Житомирський апеляційний суд
Справа №295/996/20 Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О.В.
Категорія 55 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі цивільну №295/996/20 за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» про визнання бездіяльності неправомірною

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визнати неправомірною бездіяльність (дії) Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок», яка полягає в ненаданні повної та достовірної інформації на його заяву від 15.09.2018, та зобов`язати відповідача надати повну та достовірну інформацію на його заяву від 15.09.2018.

В обґрунтування позовних вимог останній зазначав, що 15 вересня 2018 року він, як член Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок», направив на ім`я відповідача рекомендованим листом заяву про надання інформації та документів. Однак в порушення вимог Законів України «Про інформацію», «Про звернення громадян» та «Про кооперацію» відповідач не надав відповідь на заяву від 15.09.2018, чим, на думку позивача, порушив його права.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2020 року в задоволені позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 4300,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про закриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що районний суд при ухваленні оскаржуваного рішення порушив норми матеріального та процесуального права. Також судом не було взято до уваги, що відповідач не надіслав та не надав копію відзиву разом з додатками на позовну заяву ОСОБА_1 , чим позбавив його права подати відповідь на відзив. Крім того, не погоджується щодо стягнення із нього на користь відповідача витрат на правничу допомогу, вказуючи на те, що він є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом ІІ групи і має право на пільги для ветеранів та інвалідів війни, а тому на нього не можуть бути покладені судові витрати, понесені іншою стороною.

11 січня 2021 року від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу, заперечення щодо поданих заяв чи клопотань до суду не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами факт направлення ним заяви від 15.09.2018, її отримання відповідачем та допущену бездіяльність ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» по розгляду даної заяви.

Так, стаття 5 Закону України « Про інформацію» гарантує кожному право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Частини 1, 3 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» також передбачає, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 був членом Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» та є власником гаража АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з протоколу №6 засідання правління Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» від 18 січня 2020 року ОСОБА_1 виключено з її членів за несплату членських внесків протягом року (а.с.56).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач надав копії заяв від 15.08.2018 та від 15.08.2018, які адресовані голові правління міської громадської організації «ГК «Світанок» Заломському А.В., голові ревізійної комісії ОСОБА_2 і керівнику правління ОСОБА_3 .

У даних заявах позивач просив надіслати йому засвідчену копію рішення про встановлення правлінням на чолі з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розмірів внесків членів МГО «ГК «Світанок» на різній території (а.с.5), а у заяві від 15.09.2018, просив надіслати йому засвідчену копію рішення про встановлення правлінням на чолі з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розмірів внесків членів МГО «ГК «Світанок» на різній території (а.с.5 зв.)

На підтвердження факту направлення цих заяв надав копію поштової квитанції №55, виданої АТ «Укрпошта», яка датована 13.09.2018, про направлення

рекомендованого листа ОСОБА_6 та ОСОБА_2 а також копію поштової квитанції №55, виданої АТ «Укрпошта», яка датована 13.09.2018, про направлення рекомендованого листа ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (а.с.5, 5 зв.).

Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» регламентовано термін розгляду звернень, а саме вказано, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Таким чином, строк на надання відповіді на звернення починає обраховуватись з дня його надходження (отримання).

Пунктами 1.1, 2.1 Статуту Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» визначено, що організація є добровільним об`єднанням фізичних осіб, створеним на здійснення та захисту прав і свобод людини та громадянина, задоволення суспільних, зокрема, економічних, соціальних, культурних, освітніх та інших інтересів своїх членів та/або інших осіб та є правонаступником прав і обов`язків Гаражного кооперативу "Світанок" (), Міської громадської організації «ГК «Світанок», ГО «ГК «Світанок Авто».

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу приписів ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч.ч.1, 2, 8 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В силу приписів ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

З копії поштової квитанції №55, виданої АТ «Укрпошта», судом встановлено, що 13.09.2018 направлено рекомендований лист ОСОБА_6 , а з копії поштової квитанції №55, виданої АТ «Укрпошта», вбачається, що 13.09.2018 рекомендований лист був направлений ОСОБА_3 .

Однак, заяви, з приводу ненадання відповіді на які позивач звернувся до суду, датовані 15 вересням 2018 року, тобто двома днями пізніше від дати формування квитанцій АТ «Укрпошта». При цьому позивач не надав суду жодних доказів, які саме заяви були направлені ОСОБА_6 та ОСОБА_3 відповідно до квитанцій від 13.09.2018. Доказів, що рекомендовані листи направлялись іншому адресату, зазначеному в заявах - голові ревізійної комісії ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

Посилання позивача в позовній заяві на Закон України «Про кооперацію» не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 звертався із запитом до відповідача який має організаційно-правову форму громадська організація, та не являється кооперативом.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Підстави для закриття провадження у справі згідно положень п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України відсутні.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні питання розподілу судових витрат, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи позивач є інвалідом ІІ групи і має право пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, та на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору (а.с.3).

Крім цього, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с.3).

Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Між тим, позивач, будучи звільненим від сплати судового збору не звільняється від сплати решти судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, а отже в цій частині доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

У запереченнях, що містяться в апеляційній скарзі, позивач також вказує, що на нього не можуть покладені судові витрати понесені відповідачем, оскільки це суперечить нормам ст.5 Закону України «Про судовий збір», ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та положенням ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Так, відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Серед них пільги, яка б звільняла позивача компенсувати відповідачу понесені судові витрати при зверненні до суду з вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі немає.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання неправомірною бездіяльності Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» та зобов`язання надати інформацію, тобто із питань, які не зачіпають порядку, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосуються його соціального і правового захисту як ветерана війни.

По суті подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19.

Як вбачається з матеріалів справи, професійну правничу допомогу відповідачу надавала адвокат Струкова Л.В. Зазначені обставини підтверджені копією договору про надання правової допомоги від 06.11.2019 (а.с.57), копією ордеру про надання правової допомоги № НОМЕР_1 від 08.05.2020 (а.с.59), актом приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги (а.с.48,162), видатковими касовими ордерами від 22.06.2020 №161 на суму 3500 грн. та від 16.10.2020 р. № 248 на суму 1600 грн. (а.с.103, 163).

Враховуючи вищезазначене, а також складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову та значенням справи для сторони, суд першої інстанції правильно вважав, що підстави для покладення на позивача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 800 грн. за підготовку клопотання, в задоволенні якого судом було відмовлено, відсутні, у зв`язку з чим розмір судових витрат на оплату послуг адвоката зменшив на суму, яка становить плату за надання вказаної послуги.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 26 листопада 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді