ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2021 року м. Кропивницький

справа № 389/2510/20

провадження № 22-ц/4809/823/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Ткаченко Б. Б.) від 16 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду на утримання дитини.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання їхньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач не погоджується з розміром аліментів, які були визначені рішенням суду, вважає його надмірним та таким, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 та ч. 5 ст. 183 СК України. Він не має постійної роботи, а тому його доходи мають періодичний характер, що позбавляє його можливості сплачувати аліменти щомісячно у визначеному рішенням суду розмірі.

Враховуючи зазначені обставини, позивач просив суд змінити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання дитини з 1/3 до 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням суду мотивоване тим, що позивач не довів підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192 СК України.

Позивач не надав до суду доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан або стан здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Суд не прийняв доводи позивача про те, що він сплачує аліменти, які вдвічі перевищують мінімальний рекомендований розмір аліментів, що, на його думку, суперечить положенням як ч. 5 ст. 183 СК України та ч. 2 ст. 182 СК України, оскільки перші регулюють питання визначення розміру аліментів при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу, інші ж регулюють питання мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не можу бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до того ж вказана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на неї

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та ухвалити нове про зменшення розмір стягуваних з нього на підставі рішення суду аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 з 1/3 до 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно.

Позивач вважає, що суд неповно дослідив обставини справи так, як не здійснив запити до служби зайнятості та органів Пенсійного фонду України для з`ясування питання працевлаштування, наявності й розміру його доходів.

Суд не врахував заяву відповідачки про визнання його позову.

Суд необґрунтовано відхилив його доводи, які ґрунтуються на нормах ч. 2 ст. 182, ч. 5 ст. 183 СК України, щодо надмірності та необґрунтованості розміру стягуваних з нього на підставі рішення суду аліментів.

ОСОБА_2 не скористалася своїм правом на відзив на апеляційну скаргу, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2015 року. За вказаним рішенням ОСОБА_5 відновила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_6 .

16 січня 2015 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області ухвалив рішення у справі ЄУН 389/5588/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання їхньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитини повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпочавши стягнення з 25 грудня 2014 року.

Відповідно до довідки розрахунку Знам`янського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південносхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) станом на 01 вересня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах відсутня.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частина ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За ст. 183 СК України частка, яка стягується як аліменти визначається судом.

Обставини, які враховує суд при визначенні аліментів, передбачені ст. 182 СК України. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно з нормою ст. 192 СК України раніше встановлений розміру аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку однієї або кількох підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Зі змісту позовної заяви, в тому числі уточненої (а. с. 31 32), а також зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується з рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2015 року по справі ЄУН 389/5588/14-ц в частині розміру присуджених з нього аліментів. Зокрема, він вважає, що це рішення суперечить нормам ч. 2 ст. 182, ч. 5 ст. 183 СК України.

Однак незгода сторони по справі з рішенням суду являється підставою для його оскарження у порядку, встановленому процесуальним законодавством (в апеляційному, касаційному порядку), а не шляхом пред`явлення іншого позову, направленого на перегляд раніше ухваленого рішення, яке набуло статусу остаточного

Змінити ж розмір аліментів на утримання дитини, які вже присудженні судом, можна в позовному провадженні за заявою стягувача або платника та за наявності підстав, передбачених законом (ст. 192 СК України).

Отже, апеляційний суд не бере до уваги аргументи ОСОБА_1 про незаконність та несправедливість рішення Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області від 16 січня 2015 року у справі ЄУН 389/5588/14-ц.

Оцінюючи інший довід апеляційної скарги позивача про те, що місцевий суд не дослідив докази зміни його матеріального стану, апеляційний суд звертає увагу на таке: цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін й інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач, який заявив вимогу про зміну (зменшення) розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, має довести не лише обставини, якими він обґрунтовує позов, а й факти, з наявністю яких закон пов`язує настання бажаного для нього правового наслідку.

Проте, матеріали справи належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів про зміни в матеріальному, сімейному станах чи погіршення здоров`я позивач не містять. Будь-яких клопотань чи заяв про витребування доказів позивач суду не заявляв, неможливість отримання ним самостійно доказів не обґрунтував.

В апеляційній скарзі позивач неправомірно намагається перекласти обов`язок збирання доказів на суд.

Ухвалюючи оскаржуване рішення Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області правильно виходив з того, що за період часу з ухвалення рішення суду про стягнення аліментів від 16 січня 2015 рік і до звернення до звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом (тобто до 14 вересня 2020 року), відсутні дані про зміни в матеріальному стані відповідача, або наявність інших обставин, передбачених ст. 192 СК України, які б давали позивачу підстави вимагати зменшення розміру аліментів.

Не заслуговує на увагу також твердження позивача про визнання відповідачкою позову.

По-перше, у матеріалах справи містяться дві світлокопії заяв ОСОБА_2 до суду.

У заяві від 09 листопада 2020 року вона просить суд розглянути справу без її присутності та повідомляє, що не заперечує проти позову (а. с. 23).

Проте, через відсутність відповідачки в судовому засіданні суд не зміг роз`яснити їй наслідки вчинення такої процесуальної дії (ч. 2 ст. 206 ЦПК України).

Крім того, у наступній своїй заяві до суду від 20 листопада 2020 року (а. с. 24) відповідачка заперечила обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

За таких обставин не можна вважати, що відповідачка визнала позов.

По-друге, навіть якби позов був визнаний нею з дотриманням процесуальних норм, суд мав відмовити у прийнятті такого визнання так, як він правильно встановив, що позов не ґрунтується на законі, оскільки відсутні докази наявності передбачених законом підстав для зменшення розміру аліментів.

Апеляційний суд не встановив порушення з боку суду першої інстанції норм процесуального права и неправильного застосування норм матеріального права при розгляді цієї справи.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно встановив факти, правильно визначив правовідносини сторін і застосував закон, який застосовується до них та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Про судові витрати

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з поданням апеляційної скарги, компенсації не підлягають у зв`язку з відхиленням її вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко