ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2159/21
провадження № 2/753/4510/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кримчук Я. Р., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві про зобов`язання здійснити перерахунок щомісячних страхових виплат та стягнення компенсації,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві (далі по тексту - Управління Фонду, відповідач) про зобов`язання здійснити перерахунок щомісячних страхових виплат та стягнення компенсації.

Позов обґрунтований такими обставинами. 01.03.1984 позивач отримав трудове каліцтво, внаслідок якого став інвалідом 1-ї групи безстроково з постійним стороннім доглядом, паралічем обох ніг, 100 % втратою професійної працездатності, втратою контролю над функціями тазових органів. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2003 стягнуто з роботодавця ВАТ «Трест Київміськбуд-6» на користь позивача безстроково щомісячні виплати по компенсації витрат на звичайний догляд у сумі 26,60 грн/міс., що відповідало на той час 1,5 неоподаткованого мінімуму; сторонній догляд - 118 грн/міс., що відповідало на той час 1 мінімальній заробітній платі; побутову допомогу - 8,90 грн/міс., що відповідало на той час 0,5 неоподаткованого мінімуму. За Актом прийому-передачі № 10/184 від 09.06.2004 відповідач прийняв від роботодавця особову справу позивача. Наступного дня, 10.06.2004, відповідач прийняв постанову № 10/476 «Про продовження раніше призначеної страхової виплати ОСОБА_1 » та переказував страхові виплати на його банківський рахунок. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.10.2020 позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог до роботодавця про збільшення розміру відшкодування шкоди через те, що його особова справа по Акту прийому-передачі № 10/184 від 09.06.2004 була передана відповідачу. Позивач вважає, що відповідач не виконав свій обов`язок щодо здійснення перерахунку страхових виплат, оскільки розмір мінімальної заробітної плати в 2021 році змінився. Просив суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок страхових виплат, що були призначені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2003, починаючи з 17.04.2015, та стягнути з відповідача на його користь щомісячні виплати по компенсації на звичайний догляд у розмірі 1,5 мінімальної заробітної плати, що становить 9 000 грн/міс.; на сторонній догляд - 1 мінімальну заробітну плату, що становить 6 00 грн/міс.; побутову допомогу - 0,5 мінімальної заробітної плати, що становить 3 000 грн/міс.

Відповідач заперечував проти задоволення позову. Вказував, що прийнявши справу за Актом прийому-передачі продовжував здійснювати на користь позивача страхові виплати на його банківський рахунок від дня при значення, 10.06.2004, по листопад 2004 року включно. У подальшому позивач закрив свій банківський рахунок. Листом від 13.12.2004 він повідомив відповідача про відмову отримувати від Фонду будь-які кошти, внаслідок чого була винесена постанова «Про припинення страхової виплати та соціальних послуг» від 10.12.2004 № 09/592-3м та 20.12.2004 № 09/592. Оскільки відповідач відмовився від отримання виплат, в Управління Фондом відсутні правові підстави для проведення будь-яких нарахувань. Крім того, відповідач звертався до позивача з проханням виразити своє бажання отримувати страхові виплати шляхом подання відповідної заяви із зазначенням банківських реквізитів, проте отримав у відповідь безліч позовів до Управління, Виконавчої Дирекції Фонду з тотожними пов`язаними вимогами, які суперечать законодавству (а .с. 16-18).

Ухвалою від 09.02.2021 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а. с. 8, 9).

31.05.2021 від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі (а. с 21).

На виконання протокольної ухвали суду від 17.06.2021 від відповідача 12.07.2021 до суду надійшли докази по справі - копії рішень судів (25, 26).

Позивач у судове засідання не прибув, будучи належно повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а. с. 24). У позовній заяві та заяві від 31.05.2021 висловив свою позицію розглядати справу без його участі через стан здоров`я.

Представник відповідача, Огіна Л. С. , судове засідання не прибула, 27.07.2021 подала заяву про розгляд справи без її участі.

