ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2065/21 Справа № 182/3584/19 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2020 року, яке ухвалено суддею Рунчевою О.В. у місті Нікополь Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Нікопольської районної державної адміністрації, Виконавчий комітет Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначила, що з 03 листопада 2007 року по 21 жовтня 2009 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2009 року було розірвано. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 бачив доньку останній раз майже два роки тому, її долею не цікавиться, має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, додаткових витрат на навчання та заняття дитини не надає. Крім того вказує, що відповідач виїхав з м. Нікополя на інше місце проживання, його місцезнаходження їй невідоме.

За висновком № 13 від 13 травня 2019 року, органу опіки та піклування виконкому Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тому позивач просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2020 року у задоволені позовних вимог позивача ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи.

Судом першої інстанції не враховано те, що відповідач не спілкується з дитиною та не здійснює виховання та забезпечення дитини, відсутність будь - яких доказів, щоб свідчили про те, що позивач перешкоджає відповідачу спілкуватись з дитиною, бажання дитини спілкуватись з відповідачем, факт підтвердження того, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції відповідач мав заборгованість по сплаті аліментів, висновку № 13 від 13 травня 2019 року, органу опіки та піклування виконкому Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області, відповідно до якого є доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про ухилення батька від виховання дитини, що є підставою, на думку апелянта, для позбавлення його батьківських прав.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача представник відповідача ОСОБА_5 зазначає про те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради - Ляшенко А.В., в режимі відеоконференції, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву представника відповідача на апеляційну скаргу представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач з 03 листопада 2007 року по 21 жовтня 2009 року перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 що підтверджується копією свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданого Нікопольським відділом РАЦС Дніпропетровської області від 03 листопада 2007 року (а.с. 8).

Від шлюбних відносин у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2009 року шлюб між сторонами розірваний (а.с. 10-11).

Згідно характеристики директора КЗ ЗСО «Придінпровська ЗОШ І-ІІІ ступенів Червоногригорівської селищної ради» та класного керівника, учениця 5 класу КЗ ЗСО «Придінпровська ЗОШ І-ІІІ ступенів Червоногригорівської селищної ради» ОСОБА_4 зарекомендувала себе як спокійна, доброзичлива та сором`язлива учениця, вихованням дитини займається мати ОСОБА_4 та бабуся ОСОБА_6 . Батько ОСОБА_2 у школі жодного разу не з`явився, навчанням дитини не цікавився (а.с. 15).

Згідно характеристики директора КЗ «ДЮСШ «1» відділення художньої гімнастики групи базової підготовки Нікопольської міської ради та тренера - викладача, учениця КЗ «ДЮСШ «1» відділення художньої гімнастики групи базової підготовки Нікопольської міської ради ОСОБА_4 зарекомендувала себе як відповідальна, сумлінна, працелюбна, вольова, цілеспрямована спортсменка, вихованням якої займається мати ОСОБА_4 та бабуся ОСОБА_6 . Батько ОСОБА_2 у спортивній школі жодного разу не з`явився, навчанням дитини не цікавився (а.с. 16).

Згідно акту обстеження житлово - побутових умов неповнолітніх, складеного 21 грудня 2018 року Виконавчим комітетом Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області, помешкання позивача об лаштоване всім необхідним для утримання та виховання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том №1 а.с. 17).

Відповідно до висновку № 13 від 13 травня 2019 року, органу опіки та піклування виконкому Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19).

Відповідно до довідки Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №189 від 31 січня 2019 року, станом на 01 січня 2019 року, ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 5 551,80 гривень (а.с. 18).

Відповідно до довідки Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №84073 від 22 вересня 2020 року, станом на 01 вересня 2020 року, ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 2 984,72 гривень (а.с. 130).

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем не доведено обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.

Відповідно до пункту 15 Постанови, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як роз`яснив Верховний Суд України в Узагальненні «Практика розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11 грудня 2008 року, при розгляді справ про позбавлення батьківських прав для встановлення обставин справи суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції та обґрунтувань. Також згідно із ч. 4 ст. 19 СК України обов`язковою є участь у справі органу опіки та піклування.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 7 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів, в розумінні 12,81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, та не вмотивувала власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Даних про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо власної доньки, або даних про те, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, матеріали справи не містять.

На думку колегія суддів, вирішуючи даний спір суд першої інстанції врахував, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, відповідно до положень ст. 166 СК України, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, натомість матеріали справи не містять доказів винних дій відповідача та його неналежного ставлення до своїх обов`язків, як батька дитини.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів щодо винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, що могло б бути підставою для позбавлення останнього батьківських прав, колегія суддів вважає що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом першої інстанції не враховановисновок №13 від 13 травня 2019 року, органу опіки та піклування виконкому Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області, відповідно до якого, є доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідно ч. 5 та ч. 6 ст. 19 СК України не є обов`язковим для суду, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, позивачем, відповідно до вимог ст. 12,81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та доказів, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо власної доньки, або даних про те, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач не спілкується з дитиною та не здійснює виховання та забезпечення дитини, відсутність будь - яких доказів, щоб свідчили про те, що позивач перешкоджає відповідачу спілкуватись з дитиною, бажання дитини спілкуватись з відповідачем, факт підтвердження того, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції відповідач мав заборгованість по сплаті аліментів, оскільки незацікавленість батька, який сплачує аліменти, в підготовці дитини до школи чи непідтримання ним захоплення дитиною художньою гімнастикою, необізнаність про стан здоров`я дитини не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: