Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/83/20

20 квітня 2021 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Битківського Л.М.,

секретар Дякун М.В., Остапишин І.Р.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування майнової та моральної шкоди у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Заявлені вимоги мотивував тим, що 17.10.2019 року в с. Манява Богородчанського району Івано-Франківської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом марки «УАЗ-452» р.н.з. НОМЕР_1 та автомобілем «Peugeot» р.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови судді Богородчанського районного суду від 07.11.2019 року ОСОБА_4 визнано винним у порушенні ПДР, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду і він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 та 122-4 КУпАП України.

Відповідальність водія транспортного засобом марки «УАЗ-452», р.н.з. НОМЕР_1 за договором обов`язкового страхування не була застрахована.

Витрати, які були понесені ним на ремонт автомобіля «Peugeot», р.н.з. НОМЕР_2 склали 30058 грн. Не виконаними залишились ремонтні роботи молдинг скла дверей та не проведено заміну пошкоджених декоративних елементів дверей. Вартість цих робіт оцінює в 6479,13 грн. Відповідач відшкодувати заподіяну майнову шкоду відмовився.

Крім того, зазначив, що внаслідок ДТП зазнав моральної шкоди внаслідок понесених переживань через протиправну поведінку відповідача та незручностеі внаслідок вимушених змін життєвих обставин. Через неможливість протягом певного часу користуватись автомобілем, змушений був звільнитись з роботи, оскільки його робота була пов`язана з використанням особистого транспортного засобу, так як працював торговим агентом на ТзОВ «ТД Регістр». Розмір моральної шкоди оцінив у 10000 грн.

В ході судового розгляду представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала з викладених у позові підстав.

Відповідач подав до суду письмовий відзив в якому просив відмовити в задоволенні позову. Вказав, що факт ДТП дійсно мав місце, однак, оскільки його автомобіль марки «УАЗ-452» застраховано не було, то згідно з пунктом 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторно-транспортне (страхове) бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих могло відшкодувати шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобам, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 цього Закону, та майну, яке знаходиться в такому транспортному засобі. В зв`язку з чим праву звернення потерпілого з майновими вимогами безпосередньо до заподіювача шкоди передує обов`язок потерпілого, у відповідності до цього Закону, звернутися до МТСБУ (як страховика) з заявою про здійснення регламентної виплати і виключно в разі недостатності такої виплати для покриття фактичного розміру шкоди до заподіювача шкоди. Також відповідач зазначив, що пошкодження автомобіля марки «Peugeot» за своїм характером були незначними, а саме вважає, що було пошкоджено лише дзеркало заднього виду. Інші пошкодження автомобіля, на які вказує позивач, не були у причинному зв`язку із згаданою ДТП. Позивачем не надано акт передавання-приймання колісного транспортного засобу в якому були б зафіксовані зовнішні пошкодження чи дефекти автомобіля до проведення його ремонту, що не відповідає вимогам Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 року №165. Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт придбання запчастин чи деталей та факт оплати послуг з технічного обслуговування і ремонту транспортного засобу «Peugeot», що ставить під сумнів реальність проведення вказаних послуг. Також вважає, що розмір моральної шкоди не підтверджується жодними належними та достатніми доказами та є надуманим, а тому вважає, що позивач не довів факт порушення своїх прав. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлені позивачем вимоги заперечила з підстав викладених у письмовому відзиві. Крім того, звертала увагу суду на те, що експертами, які проводили автотоварознавче дослідження допущено недоліки у висновку, які дають підстави сумніватись у його об`єктивності. Зокрема, експерт особисто авто не оглядав, висновок зробив лише за фотографіями пошкоджень, у вступній та описовій частині не вказав детально вид і характер виявлених ним пошкоджень лакофарбового покриття (ні глибину, ні ширину), не обґрунтував чому при калькуляції витрат на фарбування взяв до розрахунку саме такий тип фарби, не дотримавшись затвердженої Методики. Просила визнати поданий висновок недопустимим доказом. Також вказала, що наряд замовлення та акт надання послуг №775 від 15.11.2019 року, які подано позивачем, містять дані про включення до розрахунку податку на додану вартість. Водночас, відсутнє підтвердження тієї обставини, що ФОП ОСОБА_5 , є платником ПДВ.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, подані сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 17 жовтня 2019 року о 16 год 30 хв, на вул. Шевченка в с. Манява Богородчанського району Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом марки "УАЗ-452", номерний знак НОМЕР_1 , допустив порушення вимог п.п. 2.3., 13.1., 22.2. Правил дорожнього руху, а саме: проявив неуважність під час зустрічного роз`їзду, не врахував дорожню обстановку, особливості вантажу і стану транспортного засобу, не вибрав безпечного інтервалу, не перевірив надійність розташування і кріплення вантажу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки "Peugeot", н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . В результаті ДТП транспортний засіб марки "Peugeot", н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження. Крім того, ОСОБА_4 в порушення вимог п. 2.10 Правил дорожнього руху, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний.

Постановою Богородчанського районного суду від 07.11.2019 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнаний винним за ст.124, 122-4 КУпАП і притягнутий до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду у питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням викладеного суд вважає вину відповідача у ДТП доведеною, оскільки він допустив порушення вимог Правил дорожнього руху, що перебували у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, що підтверджено судовим рішенням.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором.

Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст.999 ЦК законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Однак, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, не змінюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який надає потерпілому право одержати регламентну виплату з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання такої виплати не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, до якого апелював відповідач, стосувався інших правовідносин, зокрема суброгації, які не є тотожними тим, що склались у даній справі, а тому не може бути застосований.

Як встановлено при розгляді справи, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "УАЗ-452", номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 на момент ДТП не була застрахована всупереч ст.21 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України). Таких доказів відповідачем суду не подано.

Таким чином, обов`язок ОСОБА_4 відшкодувати заподіяну шкоду встановлений законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Понесені витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Посилання представника відповідача на те, що внаслідок ДТП було пошкоджено лише дзеркало заднього виду автомобіля "Peugeot", н.з. НОМЕР_2 , а причинно-наслідковий зв`язок інших описаних пошкоджень із фактом ДТП не встановлений, суд вважає не обґрунтованим. Так, безпосередньо у постанові суду від 07.11.2019 року у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності судом, з посиланням на дані схеми наслідків ДТП у переліку описаних видимих пошкоджень автомобіля зазначено: пошкоджено ліве дзеркало заднього виду, лакофарбове покриття лівої передньої та задньої дверки, подряпано передню ліву фару та переднє ліве крило.

На підтвердження розміру заподіяної майнової шкоди позивач подав суду як доказ наряд замовлення та акт надання послуг №775 від 15.11.2019 року, згідно якого виконані ремонтні роботи (рихтовка, пофарбування) його автомобіля вартували 23958 грн. Крім того, вказав, що придбав через мережу Інтернет деталь яка підлягала заміні дзеркало заднього виду за ціною 6100 грн, а також оцінив роботи, які ще необхідно провести для відновлення авто по заміні молдингу скла та дверей у сумі 6479,13 грн. А всього оцінив заподіяну майнову шкоду на загальну суму 36537,13 грн. При цьому квитанцій про придбання запчастин, на підтвердження їх дійсної вартості, суду не подано.

Водночас, до матеріалів справи позивач надав також висновок експертного автотоварознавчого дослідження №2137/2138/19-28 від 09.01.2020 р., що проведене експертами Івано-Франківського відділення судових експертиз Кікерчуком Р.Л. та ОСОБА_6 . Відповідно до проведеного дослідження, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Peugeot», р.н.з. НОМЕР_2 , унаслідок його пошкодження, складає 25095,18 грн.

Дослідивши подані докази, суд вважає, що за основу при визначенні розміру майнової шкоди слід взяти висновок автотоварознавчого дослідження у якому враховано весь комплекс робіт та матеріалів, які необхідні і достатні для відновлення спричиненої шкоди. На вказані представником відповідача зауваження до висновку, експерт у ході безпосереднього допиту в судовому засіданні дав достатні пояснення, які дають можливість встановити обставини, що є предметом доказування.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем доведено та обґрунтовано факт заподіяння йому моральної шкоди внаслідок неправомірної поведінки відповідача та негативних наслідків, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням майна, що знаходиться у його власності. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, і виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на наведене, на відшкодування моральної шкоди на користь позивача слід стягнути 3000 грн.

Судові витрати по справі слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Частина 2 ст.141 ЦПК України визначає, що судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються:1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови у позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Адвокатом Челій-Пушкар О.І. долучено до матеріалів справи квитанцію №253108 від 15 січня 2020 про прийняття за договором від 08.01.2020 року коштів у сумі 3500 грн за надану правову допомогу. При цьому у акті виконаних робіт зазначено, що ці кошти загалом отримані за надання консультативних послуг. Аналіз судової практики та складання процесуальних документів.

Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем та адвокатом 08 січня 2020 року укладено договір про надання правової допомоги. Розмір винагороди договором не обумовлений.

Сума гонорару адвоката повинна бути такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціні позову. Заявлена до відшкодування сума витрат на правову допомогу відповідає вказаним критеріям.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 25095,18 грн на відшкодування спричиненої майнової шкоди, 3000 грн на відшкодування моральної шкоди, 840,40 грн понесених витрат на сплату судового збору, 1507 грн понесених витратна оплату експертного дослідження та 3500 грн витрат на правову допомогу.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку сторонами до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30-ти днів.

Повний текст рішення виготовлено 30 квітня 2021 року.

Суддя Битківський Л.М.