КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/5832/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року місто Київ

справа № 755/680/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Галагана В.І., повний текст рішення складено 10 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ Маркет» про стягнення не донарахованої заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 1142 грн. за роботу 16 квітня 2020 року у його не робочий день, як не донараховану заробітну плату.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 05 вересня 2017 року між ним та відповідачем ТОВ «АТБ Маркет» було укладено безстроковий трудовий договір та він був прийнятий на роботу на посаду молодшого приймальника товарів у магазин «Продукти 908» місто Київ в ТОВ «АТБ Маркет».

Вказував, що наказом №72/2-к від 27 квітня 2020 року він був звільнений з роботи із записом у трудовій книжці про звільнення з 08 квітня 2020 року.

Зазначав, що відповідач звільнив його з роботи з 08 квітня 2020 року та обманним шляхом змусив працювати у його неробочий день 16 квітня 2020 року.

Позивач посилався на те, що він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив вказати, яку суму йому сплатило ТОВ «АТБ Маркет» за роботу 16 квітня 2020 року.

Листом від 28 грудня 2020 року ТОВ «АТБ Маркет» повідомило, що загальна сума, сплачена позивачу за 8 змін, відпрацьованих позивачем у квітні місяці 2020 року - 9136,40 грн.

Вказував, що розмір його зарплати за одну зміну становить 1142 грн. (9136,40 грн. : 8 = 1142 грн.).

Зазначав, що при його звільненні відповідачем було оплачено в одинарному розмірі його роботу 16 квітня 2020 року, який був для нього не робочим.

Позивач вважає, що відповідно до ч.4 ст.73 та ст.107 КЗпП Українивідповідач має сплатити йому за роботу у його неробочий день 16 квітня 2020 року 1142 грн. як не доплачену заробітну плату.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що він просив дослідити справу на предмет не донарахованої заробітної плати відповідачем, а суд першої інстанції дослідив справу на предмет заборгованості по виплаті заробітної плати позивачу, а це різні предмети.

Вказував, що праця, яку він вільно обирав та на яку вільно погоджувався, закінчилась з підстав припинення трудового договору і його розірвання з ініціативи власника: із його звільненням з роботи 08 квітня 2020 року. А тому, його робота на відповідача після 08 квітня 2020 року, не може вважатись такою, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджувався.

Вважає, що після його звільнення почалася робота на відповідача на нових умовах, на його умовах.

Зазначав, що його умови прості: оплатити його роботу 16 квітня 2020 року відповідно до статті 107 КЗпП України - у подвійному розмірі.

Посилався на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і дослідив справу на предмет заборгованості по заробітній платі за роботу 16 квітня 2020 року, а він просив дослідити справу на предмет не донарахованості заробітної плати відповідачем.

Від відповідача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував на те, що скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

19 квітня 2021 року від позивача надійшла заява, в якій останній вказував на те, що доводи викладені у відзиві є простою констатацією відповідачем законів та нормативних актів. Вказував, що відповідачем не приведено доводів, які б стосувалися предмету спору.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з такимвисновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та копії трудової книжки позивача, ОСОБА_1 наказом №146-к від 05 вересня 2017 року бувприйнятийна роботу в ТОВ «АТБ Маркет» на посаду молодшого приймальника товарів.

Наказом директора з персоналу ТОВ «АТБ-Маркет» №72/2-к від 27 квітня 2020 року позивача було звільнено з роботи в ТОВ «АТБ Маркет» з посади молодшого приймальника товарівмагазину продукти-908 місто Київ на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з прогулом без поважних причин.

Підстава: наказ про дисциплінарне стягнення за прогул у вигляді звільнення ОСОБА_1 від 27 квітня 2020 року.

З листа ТОВ «АТБ Маркет» від 30 вересня 2020 року №М-2020-4812, який був направлений позивачу у відповідь на його заяви від 19 вересня 2020 року на 21 вересня 2020 року вбачається, що відповідно до табелю обліку використання робочого часу за квітень 2020 року ОСОБА_1 відпрацював 8 днів (16, 17, 18, 19, 24, 25, 26, 27 квітня 2020 року), загальна кількість відпрацьованих годин 86,9. Кінцевий розрахунок проведений 27квітня 2020 року у розмірі 9136,40грн. за фактично відпрацьований час у квітні 2020 року.

04 грудня 2020 року позивач звернувся до ТОВ «АТБ Маркет»з заявою, в якій просив надати інформацію, яку суму йому сплатило ТОВ «АТБ Маркет» за роботу 16 квітня 2020 року.

У відповідь на заяву позивача від 04 грудня 2020 року, ТОВ «АТБ Маркет» листом від28грудня 2020 року №М-2020-6205 повідомило, що заробітна плата нарахована за фактично відпрацьовані години за місяць, в квітні 2020 року ОСОБА_1 відпрацьовано 86,9 годин (8 змін), за якінараховано 11349,58 грн., з цієї суми утримано 2213,18 грн., з яких ПДФО 2042,92 грн. та військовий збір 170,26 грн. Згідно видаткового касового ордеру у день звільнення 27квітня 2020 року ОСОБА_1 отримав9136,40 грн.

Отже, з боку роботодавця перед позивачем заборгованості по виплаті заробітної платине має.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 ст.233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно зч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України).

Статтею 73 КЗпП України визначено світкові і неробочі дні.

Частинами першою та другою статті 97 КЗпП України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно із ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до статті 29 вказаногоЗакону при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством.

Частинами першою та другою статті 107 КЗпП України визначено, що робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що відповідач звільнив його з роботи з 08 квітня 2020 року та обманним шляхом змусив працювати у його неробочий день 16 квітня 2020 року, а тому ТОВ «АТБ Маркет» мало сплатити йому за роботу у цей день у подвійному розмірі, однак оплатило в одинарному розмірі. Вважає, що відповідач за роботу у його неробочий день 16 квітня 2020 року повинен доплатити заробітну плату у розмірі 1142 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказував на те, що згідно графіку виходів працівників магазину «Продукти-908» на квітень 2020 року, із яким позивач був ознайомлений під підпис, позивач мав працювати у такі дні квітня 2020 року: 1, 2, 3, 8, 9,10,11, 16, 17, 18, 19, 24, 25, 26, 27; вихідними днями були: 4, 5, 6, 7,12,13,14, 15, 20, 21, 22, 23, 28, 29, 30. Оскільки 08 квітня 2020 року, 09 квітня 2020 року, 10 квітня 2020 року, 11 квітня 2020 року позивач мав виходити на роботу за графіком, але не виходив, позивач допустив порушення трудової дисципліни, яке виявилося у здійсненні ним прогулів у ці дні. Через порушення позивачем трудової дисципліни, наказом ТОВ «АТБ Маркет» від 27 квітня 2020 року № 72/2-к позивача було звільнено з ТОВ «АТБ Маркет». Зазначав, що дата 08 квітня 2020 року, яка проставлена у трудовій книжці позивача у колонці «Дата. Число/Місяць/Рік», була зазначена помилково, оскільки працівник відділу кадрів переплутав дату запису із першим днем прогулів позивача - 08 квітня 2020 року. Але оскільки позивач не звертався до ТОВ «АТБ Маркет» із відповідною заявою, така описка не була виправлена. Посилався на те, що позивач виходив на роботу 16 квітня 2020 року, 17 квітня 2020 року, 18 квітня 2020 року, 19 квітня 2020 року, 24 квітня 2020 року, 25 квітня 2020 року, 26 квітня 2020 року, 27 квітня 2020 року, що було би неможливим у випадку його звільнення 08 квітня 2020 року.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належним підтвердженням кількості фактично відпрацьованих годин, зокрема у надурочний час, вихідні та святкові дні (які підлягають оплаті), є табель обліку використання робочого часу.

За відсутності належного підтвердження фактичного залучення працівника до роботи у вихідні дні підстав для виплати йому грошової компенсації (пропорційно до кількості фактично відпрацьованих годин) за ці дні немає.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що 16 квітня 2020 року був святковим або не робочим днем.

Позивачем на підтвердження своїх вимог також не надано доказів про те, що 16 квітня 2020 року був не робочим днем.

Посилання позивача на те, що відповідач обманним шляхом змусив працювати його у неробочий день 16 квітня 2020 року колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 не надав.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення , а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права та колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права.

Крім того, відповідач ТОВ «АТБ Маркет»у відзиві на апеляційну скаргу просив стягнути з позивачана його користь витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

Згідно з ч.ч.2-4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічнийправовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно з ст.30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 лютого 2019 року між Адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС» та ТОВ «АТБ Маркет» було укладено договір №08/02-19/1про надання правової (правничої) допомоги, згідно умов якого Об`єднаннязобов`язалося надати клієнту правову (правничу) допомогу.

23 березня 2021 року між Адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС» та ТОВ «АТБ Маркет» укладено додаткову угоду до договору№08/02-19/1про надання правової (правничої) допомогивід 08 лютого 2019 року.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем булонадано: копію договору №08/02-19/1про надання правової (правничої) допомоги, копію додаткової угоди до договору№08/02-19/1про надання правової (правничої) допомогивід 08 лютого 2019 року, акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг за актом становить 4000 грн., з яких: перша конфіденційна зустріч уповноваженої особи клієнта із адвокатом для повідомлення обставин справи - 500 грн.; комплексний правовий аналіз адвокатом законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини - 500 грн.; друга конфіденційна зустріч уповноваженої особи клієнта із адвокатом для узгодження правової позиції ТОВ «АТБ Маркет» - 500 грн.; складання та направлення відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 - 2500 грн.

У заяві, яка надійшла до суду апеляційної інстанції від позивача, останній заперечував проти стягнення з нього витрат на правову допомогу.

Колегія суддів вважає, що зазначений у відзивіТОВ «АТБ Маркет» розмір витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. є завищеним, неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, належним чином не обґрунтованим та становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Беручи до уваги складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, не відповідності критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 1000грн.

Згідно з ч.ч.1, 2, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АТБ Маркет»витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ Маркет», місцезнаходження: місто Дніпро, проспект Олександра Поля, 40, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: