Провадження № 2/344/594/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Лукинів І.І.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представника Позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника Відповідача ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_5 , представника третьої особи Дворського В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 (надалі «Відповідач»), третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 1999 року по день смерті останньої ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку з проживанням ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 1999 року по день її смерті, необхідним є встановлення даного факту в судовому засіданні з метою реалізації спадкових прав Позивача.

Як зазначив Позивач в позовній заяві, факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується поясненнями свідків, наявністю фотокарток, на яких зображено Позивача та його цивільної дружини в сімейній обстановці, фактом неодноразового виклику та прибуття сімейного лікаря (дільничного лікаря) до ОСОБА_6 саме до квартири ОСОБА_1 , фактом смерті ОСОБА_6 у квартирі Позивача, фактом спільного придбання речей до житла, проведення ремонту квартири, а також іншими доказами. Крім того, в судовому засіданні Позивач покликався на те, що саме він замовив, оплатив та встановив надгробний пам`ятник на могилі ОСОБА_6 та її матері.

В судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав.

Відповідачем ОСОБА_3 на адресу суду подано письмові заперечення до позовної заяви, в яких Відповідач посилається на пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом.

Крім того, у поданих запереченнях на позов ОСОБА_3 зазначив про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у відносинах підлеглості та службових відносинах, і однією сім`єю не проживали.

Як зазначив в ході судового розгляду справи Відповідач, саме він є спадкоємцем ОСОБА_6 , оскільки являється її троюрідним братом, і саме йому померла ОСОБА_6 мала волевиявлення залишити все своє спадкове майно.

В судових засіданнях Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили та просили відмовити в його задоволенні.

Представником Третьої особи на адресу суду надано письмові пояснення третьої особи, в яких представник Третьої особи покликався на обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та безпідставність заперечень Відповідача на даний цивільний позов

Третя особа та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на те, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Заслухавши пояснення Позивача та Відповідача, їх представників, Третьої особи та його представника, свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Листом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори №1484/02-14/5 від 05.05.2015 року (том 1, а.с.8) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та неможливістю довести факт проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 однією сім`єю не менше як п`ять років, та рекомендовано з даного приводу звернутись до суду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 липня 2015 року у цивільній справі №344/6345/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно:

встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (адреса проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) однією сім`єю з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою АДРЕСА_1 , з 1990 року до дня смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

визнано за ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) як спадкоємцем четвертої черги право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 та будинковолодіння з надвірними будівлями по АДРЕСА_3 .

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2016 року, залишеним без змін Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 02 липня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що «… задовольняючи позов та визнаючи право власності за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції не з`ясував коло осіб, які мають право на спадщину, чим допустив порушення спадкових прав інших спадкоємців.

Крім того, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Спадкова справа судом першої інстанції не витребовувалась і не досліджувалась, представник органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна - домоволодіння по АДРЕСА_3 , про розгляд справи не повідомлявся і судом не допитувався.

… Колегія суддів вважає, що за таких обставин оскаржуване рішення порушує права апелянта, який не був залучений до участі в справі. Однак, апеляційний суд законодавчо позбавлений права в такому разі скасувати рішення з направленням справи на новий розгляд, відповідно як і залучити таких осіб до участі в справі та вирішити спір як суд першої інстанції».

Враховуючи вищезазначене, 25.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1999 року по день її смерті.

При цьому Суд звертає увагу на те, що за даним цивільним позовом ОСОБА_1 пред`явлено до ОСОБА_3 (який згідно рішення суду є троюрідним братом ОСОБА_6 та оскаржував попереднє заочне рішення суду у справі №344/6345/15-ц) виключно позовну вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення (проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у відповідний період часу); будь-яких майнових вимог (зокрема, визнання права власності в порядку спадкування) за даним цивільним позовом не пред`явлено.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини (пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Звертаючись до суду з даним цивільним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що, починаючи з 1999 року, та по 16 квітня 2015 року він проживав з ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу в належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_4 . Крім того, зазначав, що разом з дружиною вони вели спільне господарство, спільний побут, піклувалися одне про одного, мали спільний бюджет, сплачували комунальні платежі, доглядали одне за одним в період погіршення здоров`я, придбавали майно для спільного проживання, святкували з друзями сімейні свята, підтримували стосунки з сусідами, доглядали за будинком та городом дружини ОСОБА_6 в смт. Отинія Коломийського району Івано-Франківської області. Як він, так і ОСОБА_6 , у інших зареєстрованих шлюбах у період з 1999 по 16.04.2015 року не перебували.

