Справа № 521/658/20
Провадження № 2/521/651/21
08 квітня 2021 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді - Мирончук Н.В.,
секретаря судового засідання - Юраш К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала наступне.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.07.2011 року.
Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі рішення Савранського районного суду Одеської області, від 03.02.2014 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та визначено місце проживання дитини разом із матір`ю.
Як вказує позивач, рішенням Савранського районного суду Одеської області, від 18.04.2013 року, з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх заробітків (доходів) відповідача, до досягнення дитиною повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Окрім того, як вказала позивач, про стягнення аліментів в примусовому порядку відповідач знає, але рішення суду не виконує.
Враховуючи наведене, позивач, посилаючись на складений державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментах, та розрахунок, складений нею у відповідності до ст. 196 СК України, просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несплату аліментів за період з 01.01.2015 року по 01.01.2020 року, в розмірі 596421 (п`ятсот дев`яносто шість тисяч чотириста двадцять одна) грн. 42 коп..
У судове засідання, позивач не з`явилась, до суду її представник надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за зареєстрованою адресою місця його проживання (а. с. 37, 43, 46, 52, 57), згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а. с. 29).
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9).
Згідно рішення Савранського районного суду Одеської області, від 03.02.2014 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та визначено місце проживання дитини разом із матір`ю (а. с. 13 - 15).
Крім того, рішенням Савранського районного суду Одеської області, від 18.04.2013 року, з ОСОБА_2 були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх заробітків (доходу), але не менше, ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а. с. 10 - 12).
Також, зі змісту зазначеного рішення суду вбачається, що відповідач - ОСОБА_2 позовні вимоги визнав у повному обсязі (абз. 3 описової частини, а. с. 10).
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ч. 1 статті 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Також, відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до вимог ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Частиною 1 статті 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.
Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК, що суд мав урахувати при встановленні доведеності вини відповідача. Таку, позицію висловлено Верховним Судом у Постанові, від 17 жовтня 2018 року, у справі №359/9950/16-ц.
Враховуючи те, що зі змісту рішення Савранського районного суду Одеської області, від 18.04.2013 року, по справі № 512/239/13-ц, вбачається визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі (а. с. 10), а зі змісту розрахунків державного виконавця вбачається часткова сплата останнім аліментів на утримання дитини, з чого слідує висновок, про наявність вини ОСОБА_2 , як платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати.
На спростування зазначеного, відповідачем до суду не надано жодних доказів, хоча суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи відповідачу можливість прибути до суду, надати свої пояснення у судовому засіданні, але останній до суду не прибув та відзив на позов не надав, у зв`язку з чим, при ухваленні рішення, суд враховує докази, які наявні в матеріалах справи.
Згідно правового висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України, від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15 та від 16 березня 2016 року, у справі № 6-300цс16, за змістом статті 196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.
Велика Палата Верховного Суду в постанові, від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц зазначила, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Тобто, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.
Як вбачається з матеріалів справи, при визначенні розміру неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів позивач керувалася прикладом розрахунку пені за несвоєчасну сплату аліментів, наведену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц.
Згідно наведених в позовній заяві розрахунків, неустойка (пеня) за несвоєчасну сплату аліментів перевищує суму заборгованості, та складає 596421 (п`ятсот дев`яносто шість тисяч чотириста двадцять одна) грн. 42 коп..
З огляду на викладене, суд враховує позицію Верховного Суду та, у даному випадку керується нормами діючого законодавства, а саме ч. 1 ст. 196 СК України, відповідно до якої, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Зважаючи на діючі норми законодавства, суд зазначає, що законодавцем визначено право стягувача аліментів на стягнення неустойки (пені), однак її розмір обмежений ста відсотками заборгованості.
Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Тобто, виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ..
Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору про стягнення пені за прострочення сплати аліментів становлять 840,80 гривень.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи те, що витрати по сплаті судового збору про стягнення пені за прострочення сплати аліментів становлять 840,80 грн., позивач звільнена від сплати судового збору, а тому несплачену суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.
Керуючись ст. ст. 509, 549, 624 ЦК України, ст. ст. 180, 181, 196, СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 267, 268, 354, 355 ЦПК України, суд , -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, задовольнити частково.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів, з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук