ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року

м. Чернівці

справа № 724/1372/20

провадження 22-ц/822/519/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Одинака О.О.

секретаря Вовкун Н.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

учасники справи

позивач ОСОБА_5

відповідач ОСОБА_3

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2021 року, головуючий у першій інстанції Руснак А.І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_5 у вересні 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття житлового будинку.

Вказував на право власності на будинок АДРЕСА_1 .

Зазначав, що ОСОБА_3 проживає у будинку АДРЕСА_1 .

В кінці травня 2020 року житловий будинок АДРЕСА_1 було затоплено.

Згідно звіту експерта Павлишина Я.Д. № 65-t-08-20 про визначення розміру збитків завданих власнику і вартість ремонтно-відновлюваних робіт, які необхідно виконати в будинку АДРЕСА_1 від 12 серпня 2020 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 173311 грн., причиною затоплення є стороннє втручання ОСОБА_3 в систему водопостачання, фізичний демонтаж глибинного насосу з пластиковим трубопроводом в колодязі, через що відбувся гідравлічний удар та неконтрольований стрибок електричної енергії з послідуючим коротким замиканням, витоком води з системи водопостачання та опалення.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок самовільного втручання сторонніх осіб у систему водопостачання, в сумі 173311 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2021 року у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття житлового будинку, відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_5 задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що ОСОБА_5 надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди, розмір шкоди, що ОСОБА_3 є завдавачем шкоди або особою, яка зобво`язана відшкодувати шкоду.

Судом першої інстанції не надано оцінки звіту експерта Павлишина Я.Д. № 65-t-08-20 про визначення розміру збитків завданих власнику і вартість ремонтно-відновлюваних робіт, які необхідно виконати в будинку АДРЕСА_1 від 12 серпня 2020 року, показам експерта ОСОБА_6 , довідці виконавчого комітету Клішковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 19 серпня 2020 року №509, довідці Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 28 серпня 2020 року №4094/123/45/-1-2020, що підтверджують заподіяння шкоди ОСОБА_3 .

Вважає, що судом першої інстанції зазначено покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які не відповідають дійсності.

Посилається на участь адвоката Раєвського І.А. за відсутності доручення Кельменецького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 13 листопада 2020 року №116, тому подані ним докази є недопустимими.

Вказує на пропуск строку на подачу відзиву на позовну заяву, постановлення ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області ухвали від 13 жовтня 2020 року про розгляд справи в порядку загального позовного провадження без обгрунтування.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про недоведеність причини пошкодження водопровідної системи будинку ОСОБА_12 по АДРЕСА_1 , факту заподіяння ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди, вини ОСОБА_3 у пошкодженні водопровідної системи будинку АДРЕСА_1 , незаконності дій чи бездіяльності ОСОБА_3 , причинного зв`язку між незаконними діями чи бездіяльністю ОСОБА_3 та шкодою.

Водночас судом першої інстанції критично оцінено звіт експерта Павлишина Я.Д. № 65-t-08-20 про визначення розміру збитків завданих власнику і вартість ремонтно-відновлюваних робіт, які необхідно виконати в будинку АДРЕСА_1 в частині встановлення причини виходу із ладу опалювального газового котла, приладів опалення (батареї) та бойлера з витоком води, оскільки в описовій частині звіту не містяться висновки про причини виходу з ладу приладів з вини ОСОБА_3 .

При цьому суд першої інстанції послався на покази ОСОБА_3 в якості свідка, свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , за якими в криниці безперервно працював водяний насос, який живить спірний будинок, з`явилися масляні плями.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_5 є власником житлового будинку із господарськими спорудами по АДРЕСА_1 .

12 червня 2020 року ОСОБА_12 (батько позивача) звернувся до начальника Хотинського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області зі заявою, в якій зазначив, що жителька АДРЕСА_1 , ОСОБА_13 самовільно, без дозволу, у змові з двома чоловіками відрізали і викинули водопровідний насос із колодязя, який був під напругою та знаходився у колодязі із 2006 року.

Відповідно до довідки Хотинського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області від 04.07.2020 року перевірку по заяві ОСОБА_12 припинено (а.с. 18-19).

Колодязь, який знаходиться по АДРЕСА_1 та який перебуває у користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_13 знаходиться у загальному користуванні, документів, які посвідчують право власності на даний об`єкт немає (а.с. 15).

Клішковецькій сільській раді відомо про факт самовільного втручання у систему водопостачання, а саме фізичного демонтажу глибинного насосу марки SKM-100 разом із пластиковими трубами ОСОБА_3 тільки зі слів ОСОБА_5 та при виїзді комісії на вул. Фінляндську було встановлено даний факт.

Згідно звіту експерта Павлишина Я.Д. № 65-t-08-20 про визначення розміру збитків завданих власнику і вартість ремонтно-відновлюваних робіт, які необхідно виконати в будинку АДРЕСА_1 від 12 серпня 2020 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 173311 грн., причиною затоплення є стороннє втручання ОСОБА_3 в систему водопостачання, фізичний демонтаж глибинного насосу з пластиковим трубопроводом в колодязі, через що відбувся гідравлічний удар та неконтрольований стрибок електричної енергії з послідуючим коротким замиканням, витоком води з системи водопостачання та опалення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками визнаються: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому шкоди.

На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

Для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі №902/320/17).

Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини другої статті 1172 ЦК України замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Частиною другою статті 1172 ЦК України визначено, що замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Верховний Суд України в ухвалі від 06 квітня 2011 року у справі № 6-13344св10 дійшов висновку про те, що за змістом частини другої статті 1172 ЦК України замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника і під його контролем за відповідністю виконаних робіт, передбаченим нормам і правилам. Чинність частини другої статті 1172 ЦК України не поширюється на випадки, коли шкоду третій особі завдано підрядником при виконанні на підставі договору підряду робіт, якщо цей договір не передбачає контролю замовника за відповідністю цих робіт існуючим нормам і правилам.

З матеріалів справи вбачається, що виконавцем робіт по демонтажу глибинного насосу з пластиковим трубопроводом у колодязі по вул.Фінляндській с.Клішківці Хотинського району Чернівецької області були фізичні особи, які діяли за замовленням ОСОБА_3 , остання особисто керувала роботами.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини.

Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на це та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

При цьому, встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

ОСОБА_5 подано звіт експерта Павлишина Я.Д. № 65-t-08-20 про визначення розміру збитків завданих власнику і вартість ремонтно-відновлюваних робіт, які необхідно виконати в будинку АДРЕСА_1 від 12 серпня 2020 року № 65-t-08-20, виконаний на замовлення представника позивача ОСОБА_14 .

На підставі частини першої, другої, третьої статті 10 Закону України «Про судову експертизу» судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.

Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.

До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Частиною першою статті 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Частиною шостою статті 106 ЦПК України передбачено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Зі звіту вбачається, що суб`єкт господарювання фізична особа-підприємець експерт-оцінювач ОСОБА_6 , який діє на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності, виданого Фондом державного майна України 30 серпня 2017 року №859/17, виконав оцінку вартості матеріального збитку та ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідно виконати в приміщенні будинку АДРЕСА_1 і на території.

Проте, звіт експерта Павлишина Я.Д. № 65-t-08-20 про визначення розміру збитків завданих власнику і вартість ремонтно-відновлюваних робіт, які необхідно виконати в будинку АДРЕСА_1 від 12 серпня 2020 року № 65-t-08-20 містить висновки про те, що причиною затоплення є стороннє втручання в систему водопостачання, фізичний демонтаж глибинного насосу з пластиковим трубопроводом в колодязі, через що відбувся гідравлічний удар та неконтрольований стрибок електричної енергії з послідуючим коротким замиканням, витоком води з системи водопостачання та опалення.

Відповідно до «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затверджених Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08 жовтня 1998 року вирішення питань про визначення причин пошкоджень та руйнувань об`єктів та їх елементів відноситься до будівельно-технічної експертизи.

Міністерством юстиції України видано Павлишину Я.Д. свідоцтво №847 про те, що йому рішенням центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2019 року №22 підтверджено кваліфікацію судового експерта з правом проведення товарознавчої експертизи, визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу.

Ураховуючи викладене експерт ОСОБА_6 не наділений правом надавати висновок з питань визначення причин пошкоджень та руйнувань об`єктів та їх елементів.

Крім того, у наведеному звіті експерта Павлишина Я.Д. від 12 серпня 2020 року № 65-t-08-20 здійснено посилання на залучення фахівця інженера-будівельника.

Водночас у звіті експерта Павлишина Я.Д. від 12 серпня 2020 року № 65-t-08-20, виконаного на замовлення представника позивача ОСОБА_14 , не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

З огляду на наведене звіт експерта Павлишина Я.Д. від 12 серпня 2020 року № 65-t-08-20 не є допустимим доказом.

Отже, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги звіт експерта Павлишина Я.Д. про визначення розміру збитків завданих власнику і вартість ремонтно-відновлюваних робіт, які необхідно виконати в будинку АДРЕСА_1 від 12 серпня 2020 року № 65-t-08-20 в частині встановлення, що причиною затоплення є стороннє втручання в систему водопостачання, фізичний демонтаж глибинного насосу з пластиковим трубопроводом в колодязі, через що відбувся гідравлічний удар та неконтрольований стрибок електричної енергії з послідуючим коротким замиканням, витоком води з системи водопостачання та опалення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Відповідно до пункту 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом,запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У матеріалах справи відсутні докази щодо наявності причинного зв`язку між діями ОСОБА_3 з демонтажу глибинного насосу з пластиковим трубопроводом у колодязі по АДРЕСА_1 та пошкодженням приладів, технічних та конструктивних елементів будинку АДРЕСА_1 .

Довідка виконавчого комітету Клішковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 19 серпня 2020 року №509, довідка Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 28 серпня 2020 року №4094/123/45/-1-2020, на які посилається ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, самі по собі не підтверджують причинного зв`язку між діями ОСОБА_3 та пошкодженням приладів, технічних та конструктивних елементів будинку АДРЕСА_1 .

Отже, відсутні докази спричинення шкоди ОСОБА_5 з вини ОСОБА_3 .

З огляду на недоведеність причинного зв`язку між діями ОСОБА_3 та заподіянням шкоди ОСОБА_5 , вини ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для покладення на ОСОБА_3 обов`язку з відшкодування ОСОБА_5 шкоди, заподіяної внаслідок самовільного втручання у систему водопостачання, в сумі 173311 грн.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на пропуск строку на подачу відзиву на позовну заяву, постановлення ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2020 року про розгляд справи в порядку загального позовного провадження без обгрунтування.

В абзаці другому частини другої статті 376 ЦПК України зазначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно із частиною четвертою статті 179 ЦПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального провадження.

Частиною першою статті 277 ЦПК України встановлено, що питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Положеннями частин другої - шостої визначено повноваження суду при вирішенні питання про розгляд справи за правилами загального або спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини сьомої статті 277 ЦПК України частини друга-шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Порушення норм процесуального права щодо строку подання відзиву на позовну заяву, розглянув за правилами загального провадження справи, що підлягала розгляду в порядку спрощеного провадження не призвело до неправильного вирішення справи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

З огляду на наведене, рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2021 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 19 травня 2021року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді Н.К. Височанська

О.О. Одинак