Згідно з частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом установлено, що 01.03.1984 позивач отримав трудове каліцтво, внаслідок якого став інвалідом І групи безстроково з постійним стороннім доглядом, паралічем обох ніг, повною втратою працездатності та втратою контролю над функціями тазових органів.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2003 стягнуто з тресту «Київміськбуд-6» на користь ОСОБА_1 вартість кімнатної крісло-коляски мод. М 201 - 1200 грн; вартість дорожньої крісло-коляски мод. 215 - 7200 грн; компенсацію вартості санаторно-курортних путівок за 1999-2000 роки - 4260 грн; 14990 грн на придбання транспортного засобу - автомобіля «Таврія» з ручним керуванням; щомісячні виплати по компенсації за постільну білизну в сумі 24,31 грн; 26,60 грн за звичайний догляд; 118 грн за сторонній догляд; 8,90 грн за побутову допомогу; 22,80 грн доповнення до додаткового харчування; 89,29 грн витрати на бензин, ремонт, технічне обслуговування автомобіля. В частині стягнення коштів по сплаті компенсації по санаторно-курортним путівкам за 1999-2000 роки: за 1999 рік в сумі 2010 грн, за 2000 рік в сумі 2250 грн допущено негайне виконання. Стягнуто з тресту «Київміськбуд-6» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2000 грн. Стягнуто з тресту «Київміськбуд-6» на користь держави державне мито в розмірі 285 грн (а. с. 2).

10.06.2004 Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України прийнято постанову № 10/476 «Про продовження раніше призначеної страхової виплати», якою продовжено виплату ОСОБА_1 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 356,07 грн. Виплату продовжено з 01 червня 2004 року безстроково на особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ОБУ, філія № 5398/442 (а. с. 3). Наразі позивач має відкритий рахунок в АТ «Альфа-банк» (а. с. 4).

Заявлені у справі вимоги щодо забезпеченням виконання чинного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2003 за умови підтвердженого факту переходу до відповідача обов`язку зі сплати та перерахунку позивачу присуджених у 2003 році виплат підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.05.2020 у справі N 761/21898/16-ц (пункт 49), розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача про перерахунок стягнутих 25 листопада 2003 року Голосіївським районним судом міста Києва (справа N 2-3306/17 2003) з Відкритого акціонерного товариства Трест Київміськбуд-6" на користь позивача щомісячних виплат на підгузки в сумі 2 539,80 грн і на ліки в сумі 662,64 грн, починаючи з 9 квітня 2015 року, та зобов`язання відповідача на майбутнє зі зростанням цін у торговельній мережі проводити перерахунки виплат на ліки та підгузки за заявою позивача.

З доданих відповідачем судових рішень, зокрема з постанови Київського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року по справі № 761/17926/17, судом установлено, що «…страхові виплати ОСОБА_1 проводилися управлінням виконавчої дирекції Фонду у м. Києві в повному обсязі з червня по листопад 2004 року включно, проте 30.11.2004 року Московським відділенням Ощадбанку № 5398/442 повернуті нараховані за жовтень місяць та листопад кошти з припискою «повернуто в зв`язку з закриттям особового рахунку.

Починаючи з 01.12.2004 року страхові виплати припинено за відмовою потерпілого ОСОБА_1 отримувати страхові виплати від Фонду.

Потерпілий закрив особові рахунки та відмовився отримувати кошти, попередивши управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві про це листом від 13.12.2004 року.

Постановою управління виконавчої дирекції Фонду м. Києві № 09/592-Зм від 10 грудня 2004 року ОСОБА_1 припинено виплату медичної та соціальної допомоги з 01 грудня 2004 року у зв`язку з відмовою отримувати кошти від Фонду та закриття особового рахунку в банку.

Постановою управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві від 10.12.2004 № 09/592-Зм позивачу припинено виплату щомісячної страхової грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності на підставі його заяви від 13.12.2004…».

У цій справі позивач просив стягнути з відповідача витрати на лікування в Інституті Урології НАМН України в розмірі 3292,73 грн.; витрати на бензин для проїзду в суд в розмірі 134,61 грн., кошти на додаткові, невраховані витрати в розмірі 30000,00 грн.; моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на отримання виплат, проте добровільно відмовився від отримання страхових виплат у 2004 році та в подальшому не звертався із заявами про поновлення таких виплат до відповідача, соціальні виплати позивачу припинені за його заявою.

Суд апеляційної інстанції постановою від 25 лютого 2021 року залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Постанови відповідача про припинення страхових виплат були предметом розгляду справи № 640/19132/19. Так, ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві про визнання нечинними постанов про припинення страхової виплати та соціальних послуг від 20.12.2004 № 09/592, від 10.12.2004 №09/592-3м; визнання нечинною заяву ОСОБА_1 від 13.12.2004, як таку, що подана внаслідок обману зі сторони Фонду; визнання нечинною відповідь від 02.10.2019, як такою, що суперечить Закону №1105 та судовим рішенням, які набрали законної сили.

