справа №643/3710/21
провадження №2/619/991/21
У Х В А Л А
18 травня 2021 м. Дергачі
Суддя Дергачівського районного суду Харківської області Калмикова Л.К., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,-
02.03.2021 позивач ОСОБА_1 , який проживаає у м.Дергачі Харківської обл., звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.
Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова Семенової Я.Ю. від 16.03.2021 цивільна справа за позовом ОСОБА_1 була передана до Дергачівського районного суду Харківської обл. у зв`язку з тим, що, як убачається з ухвали судді, «підсудність даної справи визначається за правилами виключної підсудності».
Матеріали справи надійшли до Дергачівського районного суду 17.05.2021.
Дослідивши позовну заяву, додані до неї матеріали, суд вважає, що цивільна справа підлягає направленню до Московського районного суду м.Харкова за підсудністю, виходячи з наступного.
За загальним правилом відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Ст. 30 ЦПК України передбачає виключну підсудність, а саме:
1. Позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
2. Позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.
3. Позови кредиторів спадкодавця, що подаються до прийняття спадщини спадкоємцями, пред`являються за місцезнаходженням спадкового майна або основної його частини.
4. Позови до перевізників, що виникають з договорів перевезення вантажів, пасажирів, багажу, пошти, пред`являються за місцезнаходженням перевізника.
5. Справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває судно або до якого прямує, або порту реєстрації судна.
Позовна заява не підпадає під дію даної норми закону.
Як убачається з позову, відповідачка ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Московського району м. Харкова.
В ухвалі суду суддя покликається на ст.114 ЦПК України, яка передбачає подання позовів з приводу нерухомого майна за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Однак, дана правова норма не може застосовуватися при визначенні підсудності пред`явленого позову, оскільки у ньому ставиться питання визнання недійсним заповіту, а не визнання права позивачки на нерухоме майно чи інше речове право.
Згідно п.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. підсудність справ про спадкування визначається за правилами ст. 109 ЦПК. Позови щодо права спадкування за загальними правилами підсудності подаються до суду за місцем проживання (знаходження) відповідача, за винятком позовів щодо нерухомого спадкового майна, які подаються до суду за місцезнаходженням цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Позов про визнання заповіту недійсним не повинен розглядатися за правилами виключної підсудності, оскільки спір між сторонами виникає не з приводу нерухомого майна, а щодо дійсності заповіту. За результатом розгляду даної категорії справ, в разі задоволення позову, у позивача може виникнути право на спадкування, а не речове право на спадкове майно.
Така позиція відповідає висновкам Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ВССУ, зробленим в Аналізі судової практики внаслідок застосування судами роз`яснень, викладених у постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 23.01.2017р., пункт 15 якого не передбачає застосування виключної підсудності до вимог про визнання заповіту недійсним.
Отже, даний позов первісно було правильно подано до Московського районного суду м.Харкова.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що аналогічний позов про визнання даного заповіту недійсним було подано матір`ю позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 до Московського районного суду м.Харкова і рішенням Московського районного суду м.Харкова від 02.03.2015 (суддя Горбунова Я.М.) позов було розглянуто за територіальною підсудністю за місцем проживання відповідачки та задоволено.
Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської обл. від 24.07.2015 вказане рішення суду було скасовано, але не з підстав порушення правил підсудності.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Дана ухвала суду постановлюється, виходячи з норм діючого законодавства України, щоби унеможливити скасування судового рішення у даній справі з підстав недотримання правил підсудності, що передбачено ст. 378 ЦПК України.

Ст. 32 ЦПК України передбачає недопустимість спорів про підсудність, проте, в даному випадку спір місця не має, оскільки наявний очевидний факт про правильність подачі позову за територіальною підсудністю

Керуючись ст.ст. 27, 31 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним направити до Московського районного суду м. Харкова за підсудністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л. К. Калмикова