Так, частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільногого сподарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частиною першою статті 36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Як зазначено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30 жовтня 2019 року, справа № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19),

«проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведенному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини».

В іншій справі Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 лютого 2019 року (касаційне провадження № 61-11607св18) в результаті перегляду справи № 522/25049/16-ц дійшов висновку, що «при встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суди повинні встановити, що між сторонами склалися усталені відносини, притаманні подружжю».

На підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю в період з 1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , Позивачем надано Суду:

Копії свідоцтв про розірвання попередніх шлюбів ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (том 1, а.с.12-13);

Копію договору купівлі-продажу квартири від 19.04.1999 року (том 1, а.с.31), відповідно до якого ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_4 ;

Копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 серії НОМЕР_2 від 16.04.2015 року (том 1, а.с.4);

Копію товарного чеку №50 на придбання ОСОБА_1 ритуальної атрибутики 16.04.2015 року;

Акт обстеження від 18.07.2019 року, складений та підписаний громадянами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (том 1, а.с.39), яким сусідами зафіксовано факт проживання ОСОБА_6 з 1999 року в квартирі АДРЕСА_4 в якості члена сімї дружини ОСОБА_1 , факт ведення спільного побуту, господарства, піклування одне про одного;

роздруківки фотознімків, на яких зображено ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в домашній обстановці, під час святкування з друзями (том 1, а.с.45);

роздруківки фотознімків нагород та грамот ОСОБА_6 , її прикрас та одягу, які знаходяться у квартирі ОСОБА_1 (том 1, а.с.40-43) (оригінали даних нагород та прикрас оглянуто судом під час дослідження доказів);

- документи на виготовлення та встановлення надмогильних пам`ятників для ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , фотознімки цих пам`ятників (том 1, а.с.119-125, 131-132).

Згідно листа КЗ «Івано-Франківська станція швидкої медичної допомоги» від 02.01.2020 року № 2/01-22/03 (том 1, а.с.114) зафіксовано виклик швидкої медичної допомоги до ОСОБА_6 16.04.2015 року за адресою Незалежності, 36/32, м. Івано-Франківськ (час 00:32 біль в серці, 1:01 - помирає).

Факт проживання сторін однією сім`єю, наявність спільного побуту та ведення спільного господарства, взаємин, притаманнях подружжю, підтвердили також ряд допитаних в судовому засіданні свідків.

Так, свідок ОСОБА_11 (сусід по суміжній земельній в АДРЕСА_5 ) пояснив в судовому засіданні те, що ОСОБА_6 разом із ОСОБА_1 неодноразово приїжджали до смт. Отинії до домогосподарства, яке належало ОСОБА_6 , поралися на земельній ділянці, разом обробляли її, влітку проживали в Отинії разом як на дачі. Свідок вважав ОСОБА_1 чоловіком ОСОБА_6 .

Крім того, оскільки свідок ОСОБА_11 є лікарем, ОСОБА_1 неодноразово викликав його до ОСОБА_6 в смт. Отинії для надання медичної допомоги, у тих випадках, коли їй ставало зле.

Свідок ОСОБА_12 , яка приятелювала з ОСОБА_13 , повідомила Суду, що вважала ОСОБА_1 чоловіком своєї приятельки ОСОБА_6 . Вказала, що на святкуванні свого 50-річчя ОСОБА_14 повідомила їй, свідку, про свій намір одружитися з ОСОБА_1 .

Свідок підтвердила, що ОСОБА_6 проживала разом із ОСОБА_1 у його квартирі (в якій свідок ОСОБА_12 також гостювала), на всі заходи і події вони ходили разом, свідок вважала ОСОБА_1 чоловіком ОСОБА_6 . Похорон і надмогильний пам`ятник ОСОБА_6 організовував ОСОБА_1 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка була сусідкою та подругою ОСОБА_6 , пояснила суду, що вони товаришували з ОСОБА_6 багато років. У 1999 році ОСОБА_14 почала проживати з ОСОБА_1 . Під час спільного життя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вони жили дуже добре, ніколи не сварилися. Свідок підтвердила, що це була повноцінна сім`я, вони вели спільне господарство, разом купували для сім`ї побутові речі, їздили до смт. Отинія на город, привозили звідти сумки з урожаєм. Свідок вважала ОСОБА_1 чоловіком ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_15 , яка є дільничним лікарем та обслуговувала територію будинку АДРЕСА_6 , повідомила ОСОБА_16 , що вона лікувала Кубіцьку Люцію з 1991 року.

З 1991 по 1999 роки на виклики ОСОБА_6 з приводу погіршення стану здоров`я свідок приходила до квартири АДРЕСА_2 .

З 1999 року ОСОБА_14 , як підтвердила свідок, проживала за тією ж адресою будинку, однак у квартирі АДРЕСА_7 , тобто у квартирі свого чоловіка ОСОБА_1 , і саме до вказаної квартири АДРЕСА_7 свідок, як лікар ОСОБА_6 , часто приходила для її лікування.

У квартирі № 32 Кубіцька Люція проживала постійно, була в домашньому одязі, займалася господарством, що свідок ОСОБА_15 особисто бачила. Коли її стан здоров`я погіршувався, ОСОБА_1 завжди був поруч, піклувався про неї. Аналогічно ОСОБА_17 Люція піклувалася про ОСОБА_1 , коли хворів він. Свідок сприймала ОСОБА_6 та ОСОБА_1 виключно, як сім`ю.

Свідок ОСОБА_18 , яка була доброю знайомою ОСОБА_6 , оскільки вони обоє були учасниками польського товариства «Пшиязнь», пояснила суду про те, що з ОСОБА_13 вона познайомилася приблизно у 1989 році у польському товаристві «Пшиязнь», яким ОСОБА_14 керувала. ОСОБА_6 та ОСОБА_1 завжди були разом, всі їх вважали родиною, чоловіком та дружиною.

У 90-х роках чоловік свідка ОСОБА_18 робив ремонт у квартирі АДРЕСА_4 , за результатами чого саме ОСОБА_14 розраховувалася коштами.

В квартирі АДРЕСА_4 , як зазначила свідок, Люція проживала постійно разом із ОСОБА_1 , вони вели спільне господарство, у даній квартирі було робоче місце (робочий стіл) ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_18 разом із своїм чоловіком часто приїжджали в гості до ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в смт. Отинія, про що свідок підтвердила в судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , який є добрим товаришем (близьким другом) ОСОБА_1 , а також його сусідом по АДРЕСА_6 , пояснив суду, що вони з ОСОБА_13 товаришували на основі участі у польському товаристві «Пшиязнь», яке Кубіцька Люція очолювала.

Приблизно у 1998 році ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_4 , де мав намір проживати з ОСОБА_13 . З того часу ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_6 робили ремонт у вказаній квартирі, у чому свідок ОСОБА_19 їм також допомагав. Після закінчення ремонту ОСОБА_6 та ОСОБА_1 постійно проживали у цій квартирі АДРЕСА_7 до смерті дружини.

Свідок зазначив, що вони проживали як подружжя, вели спільний побут і господарство (свідок разом з ними їздив до смт. Отинії, де вони всі працювали на городі); жили, на думку свідка, дуже добре і мирно. Купували спільно речі побутового вжитку (вікна, телевізор), робили ремонт після затоплення їх квартири. Приблизно у 2005-2006 роках ОСОБА_1 подарував ОСОБА_6 каракулеву шубу.

Саме в квартирі АДРЕСА_4 приймала людей з приводу роботи, пов`язаної з участю у польському товаристві.

Поховання ОСОБА_6 та встановлення надмогильного пам`ятника для неї, за словами свідка ОСОБА_19 , здійснював ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_9 , який є сусідом ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_8 , пояснив суду, що пару ОСОБА_1 і ОСОБА_6 він знав приблизно 17 років. Вони проживали на третьому поверсі у квартирі АДРЕСА_4 . Свідок кілька разів приходив до них у квартиру АДРЕСА_7 за проханням ОСОБА_1 щось поремонтувати; в квартирі завжди була ОСОБА_14 в домашньому одязі, займалася господарством, пригощала свідка ОСОБА_9 кавою. Навесні ОСОБА_14 завжди садила квіти на балконі квартири АДРЕСА_7 , які гарно цвіли. Обоє вони ходили на ринок, їздили в смт. Отинія на город.

Свідок вважав ОСОБА_1 та ОСОБА_6 сім`єю.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , який є знайомим ОСОБА_3 та земляком, повідомив суду, що у 2012 році у місті Івано-Франківську він випадково на ринку зустрівся з ОСОБА_3 , який повідомив свідку, що приїхав до сестри. В подальшому вони домовилися про зустріч, а зустрівшись, пішли до ОСОБА_6 в гості (квартира, в якій вони гостювали, за словами даного свідка, була на другому або на третьому поверсі). Загалом свідок ОСОБА_20 разом із ОСОБА_3 гостював у ОСОБА_6 4-5 разів, за час перебування у квартирі будь-якого чоловіка не бачив. Про сімейний стан ОСОБА_6 свідку нічого невідомо, оскільки він ним не цікавився.

Свідок ОСОБА_21 , яка є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 та родичкою ОСОБА_6 , пояснила суду, що їй нічого невідомо про відносини ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , оскільки між свідком ОСОБА_21 та ОСОБА_6 була велика різниця у віці, а тому свідок не запитувала у ОСОБА_6 про її особисте життя.

Свідок також повідомила суду, що приблизно у 2005-2007 роках її син навчався у коледжі у місті Івано-Франківську, і проживав близько 6 місяців у однокімнатній квартирі ОСОБА_6 №61. На той час ОСОБА_6 також проживала у квартирі АДРЕСА_9 , ночували з сином свідка у одній кімнаті. Після 2005 року свідок ОСОБА_21 приїздила на день народження до ОСОБА_6 , святкували у квартирі АДРЕСА_9 , ОСОБА_1 там не було.

Свідок також повідомила суду, що їй відомо, що ОСОБА_14 мала намір після своєї смерті залишити все своє майно батьку Відповідача, а потім самому Відповідачу ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_22 , яка зазначила себе дружиною свідка ОСОБА_20 (знайомого ОСОБА_3 ) пояснила суду, що у 2012 році після випадкової зустрічі її чоловіка з ОСОБА_3 на ринку, вона гостювала у ОСОБА_6 (квартира на другому поверсі). Розмовляли на тему чоловіків, ОСОБА_14 була негативно налаштована стосовно осіб чоловічої статі, була феміністкою.

Про ОСОБА_1 , як чоловіка ОСОБА_23 , свідку ОСОБА_22 нічого невідомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 , який є двоюрідним братом Відповідача ОСОБА_3 та троюрідним братом ОСОБА_6 , пояснив суду, що періодично він приїжджав в гості до ОСОБА_6 на свята та на дні народження. Приїжджав до квартири АДРЕСА_2 (період приблизно 1997-2000 роки).

Як зазначив свідок, ОСОБА_14 чоловіка не мала, він від неї не чув про чоловіка; у зв`язку із різницею у віці питання особистого життя ОСОБА_6 свідок не з`ясовував.

Судом також встановлено, що протягом періоду з 1999 року по 16 квітня 2015 року ні Позивач, ані ОСОБА_6 у інших шлюбних відносинах не перебували.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 16.04.2015 року ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Івано-Франківську (том 1, а.с.4).

Наявним в матеріалах справи листом КЗ «Івано-Франківська станція швидкої медичної допомоги» від 02.01.2020 року № 2/01-22/03 (том 1, а.с.114) підтверджено, що виклик карети швидкої медичної допомоги до ОСОБА_6 в день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 було здійснено саме за адресою АДРЕСА_1 що підтверджується записами: «час 00:32 біль в серці», «1:01 помирає»).

Позивачем також надано Суду копію товарного чеку №50 від 16.04.2015 року про придбання ОСОБА_1 ритуальної атрибутики 16.04.2015 року на суму 1850,00 грн. (том 1, а.с. 37), а також документи на замовлення, виготовлення та встановлення надмогильних пам`ятників ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , фотознімки цих пам`ятників (том 1, а.с.119-125, 131-132).

Наявними в матеріалах справи фотокартками підтверджується той факт, що особисті речі ОСОБА_6 (одяг, прикраси, нагороди, ікони) знаходяться у квартирі ОСОБА_1 .

Крім того, Суд звертає увагу на те, що у своїй заяві до прокурора міста Івано-Франківська про злочин від 07.10.2015 року (том 1, а.с. 38) ОСОБА_3 самостійно охарактеризував ОСОБА_25 як «співмешканця» його двоюрідної сестри ОСОБА_6 .

За таких обставин, враховуючи все вищевикладене в сукупності, Суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази дають підстави дійти висновку про підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 1999 року по день смерті останньої ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

Сам факт реєстрації місця проживання ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_2 вищевказаного висновку не спростовує, як і автоматично не свідчить про проживання ОСОБА_6 протягом 1999-16.04.2015 року саме в даній квартирі АДРЕСА_9 .

Належних та допустимих доказів, які б спростовували дану обставину, Відповідачем та його представником Суду надано не було.

При цьому, Суд звертає увагу на те, що виходячи із закріплених процесуальним законом правил доказування у цивільній справі, саме Відповідач ОСОБА_3 , який заперечував проти позовних вимог, повинен спростувати за допомогою належних та допустимих доказів посилання Позивача на існування відповідного юридичного факту.

В даному випадку предметом позовних вимог є спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 -Й. однією сім`єю у період часу 1999 16.04.2015 роки.

Станом на час розгляду даної цивільної справи ОСОБА_6 - ОСОБА_26 померла. Будь-які висловлені за життя заперечення ОСОБА_6 щодо спільного проживання з ОСОБА_1 , докази на підтвердження будь-яких претензій Позивача чи ОСОБА_6 щодо факту їх спільного проживання в матеріалах справи відсутні.

Відтак, саме Відповідач ОСОБА_3 повинен спростувати належними доказами доводи Позивача щодо його спільного проживання з ОСОБА_6 , оскільки він заперечував проти позову.

При цьому, Суд неодноразово наголошував на тому, що предметом позовних вимог в даному судовому провадженні не є майновий спір про спадкове майно, оскільки таких вимог Позивачем в даному провадженні не пред`являлось.

Відтак, посилання ОСОБА_3 на те, що померла ОСОБА_6 мала намір заповісти все належне їй майно саме йому, ОСОБА_3 , в даній справі не стосуються предмета доказування.

Щодо посилання Відповідача в судовому засіданні на ту обставину, що ОСОБА_1 був найманим працівником у ОСОБА_6 , Суд звертає увагу на необґрунтованість таких тверджень, оскільки Відповідачем будь-яких документів на підтвердження факту працевлаштування ОСОБА_1 , у роботодавця ОСОБА_6 не надано, як і не надано доказів наявності у ОСОБА_6 статусу підприємця з використанням найманої праці, чи інших обставин, які б свідчили про існування між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 трудових відносин.

Наявна в матеріалах справи копія трудової книжки ОСОБА_6 (том 1, а.с. 126-128) також таких даних не містить.

Наявність внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 190 Кримінального кодексу України (кримінальне провадження №0003810 від 12.11.2019 року) також не спростовує факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 протягом відповідного періоду часу однією сім`єю, як і не свідчить про вину будь-якої особи у вчиненні злочину.

Враховуючи вищевикладене, Суд звертає увагу на те, що в ході розгляду даної цивільної справи Позивачем доведено факт ведення ним та ОСОБА_6 спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що протягом відповідного періоду часу між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_7 , ведення спільного господарства та побуту (факт здійснення ремонту у квартирі, придбання речей побутового вжитку (телевізор, вікна), походи у магазин та на ринок, робота по городництву), факт наявності взаємних прав та обов`язків подружжя (спільне проживання у одній квартирі, турбота одне про одного, поведінка як подружжя) підтверджується показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , а також наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Щодо показань свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , які було викликано для надання пояснень в судові засідання за клопотанням Відповідача, то вказані свідки жодним чином не спростували факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю у період часу з 1999 по 16.04.2015 роки.

Так, вказані свідки зазначали про те, що вони не з`ясовували у ОСОБА_6 обставин її особистого життя, оскільки їх віддаляла різниця у віці, а також відмінність інтересів.

Та обставина, що ОСОБА_6 приймала вказаних свідків у гості у квартирі АДРЕСА_2 , також автоматично не свідчить про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не проживали однією сім`єю у період часу з 1999 по 16.04.2015 роки.

Крім того, ОСОБА_6 мала охоронюване Основним законом право на таємницю особистого життя і не зобов`язана була розголошувати обставини такого життя іншим особам (зокрема, свідкам ОСОБА_20 та ОСОБА_22 ).

При цьому, свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_24 самостійно в судовому засіданні зазначили про те, що на теми особистого життя з ОСОБА_6 не розмовляли у зв`язку з різницею у віці.

Суд також акцентує увагу на тому, що, оскільки період часу з 1999 по 2015 роки, який заявлений до встановлення як час спільного проживання у сімейних відносинах, віддалений у часі від моменту розгляду даної цивільної справи, Суд погоджується з тим, що Позивач об`єктивно позбавлений можливості надати документи на підтвердження факту існування у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 спільного бюджету. При цьому, питання щодо визнання будь-якого майна спільною сумісною власністю даних чоловіка та жінки в рамках цього судового провадження не поставлено (відповідних позовних вимог не заявлено), а тому факт наявності спільних коштів (який за загальних умов має особливе значення у справах про визнання майна спільною сумісною власністю) може підтверджуватися, в тому числі, показаннями свідків, які в судовому засіданні підтвердили, що сторони мали спільний сімейний бюджет, який витрачали на потреби їх сім`ї (ремонт, покупка товарів тощо).

Суд також звертає увагу на специфіку засобів доказування у справах про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки чинне законодавство не зобов`язує жінку та чоловіка під час спільного проживання фіксувати факти спільного проживання, наявності спільного бюджету та побуту, а також наявності взаємних прав та обов`язків подружжя.

Враховуючи все зазначене в сукупності, Суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про існування обставин, які дають підстави для встановлення в судовому порядку факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 1999 року по день смерті останньої ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо заяви Відповідача про застосування строків позовної давності в даній справі як підстави відмови в задоволенні позовних вимог, Суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Листом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори №1484/02-14/5 від 05.05.2015 року (том 1, а.с.8) ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та неможливістю довести факт проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 однією сім`єю не менше як п`ять років, та рекомендовано з даного приводу звернутись до суду.

В подальшому ОСОБА_1 звертався до суду з позовними вимогами про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно, про що вже було зазначено Судом вище.

Остаточне судове рішення суду касаційної інстанції було прийнято 18 квітня 2018 року (Постанова Верховного Суду від 18 квітня 2018 року), і в даному судовому рішенні зазначено, що «…зазначене не позбавляє позивача від пред`явлення позову на зазначених підставах із залученням до участі у справі інших спадкоємців».

Відповідно до ч. 2 ст.264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

З даним цивільним позовом ОСОБА_1 звернувся 25 липня 2019 року, тобто в межах строку звернення до суду, а тому заява Відповідача про застосування наслідків строку звернення до суду є безпідставною.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин Суд дійшов висновку про те, що Позивачем доведено належними і допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, відтак,Суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 3, 21,36 Сімейного кодексу України, пункту 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 , пунктів 2,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 , про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

2. Встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 1999 року по день смерті останньої ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.05.2021 року.

Суддя Домбровська Г.В.