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З інформації наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень по справі № 760/3362/17 вбачається, що ухвалою Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Сетам» на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Оскільки апеляційне провадження у справі № 760/3362/17 за апеляційною скаргою ДП «Сетам» на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року завершено, то підстави для задоволення клопотання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. про зупинення касаційного провадження у справі № 760/33030/18 до розгляду в апеляційному порядку справи № 760/3362/17-ц немає.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційна скарга задоволенню не підлягає, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення судового розгляду справи з викликом (повідомленням) сторін відмовити.

У задоволенні клопотання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт Катерини Валеріївни про зупинення касаційного провадження відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик