Справа № 758/6617/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

12 серпня 2021 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: представників позивача - ОСОБА_1 та адвоката Вовканича І.В.,

представника третьої особи - Єрошенко Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні гаражем, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2015 року позивач ОСОБА_2 , інтереси якої представлені ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому, просить: 1) усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_2 гаражем під літерою «В» по АДРЕСА_1 , що у Подільському районі м.Києва, шляхом зобов`язання відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 звільнити його; 2) стягнути з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 по 25 000 грн. моральної шкоди з кожного, а всього - 50 000 грн.; 3) стягнути з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 по 15 808 грн. з кожного, а всього - 31 616 грн., як компенсацію у відшкодуванні матеріальної шкоди.

Позов обґрунтовує тим, що 21.08.2014р. сусіди по приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , - ОСОБА_6 разом з ОСОБА_4 зірвали електричні дроти та сигналізацію, які були підключені до гаражу під літерою «В», а 26.08.2014 р. останні зламали двері та ворота в вищевказаному гаражі, який належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 2008 року, після чого на гаражі з`явились тріщини.З вищевказаної дати родина ОСОБА_7 безпідставно почала користуватись цим гаражем і не допускати ОСОБА_2 та її рідних до нього, при цьому вони блокують автомобілем гаражні ворота та погрожують застосуванням сили в разі намагання зайти у гараж. Відповідачі безпідставно користуються гаражем позивача і добровільно звільнити його не бажають. Неодноразово з приводу чинення перешкод у користуванні гаражем під літерою «В» та речами, що там знаходяться представник позивача зверталась до прокуратури Подільського району м. Києва та Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві щодо неправомірних дій з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_6 а також подавала заяву щодо проведення певних слідчих дій по кримінальному провадженню № 0006292. Позивач зазначає, що за матеріалами кримінального провадження № 0006292, з метою проникнення до гаражу та виявлення речей, які було викрадено ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , слідчим Подільського РУ ГУ МВС України Семчуком А.І. направлялись до Подільського районного суду м. Києва клопотання про проведення обшуку гаражу під літерою «В», після чого Подільським районним судом м. Києва було винесено ухвали від 5.10.2014 та 21.10.15р. про відмову в наданні дозволу на проведення обшуку. Позивач вважає, що саме не вірний спосіб проведення слідчих дій привів до неможливості збирання доказів, перевірці та їх оцінці з метою встановлення обставин, а саме того, що, крім захоплення вищевказаного гаражу, на погляд позивача, було скоєно крадіжку речей, які в ньому знаходились, і які у подальшому були знищені, а саме: нове барбекю вартістю 800 грн.; новий спортивний тренажер «Степлер» вартістю 5000 грн.; надувне ліжко одноярусне темно-синього кольору вартістю 430 грн.; надувне ліжко двоярусне темно-синього кольору вартістю 820 грн.: дві великі пляжні розкладні парасолькі оранжевого та блакитного кольору вартістю 300 грн.; штучна ялинка висотою 2.5 м вартістю 2500 грн.; надувний матрас для плавання, темно-бардового кольору вартістю 400 грн.; гумові покришки для колес автомобіля ВАЗ 2103 «Росава літня» в кількості 2 шт. вартістю 1060 грн.; кабель броньований ПВС 3x10 перетином 10 мм. кв. чорного кольору, довжиною 50 м. вартістю 72 грн. за 1 м. на загальну вартості 3600 грн.; коробка передач для автомобіля ВАЗ 2103. вартістю 800 грн.; комплект нових дверних феленок для ВАЗ 2103 всього 4 шт. вартістю 660 грн.; дві пляшки гальмівної редини «Нива» вартістю 78 грн.; набір слюсарних інструментів в пластиковій валізі вартістю 1078 грн.; човен надувний «Лисичанка» темно зеленого кольору вартістю 1500 грн.; спальний мішок вартістю 350 грн.; електричний кабель ПВС 3 х 6.0 довжиною приблизно 30 м. вартістю 58 грн. за 1 м.. разом з металічною стійкою та сигналізацією який було зірвано ОСОБА_6 та ОСОБА_4 21.08.14. вартістю 1740 грн.; валіза темно-синього кольору в білу клітинку з особистими речами родини вартістю 500 грн., а всього на загальну суму 21616 грн. Вартість деяких вищевказаних речей було взято з відповідних сайтів інтернет-магазинів роздруківки з сайтів інтернет-магазинів. Крім того було пошкоджено сам гараж, а саме побито склоблоки, пошкоджено стелю та дах гаражу, з`явились тріщини в стіні навколо вибитих бокових дверей і з врахуванням ізносу самого гаражу, було спричинено матеріальну шкоду, яку позивач оцінюю в 10 000 грн. Всього діями родини ОСОБА_7 було спричинено ОСОБА_2 матеріальну шкоду на суму 31 616 грн. Доказом того, що вищевказані речі знаходились в гаражі, до якого ОСОБА_2 не має доступу є те, що 10.04.15 року хтось з родини ОСОБА_7 підкинув через паркан зі своєї присадибної ділянки на присадибну ділянку, яка належить ОСОБА_2 штучну ялинку висотою 2.5 м вартістю 2500 грн., яка була в гаражі серед вищевказаних речей. З цього приводу позивачка також викликала міліцію та повідомила про це слідчого ОСОБА_8 . За результати перевірки позивачка отримала висновок від 20.04.2015 року за підписом ст. ДІМ ОСОБА_9 . Також доказом того, що частину речей, які знаходились в гаражі спалила родина ОСОБА_7 є матеріали перевірки за відповідною заявою. Своїми діями відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 завдали ОСОБА_2 моральної шкоди, яка полягає в тому, що тривалий час вона та члени її родини не мають можливості користуватись гаражем, та особистими речами, які знаходились в ньому, що завдає додаткових незручностей та витрат при необхідності купувати такі самі нові речі. Все це завдає ОСОБА_2 душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_6 та ОСОБА_4 щодо неї самої та членів її сім`ї, та у зв`язку із знищенням її майна. Моральну шкоду ОСОБА_2 оцінює: з ОСОБА_4 - 25 000 грн. і ОСОБА_10 - 25 000 грн.. а всього в сумі 50 000 грн та матеріальну шкоду з ОСОБА_4 - 15 808 грн. і ОСОБА_6 - 15 808 грн.. а всього в сумі 31616 грн.

Ухвалою від 13.08.2015 р. відкрито провадження за вищевказаним позовом (суддя Зарицька Ю.Л.).

Ухвалою від 11.11.2016 р. закрито провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні гаражем на підставі ст.205 ч.1 п.6 ЦПК України (2004 р.) в зв`язку зі смертю відповідача, оскільки дані правовідносини не допускають правонаступництва.

Ухвалою від 11.11.2016 р. провадження у справі зупинено на підставі ст.201 ч.1 п.1 ЦПК України (2004 р.) до залучення до участі в справі правонаступника відповідача ОСОБА_4 .

Ухвалою від 26.07.2017 р. поновлено провадження у справі.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 25.10.2017 р. дана справа розподілена на суддю Ларіонову Н.М.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку загального позовного провадження.

Під час підготовчого провадження в квітні 2018 р. позивач ОСОБА_2 подала уточнену позовну заяву до відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , в якій просила: 1) усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_2 гаражем під літерою «В» по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звільнити його; 2) стягнути з відповідача ОСОБА_6 25 000 грн. (двадцять п`ять тисяч ), на користь позивача ОСОБА_2 , як компенсацію у відшкодуванні моральної шкоди; 3) стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в рівних частинах, а саме з ОСОБА_5 15 808 грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсот вісім ) та ОСОБА_6 15 808 грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсот вісім), а всього 31 616 грн. (тридцять одна тисяча шістьсот шіснадцять) на користь позивача ОСОБА_2 , як компенсацію у відшкодуванні матеріальної шкоди; 4) стягнути з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1102 грн. 40 коп. в рівних частинах з кожного, а саме з ОСОБА_6 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 20 коп., з ОСОБА_5 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 20 коп., а також інші судові витрати, які можливо будуть по справі в рівних частинах з кожного.

Ухвалою від 20.06.2018 р. до участі в справі, як правонаступник ОСОБА_4 , залучена ОСОБА_5 , закрито провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.255 ч.1 п.6 ЦПК України (2017 р.), оскільки дані правовідносини не допускають правонаступництва.

Представником відповідача ОСОБА_5 подані письмові заперечення проти позову, в яких сторона відповідача вважає вимоги позивачки безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про зобов`язанні не чинити перешкод в користуванні гаражем ґрунтується на правонаступництві останньої після смерті ОСОБА_4 , але відповідно до Ухвали Подільського районного суду міста Києва від 11 листопада 2016 року, яка набрала законної сили, провадження в частині зобов`язання ОСОБА_4 не чинити перешкод в користуванні гаражем було закрито. Таким чином, розгляд даної позовної вимоги є неможливим.

В підготовчому засіданні 08.08.2019 р. підготовче провадження у справ було закрито.

04.08.2020 року протокольною ухвалою залучено в якості третьої особи на стороні позивача ОСОБА_11 , як співвласника домоволодіння.

04.11.2020 року на вищевказану протокольну ухвалу від 04.11.2020 року було подано апеляційну скаргу ОСОБА_5 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09.12.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 повернуто.

В судовому засіданні представники позивача та третьої особи підтримали позовні вимоги в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, просили задовольнити позов з підстав, наведених в ньому.

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причину неявки до суду не повідомили, відзив не подав, в зв`язку з чим на підставі ст.223 ч.4, 290 ЦПК України суд розглядає справу з постановленням заочного рішення.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

З урахуванням ухвал від 11.11.2016 р. та 20.06.2018 р., межами позовних вимог залишаються: про усунення перешкод в користуванні гаражем, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заявлені за первісним позовом до ОСОБА_6 ; про відшкодування матеріальної шкоди, заявлена за первісним позовом до ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_12 .

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

При цьому, як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 16 липня 2008 року належить на праві приватної власності 37/100 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , а саме: сарай літ. «А», гараж літ. «В», сарай літ. «Г», спорудження № 1,2, житловий будинок літ «А».

У своїх позовних вимогах ОСОБА_2 вказує про те, що сусіди по приватному будинку за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_6 разом з (нині покійним) ОСОБА_4 зірвали електричні дроти та сигналізацію, які були підключені до гаражу під літ «В», а в подальшому 26.08.2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зламали двері та ворота в вищевказаному гаражі, який належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 2008 року.

Як вбачається з довідки «Київенерго» № 449 від 11.09.2014 року за результатами виїзду бригади ОВБ було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , проводи електричної мережі до гаражу обірвали сусіди.

Однак суд не бере до уваги, як доказ вищевказану довідку, оскільки поняття «сусіди» є абстрактним та не вказує на конкретних осіб, зокрема на відповідача ОСОБА_6 .

Звертаючись до суду з позовом, позивач, посилається як на підставу для його задоволення, що він, як власник гаражу, позбавлений права користування цим майном, зокрема, не має до нього доступу, оскільки відповідачі користуються вищевказаним гаражем та добровільно звільнити його не бажають.

Перевіряючи такі твердження, суд виходить з такого.

Так, статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власник має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

В той же час, в пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, слід виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Так, на підтвердження позбавлення позивача користування належним йому на праві власності гаражем, було подано до суду копії звернень до прокуратури Подільського району м. Києва та Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві щодо неправомірних дій з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а також заява щодо проведення певних слідчих дій по кримінальному провадженню № 0006292.

За матеріалами кримінального провадження № 0006292 з метою проникнення до гаражу та виявлення речей, слідчим Подільського РУ ГУ МВС України направлялись до Подільського районного суду м. Києва клопотання про проведення обшуку гаражу під літерою «В», після чого Подільським районним судом м. Києва винесено ухвали від 15.10.2014 р. та 21.10.2015 р. про відмову у задоволенні клопотань.

Позивач вважає, що саме не вірний спосіб проведення слідчих дій привів до неможливості збирання доказів, перевірці та їх оцінці з метою встановлення обставин, а саме того, що крім захоплення вищевказаного гаражу, на думку позивача, було скоєно крадіжку речей, які знаходились в гаражі.

Разом з тим, вказані посилання позивача судом оцінюються критично, адже вказані документи жодним чином не підтверджують ту обставину, що відповідач ОСОБА_6 причетний до перешкод в користуванні гаражем та крадіжки майна позивача, яке, за твердженням сторони позивача, знаходилось в гаражі.

Надані стороною позивача фотографії також не підтверджують факту чинення перешкод позивачу в користуванні гаражем саме ОСОБА_6 , а тому суд їх не приймає до уваги.

Таким чином, виходячи з вище встановлених обставин, жодних доказів стосовно того, що відповідач ОСОБА_6 порушує право позивача користуватися належним йому гаражем, матеріали справи не містять. А відтак, в цій частині позову слід відмовити.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , суд зазначає про таке.

Згідно ст.22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1). Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.2).

За умовами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

На підтвердження розміру матеріальної шкоди позивачем надано роздруківку з сайтів інтернет-магазинів речей, які нібито були викрадені відповідачами та знищені.

Крім того, позивач в своїй позовній заяві зазначає, що був пошкоджено гараж, а саме: побито склоблоки, пошкоджено стелю та дах гаражу, з`явились тріщини в стіні навколо вибитих бокових дверей і з врахуванням зносу самого гаражу, було спричинено матеріальну шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, у кримінальному провадженні № 0006292 повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 КК України (крадіжка), ніяким особам не вручалось.

Разом з тим, позивачем не доведено належними та допустимими факт того, що ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_12 , та ОСОБА_6 були причетні до пошкодження гаражу та крадіжки речей, які знаходились в ньому, а тому в задоволенні вимоги про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити.

Щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 варто зазначити про таке.

П. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди як спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для правовідносин, що виникли між сторонами з приводу відшкодування моральної шкоди, необхідно встановлення вини.

Згідно п. 5 зазначеної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В даному випадку позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди та винних дій відповідача ОСОБА_6 , отже в цій частині позовних вимог слід відмовити.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог з їх недоведеністю.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то згідно ст.141 ЦПК України підстави для стягнення судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову, з відповідачі відсутні.

На підставі викладеного, ст.ст.16, 22, 23, 319, 391, 1166, 1167, 1192 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 223, 258-259, 263, 264-265, 273, 353, 354 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017р.), -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні гаражем, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач-1 - ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач-2 - ОСОБА_6 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя Н. М. Ларіонова