Справа №490/2303/20 Головуючий суду першої інстанції Гуденко О. А.
Провадження №22-ц/812/140/21 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Богуславською О. М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана через її представника ОСОБА_1 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2020 року, постановлену під головуванням судді Гуденко О. А. в приміщенні суду в м. Миколаєві, за заявою ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за її позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2020 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Також з відповідача на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 840,80 грн.

02 липня 2020 року ОСОБА_2 подала через свого представника ОСОБА_1 заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2020 року заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що заявником порушено порядок подачі заяви про стягнення судових витрат, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, заявник просила визнати поважними причину пропуску нею строку подання доказів сплати вказаних витрат та поновити їй пропущений строк.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_2 посилалася на те, що несвоєчасне подання доказів сплати судових витрат було викликано затримкою опублікування судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскільки про нього позивач дізналася лише 25 червня 2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 21 квітня 2020 року ОСОБА_2 подала до суду позовну заяву про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

У зазначеному позові було вказано, що за попереднім (орієнтовним) розрахунком витрати на професійну правничу допомогу будуть становити 3000 грн. Доказів понесення таких витрат до позовної заяви не додавалося.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2020 р. на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні на 16 червня 2020 р. з повідомленням (викликом) сторін.

15 червня 2020 р. представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника.

16 червня 2020 року Центральний районний суд м. Миколаєва ухвалив заочне рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Також з відповідача на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 840,80 грн.

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень вищезазначене рішення суду надіслано до реєстру судом першої інстанції 22 червня 2020 року.

24 червня 2020 року ОСОБА_2 через свого представника подала до суду заяву про приєднання до матеріалів справи доказів понесених нею судових витрат, а саме договору про надання правничої допомоги від 30 жовтня 2018 року, рахунку №490/2303/20_001 від 23 червня 2020 року на оплату правничої допомоги у сумі 3000 грн, квитанції №0.0..1 від 23 червня 2020 року на суму 3 000 грн та акту про надання правничої допомоги від 23 червня 2020 року з обсягом таких робіт: первинний аналіз документів та підготовка правової позиції, оформлення та подання позовної заяви, підготовка та подання заяв і клопотань до суду.

02 липня 2020 року ОСОБА_2 через представника подала заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2020 року заяву ОСОБА_2 було залишено без розгляду на підставі ч.8 ст.141 ЦПК України.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року вказану ухвалу суду скасовано, а справу направлено до районного суду для продовження розгляду.

Судом констатовано, що у суду були відсутні підстави для залишення заяви без розгляду, бо ні позивач, ні її представник не робили заяву до ухвалення рішення про стягнення судових витрат у порядку, визначеному ч.8 ст.141 ЦПК України.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Норми статей 246, 259, 270 ЦПК України передбачають, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення є правильним.

Станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_3 у матеріалах справи були відсутні докази на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Знаючи, що розгляд справи відбудеться 16 червня 2020 року, позивач не подала суду заяви, що вона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до ухвалення рішення у справі.

Вже після ухвалення рішення судом і після закінчення п`ятиденного строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, позивач через свого представника подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та докази сплати витрат на професійну правничу допомогу. При цьому у заяві про ухвалення додаткового рішення та заяві про приєднання доказів позивач не просила поновити пропущений строк для подання доказів та не вказала про поважність причин його пропуску.

Таким чином, позивач не дотрималася вимог цивільного процесуального законодавства щодо можливості стягнення судових витрат після ухвалення рішення, які передбачають подання заяви до ухвалення рішення про поважність причин неподання доказів сплати судових витрат, а також подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі доказів сплати витрат.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства.

Що ж стосується клопотання позивача про визнання судом апеляційної інстанції поважними причин пропуску нею строку подання доказів сплати судових витрат та поновлення їй пропущеного строку, то воно підлягає відхиленню, бо таке клопотання згідно з вимогами ч.3 ст.127 ЦПК України мало бути заявлено в суді першої інстанції.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана через її представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 13 січня 2021 року.