ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 травня 2021 року

м. Харків

справа №633/66/20

провадження № 22-ц/818/2723/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 січня 2021 року, постановлене під головуванням судді Гуменного З.І., -

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 31 318,12 грн. та сплачених судових витрат.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18 січня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 31318,12 грн. та судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що судом не взятий до уваги факт пропуску позивачем строку на звернення до суду першої інстанції з позовною заявою. Дорожньо транспортна пригода відбулась 22.12.2016 року, а з позовом МТСБУ звернулось лише у лютому 2020 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Крім того зазначає, що звіт 016/М2017 від 30.01.2017 року щодо встановлення вартості відновлювальних робіт автомобіля «Daewoo Lanоs» р.н. НОМЕР_1 складений з порушенням норм діючого законодавства, так як його не було повідомлено про час та місце проведення авто-товарознавчого дослідження, зазначає, що розрахунки проведені без урахування коефіцієнту зносу автомобіля.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що МТСБУ відповідно до закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто на праві зворотної вимоги (регресу) Моторне (транспортне) страхове бюро України має право на відшкодування суми коштів страхового відшкодування, які підлягають стягненню з відповідача, як з винної особи у ДТП.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 22.12.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21703» під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Daewoo Lanоs» під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Печенізького районного суду Харківської області від 21.03.2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. (а.с. 5).

Сторони не заперечують, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП застрахована не була.

23 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про виплату страхового відшкодування (а.с.7).

Відповідно до звіту вартість пошкодженого транспортного засобу складає 30 768,12 грн. ( а.с.11-15).

Зазначена шкода була відшкодована МТСБУ у розмірі 30 768,12 грн. відповідно до наказу № 3582 від 21 квітня 2017 року (а.с.21).

Також МТСБУ сплатило на користь ТОВ «Незалежна експертна компанія» витрати, пов`язані з послугами аварійного комісара, по рахунку № СФ-0000678 від 31.01.2017 року у розмірі 500,00 грн. згідно акту виконаних робіт від 31.01.2017 року (а.с. 23-24).

06.12.2018 року ОСОБА_1 було направлено претензію про регресні вимоги про компенсацію витрат, однак відповідачем витрати не сплачені.

Як на підставу позовних вимог, Моторне (транспортне) страхове бюро України посилалося на те, що ОСОБА_1 на момент настання ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу).

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України).

Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник).

Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим вказаним Законом передбачені випадки виплати відшкодування шкоди потерпілим у разі використання транспортного засобу власником, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з підпунктом 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Матеріали справи свідчать про те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП, яка сталася 22 грудня 2016 року, застрахована не була.

Відповідно до звіту вартість ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Daewoo Lanоs», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП становить 30 768,12 грн. (а.с. 11-15).

Зазначена шкода була відшкодована МТСБУ у розмірі 30 768,12 грн. відповідно до наказу № 3582 від 21 квітня 2017 року.

Також МТСБУ сплачено на користь ТОВ «Незалежна експертна компанія» витрати, пов`язані з послугами аварійного комісара, по рахунку № СФ-0000678 від 31.01.2017 року у розмірі 500,00 грн. згідно акту виконаних робіт від 31.01.2017 року (а.с. 23-24).

Встановивши факт настання події, передбаченої підпунктом «а» частини 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», внаслідок якої позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу потерпілого, з урахуванням вимог статті 1191 ЦК України, суд першої інстанції дійшов, обґрунтованого висновку про наявність у позивача, після проведеної виплати потерпілій особі, права зворотної вимоги до відповідача, у зв`язку з чим з останнього на користь МТСБУ підлягає стягненню в порядку регресу виплачена сума страхового відшкодування у розмірі 30 768,12 грн. та витрати, пов`язані з послугами аварійного комісара в розмірі 500,00 грн., а всього 31268,12 грн.

Посилання ОСОБА_1 на те, що звіт 016/М2017 від 30.01.2017 року щодо встановлення вартості відновлювальних робіт автомобіля «Daewoo Lanоs» р.н. НОМЕР_1 складений з порушенням норм діючого законодавства бо розрахунки проведені без урахування коефіцієнту зносу автомобіля, - спростовуються наявними у справі доказами.

З матеріалів справи вбачається, що 30 січня 2017 року було проведено авто-технічне дослідження, відповідно до якого вартість ремонту саме з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Daewoo Lanоs», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП становить 30 768,12 грн. ( а.с.11-15).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів щодо невідповідності розміру відшкодування фактично завданої шкоди відповідачем суду не надано.

Постановою Печенізького районного суду Харківської області від 21.03.2017 року саме ОСОБА_1 було визнано винним у ДТП, що сталася 22.12.2016 року та притягнуто до адміністративної відповідальності. (а.с. 5).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України грошових коштів у розмірі понесених витрат на страхове відшкодування, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 цього кодексу).

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю 3 роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Оскільки страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачене МТСБУ 25.04.2017 року, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати.

З матеріалів справи вбачається, що МТСБУ звернувся до суду за допомогою поштового зв`язку 18 лютого 2020 року, тобто у межах трирічного строку.

Посилання апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, 369, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова