ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/560/21 Справа № 210/6728/18 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на 1/8 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві спільної часткової власності належить 7/8 житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а 1/8 частка спірного будинку належить відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування, який вже після її звернення до суду, укладено між ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_1 . Земельна ділянка не приватизована, перебуває у користуванні. Оскільки 1/8 частка будинку є незначною (у загальній площі 9,4 кв.м, у житловій 6,5 кв.м), можливість виділення її в натурі з дотриманням вимог нормативних актів відсутня. Ані ОСОБА_3 (з часу відкриття спадщини 21 травня 2002 року), ані новий власник 1/8 частки будинку ОСОБА_1 у будинку не мешкають, не зареєстровані, їхній речей будинку немає. Крім того, вони не приймали участі у належному утриманні будинку, коштів на проведення ремонтних робіт не давали, не займаються його благоустроєм. Також сумісне володіння та користування будинком неможливе через конфліктні стосунки між ними. Нею, на депозитний рахунок суду внесена вартість 1/8 частки будинку, яка відповідно до висновку експерту складає 41 712, 00 грн., що значно перевищує вартість цієї частки на момент відкриття спадщини.

Разом із цим, недобросовісними діями відповідача ОСОБА_3 їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 5000,00грн. Так, нею під час перебування справи в суді передано сину право власності на спірну частку домоволодіння, що ускладнило розгляд справи. Крім того, дозволяла собі зневажливі висловлювання на її адресу та адресу її представників.

Тому, просила суд просила суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/8 частку житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі договору дарування, сплативши з депозитного рахунку суду грошову компенсацію в сумі 41 712,00 грн.; визнати за нею право власності на 1/8 частку зазначеного житлового будинку; стягнути з відповідачів солідарно судові витрати у справі; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/8 частку житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що у цілому загальною площею 74,9 кв.м., житловою площею 52,3 кв.м., складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок літ. «А-1»; літня кухня літ. «Б»; літня кухня літ. «В»; вбиральня літ. «Д»; сарай літ. «Ж»; сарай літ. «И»; гараж літ. «З»; огорожа №1-№5; водо колонка літ. «І» та «ІІ»; замощення літ. «ІІІ» та «ІV», яка належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування, реєстраційний номер 141, укладеного 14 березня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Маховською С.Л., сплативши з депозитного рахунку суду грошову компенсацію в сумі 41 712,00 грн. (сорок одну тисячу сімсот дванадцять гривень 00 коп.).

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що у цілому загальною площею 74,9 кв.м., житловою площею 52,3 кв.м., складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок літ. «А-1»; літня кухня літ. «Б»; літня кухня літ. «В»; вбиральня літ. «Д»; сарай літ. «Ж»; сарай літ. «И»; гараж літ. «З»; огорожа №1-№5; водо колонка літ. «І» та «ІІ»; замощення літ. «ІІІ» та «ІV».

Вирішено питання про судові витрати.

В решті вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що частина відповідача у спірному будинку є незначною, виділити цю частину будинку у натурі його власнику технічно неможливо, тому припинення права власності на частину не завдасть істотної шкоди його інтересам, як співвласника, оскільки ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_1 не проживали жодного дня в будинку, не приймали участі в утриманні будинку, а останній отримає вартість цієї частки, попередньо внесену позивачем на депозитний рахунок суду.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач чинила перешкоди відповідачам у користуванні житловим будинком, тому вони не мали змоги заселитися в спірне майно. Припинення права власності на його частину в спірному будинку завдасть йому істотної шкоди, згоди на отримання грошової компенсації за відповідну частинку він не надавав.

Від позивача ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає ухвалене у справі рішення законним та обгрунтованим, та просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування, укладеного між її матір`ю ОСОБА_6 та нею 08 вересня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Ситнік О.О. - належить 7/8 часток житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що у цілому загальною площею 74,9 кв.м, житловою площею 52,3 кв.м, складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок літ. «А-1»; літня кухня літ. «Б»; літня кухня літ. «В»; вбиральня літ. «Д»; сарай літ. «Ж»; сарай літ. «И»; гараж літ. «З»; огорожа №1-№5; водо колонка літ. «І» та «ІІ»; замощення літ. «ІІІ» та «ІV» (а.с.7,8); зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 08 вересня 2017 року (том 1 а.с. 9).

Земельна ділянка не приватизована і є комунальною власністю, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017, виданим 21 серпня 2017 року Державним кадастровим реєстратором Ковальчук І.І. Відділом у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, присвоєно земельній ділянці кадастровий номер :02:296:0018, площа земельної ділянки складає 0,048 гектарів. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (том 1 а.с.10-12).

