справа № 953/8857/21
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

"18" травня 2021 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючої судді Лисиченко С.М., вивчивши клопотання ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту, накладеного в межах кримінального провадження №0001182 від 10.07.2019, подане за правилами цивільного судочинства, -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання, подане за правилами цивільного судочинства, про звільнення майна з-під арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 25.11.2019, в межах кримінального провадження №0001182 від 10.07.2019,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 190 та частиною 2 статті 204 КК України.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_1 зазначає, що що в провадженні СУ ГУ ДФС у Харківській області перебувало кримінальне провадження №0000085 від 03.09.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 204 КК України. Постановою прокурора від 03.09.2020 вказане кримінальне провадження № 0000085 від 03.09.2020 виділено в окреме з кримінального провадження №0001182, в рамках якого було проведено обшук у магазині із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: Данилевського,20 та вилучено майно, згідно переліку зазначеному в клопотанні. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 25.11.2019 накладено арешт на вилучене майно під час обшуку. Постановою слідчого з ОВС третього відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ГУ ДФС у Харківській області Гура Є.О. від 08.09.2020 кримінальне провадження № 0000085 від 03.09.2020 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 вважає, що питання стосовно звільнення майна з-під арешту, накладеного слідчим суддею в межах досудового розслідування кримінального провадження, необхідно вирішити саме за правилами цивільного судочинства.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від13.05.2021 визначено головуючу суддю: Лисиченко С.М.

Суд, дослідивши клопотання та додані до нього документи, приходить до наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім наведеного, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами.

У статті 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право». Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України, згідно з якою суди загальної юрисдикції розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи провадження в справах про адміністративні правопорушення.

У контексті зазначеної норми процесуального права здійснення розгляду справ за правилами іншого виду судочинства означає наявність у законодавстві чітко й однозначно сформульованих підстав і порядку вирішення відповідних правових питань судом іншої юрисдикції, що дає заінтересованій особі обґрунтовані підстави розраховувати на вирішення ним спору по суті.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, неодноразово було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, а правильність його вирішення залежить від такого.

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України) 1960 року та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19). Залежно від суб`єктного складу учасників такого спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17 (провадження № 14-181цс19).

Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц (провадження № 14-159цс18)).

Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц (провадження № 14-115цс18) (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року) у справі № 461/233/17 (провадження № 14-326цс18) та від 07 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц (провадження № 14-387цс18).

Якщо арешт накладений за КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17 (провадження № 14-119цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц (провадження № 14-366цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц (провадження № 14-418цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18 (провадження № 14-559цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 504/1306/15-ц (провадження № 14-323цс19)).

Частиною першою статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Згідно із частиною третьою статті 174 КПК України 2012 року прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина четверта статті 174 КПК України 2012 року).

Частинами третьою та четвертою статті 174 КПК України 2012 року урегульовано порядок вирішення питання про скасування арешту майна у таких випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу). Крім того, у КПК України 2012 року немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу. З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України 2012 року накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Як вбачається зі змісту клопотання ОСОБА_1 прохає суд звільнити з-під арешту належне йому майно, яке було вилучено в ході обшуку магазину із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .

Із доданих до клопотання матеріалів вбачається, що в провадженні СУ ГУ ДФС у Харківській області перебувало кримінальне провадження №0000085 від 03.09.2020.

Постановою прокурора від 03.09.2020 вказане кримінальне провадження №0000085 від 03.09.2020 виділено в окреме з кримінального провадження №0001182, в рамках якого було проведено обшуку магазину із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 та вилучено майно, згідно переліку зазначеному в клопотанні.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 25.11.2019 у кримінальному провадженні №0001182 накладено арешт на вилучене майно під час обшуку магазину із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: Данилевського,20.

Постановою слідчого СУ ГУ ДФС у Харківській від 08.09.2020 кримінальне провадження №0000085 від 03.09.2020 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Питання щодо скасування арешту майна не вирішувалось, оскільки згідно з приписами КПК України 2012 року, на відміну від прокурора, слідчий не наділений повноваженнями скасовувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування. Про що, було повідомлено ОСОБА_1 листом Харківської обласної прокуратури від 25.03.2021 №10/1-3180-19 та запрпоновано останньому, звернутися до слідчого судді Київського районного суду м.Харкова з клопотанням про скасування арешту майна у порядку, передбаченому частиною 2 статті 174 КПК України.

З огляду на зазначене, те, що арешт на майно, яке прохає ОСОБА_1 звільнити з-під арешту, накладено в кримінальному провадженні за правилами КПК України 2012 року,суд приходить до висновку, що питання про зняття такого арешту необхідно розглядати за правилами кримінального, а не цивільного судочинства.

Зазначене узгоджується з правовою позицію Великої Палата Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19), яка вирішила відступити від висновку, сформульованого в пункті 49 постанови від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, у тій частині, що питання про скасування арешту майна, накладеного за КПК України 2012 року, після закриття слідчим кримінального провадження слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.

Так, у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судлчинства.

На підставі викладено, керуючись статтями 19, 186 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за правилами цивільного судочинства у справі за клопотанням ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту, накладеного в межах кримінального провадження №0001182 від 10.07.2019.

Роз"яснити ОСОБА_1 право звернути з даним клопотання до суду за правилами кримінального судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду податься протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2021.

Суддя С.М. Лисиченко