Відповідачу ОСОБА_3 належала 1/8 частка спірного будинку з господарськими спорудами на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2017 року, яким визнано за нею право власності в порядку спадкування за законом (а.с. 48-51). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 05 вересня 2017 року (а.с.78).

З 14 березня 2019 року власником спірної частки є ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - право приватної спільної часткової власності виникло на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (реєстровий номер 141 від 14 березня 2019 року), посвідченого приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Мараховською С.Л. (а.с.123, 224, 225).

З довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної районної у місті ради Дніпропетровської області №2517 від 01 жовтня 2018 року вбачається, що станом на 01 жовтня 2018 року за спірною адресою зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.43).

Головою квартального комітету №19 Металургійного району м. Кривого Рогу Клімовою Л.І. посвідчено довідку відповідно до якої, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ніколи не були прописані та не проживали за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.241).

Згідно зі звітом про оцінку майна станом на 26 вересня 2018 рок вартість житлового будинку загальною площею 74,9 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 складає 194 760,00 грн. (а.с.24-37), тобто вартість 1/8 частки станом на 26 вересня 2018 року складала 24 345,00 грн.

Ухвалою суду від 25 лютого 2019 року задоволено клопотання представника позивача, у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлено питання: Чи є 1/8 частка власності незначною, чи може бути виділена в натурі у житловому будинку та господарчих спорудах у домоволодінні АДРЕСА_1 ? Яка вартість 1/8 частки у житловому будинку та господарчих спорудах у домоволодінні АДРЕСА_1 , на день проведення експертизи? (а.с.79, 80).

Висновком експерта №18/19 за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 02 квітня 2019 року встановлено - оскільки в нормативних документах відсутнє визначення понять «незначна частка» або «значна частка», експертом не може бути встановлено чи є 1/8 частка житлового будинку незначною. Але 1/8 частки, яка відповідає 9,36м2 загальної площі житлового будинку літ. «А-1», недостатньо на 20,64м2 (68,8%) для забезпечення нормативної вимоги п.2.22 ДБН В.2.2 -15-2005 про мінімальну площу однокімнатної квартири, яка складає 30м2. Після виконаного візуально-інструментального дослідження, аналізу технічної документації, методичних рекомендацій щодо проведення досліджень з розподілу та порядку користування нерухомим майном та аналізу будівельних норм і правил встановлено, що технічна можливість виділу в натурі 1/8 частки у житловому будинку АДРЕСА_1 , з дотриманням вимог нормативних актів у галузі будівництва, відсутня. Ринкова вартість 1/8 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , визначена порівняльним підходом з фізичним станом на час складання висновку 41712,00 грн. (а.с.88-116).

Згоди між позивачем та співвласником домоволодіння щодо припинення його права спільної часткової власності, з виплатою грошової компенсації, та визнання за нею права власності на спірну частку не досягнуто.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що технічно неможливо виділити 1/8 частки будинку в натурі його власнику та припинення права власності на 1/8 частку відповідача ОСОБА_1 не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки ані ОСОБА_3 , ані теперішній власник частки ОСОБА_1 не проживали жодного дня в будинку, не приймали участі в утриманні будинку, відповідач ОСОБА_1 в свою чергу отримає вартість цієї частки, попередньо внесену позивачем на депозитний рахунок суду.

Однак колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю таких висновків з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (стаття 358 ЦК України).

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 13 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16.

Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) звернула увагу на те, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Аналогічні висновки щодо застосування норм статті 365 ЦК України викладено також у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 344/120/16-ц, від 08 травня 2019 року в справі № 343/2271/16-ц (провадження № 61-32св19), від 18 липня 2019 року в справі № 210/2236/15-ц (провадження № 61-33924св18).

Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 не прописаний у будинку АДРЕСА_1 та в ньому не проживає, не є достатньою підставою у розумінні ст. 365 ЦК України для примусового припинення права співвласника на його частку.

У матеріалах справи відсутні докази наявності у ОСОБА_1 іншого належного йому на праві власності житла, крім 1/8 частки у житловому будинку АДРЕСА_1 , тому припинення права власності на 1/8 частку будинку завдасть істотної шкоди його інтересам, як співвласника.

Позивачем не доведено наявності умов, за яких є можливим примусове припинення права співвласника на частку відповідно до статті 365 ЦК України, а також того, що таке втручання у право власності відповідача є виправданим відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на та, що суд першої інстанції не надав належної оцінки межам допустимого (розумного) втручання у право власності ОСОБА_1 за встановлених судом обставин та того, чи дотримано справедливого балансу інтересів обох сторін відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 114,40 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2020 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на 1/8 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 114,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.М. Пищида