В ході розгляду цієї справи було встановлено, що «…25.11.2003 року Голосіївський районний суд міста Києва у цивільній справі № 2-3306/17 2003 ухвалив рішення, яке набрало законної сили.

Згідно з цим рішенням суд стягнув з ВАТ "Трест Київміськбуд-6" на користь позивача заборгованість з виплат за підгузки у розмірі 6 392,03 грн, за придбання ліків у розмірі 869,41 грн, відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 грн, а також зобов`язав ВАТ "Трест Київміськбуд-6", починаючи з 16.11.2003 року, сплачувати на користь позивача щомісячно витрати на підгузки у розмірі 322,83 грн і на ліки - у розмірі 43,45 грн, а на майбутнє зі змінами цін - проводити відповідні перерахунки виплат на придбання підгузків і ліків.

25.12.2003 року на підставі вказаного рішення суд видав виконавчий лист.

Згідно з Актом № 10/148 від 09.06.2004 року СУ-54 ВАТ Трест "Київміськбуд" передало до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві особову справу потерпілого на виробництві ОСОБА_1 №10/184-476.

10.06.2004 року відповідач прийняв постанову № 10/476, якою продовжив позивачу страхову виплату у вигляді витрат на медичну та соціальну допомогу.

У заявах від 12.11.2004 року та від 13.12.2004 року позивач повідомив відповідача про небажання отримувати від організації будь-які виплати.

З 01.12.2004 року на підставі постанови від 10.12.2004 року № 09/592-3м відповідач припинив виплачувати позивачу щомісячні виплати на медичну та соціальну допомогу (постійний сторонній догляд і побутове обслуговування) з огляду на відмову позивача одержувати такі виплати та закриття ним банківського рахунка.

Листом від 02.10.2019 р. за №2-07-Д-771з-780 у відповідь на звернення позивача повідомлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.03.2017 р. №755/8405/15-ц постанов про припинення страхової виплати та соціальних послуг від 20.12.2004 №09/592, від 10.12.2004 №09/592-3м визнано чинними; заяву від 13.12.2004 р. неможливо визнати нечинною та рекомендовано позивачу написати заяву про продовження виплати щомісячних страхових виплат…».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року позовні вимоги в частині визнання нечинними постанов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві про припинення страхової виплати та соціальних послуг від 20.12.2004 № 09/592, від 10.12.2004 №09/592-3м - залишено без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Суд звернув увагу, що питання нарахування та виплати позивачу страхової виплати та соціальних послуг Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві, зокрема, і після 2004 р., було предметом низки судових проваджень, де вказані обставини досліджувалися та встановлювалися, в тому числі, у постановах Верховного Суду від 19.12.2018 р. у справі № 755/9304/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 р. у справі № 761/21898/16-ц.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року рішення суду першої інстанції залишене без змін.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції від 01 квітня 2001 року) особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов`язаних з виконанням ними трудових обов`язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Особам, які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку (пункт 2 статті 7 Прикінцевих положень Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин).

З наданих суду копій рішень судом встановлено, що прийнявши за Актом № 10/148 від 09.06.2004 особову справу позивача у відповідача виник обов`язок по сплаті позивачеві страхових виплат та наданню соціальних послуг. Виплати проводилися з червня по листопад 2004 року включно. Потім позивач закрив свій банківський рахунок та в заявах від 12.11.2004 року та від 13.12.2004 повідомив відповідача про небажання отримувати від організації будь-які виплати. Як наслідок, відповідач 10.12.2004 прийняв постанову № 09/592-Зм, якою з 01.12.2004 припинив виплати. Ця постанова є чинною не за рішенням суду не скасована. Позивач із новою заявою про продовження страхових виплат до відповідача не звертався.

На час призначення та припинення відповідачем виплати позивачу страхових сум правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві визначав Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»

Статтею 17 цього Закону (у редакції від 28 грудня 2014 року) передбачено, що спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (тут і далі у редакції від 28 грудня 2014 року) страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд соціального страхування зобов`язаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом.

За змістом частини першої статті 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною сьомою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до переліку страхових виплат визначено зокрема і страхові витрати на медичну та соціальну допомогу.

Статтею 37 вказаного Закону передбачено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат провадиться в разі: 1) зміни ступеня втрати професійної працездатності; 2) зміни складу сім`ї померлого. Перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. Таке перерахування провадиться з 01 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.

Згідно із частиною третьою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками медико-соціальної експертної комісії та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я застрахованого.

У частині восьмій статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (стаття 40 у редакції Закону від 22 лютого 2001 року) закріплено, що страхові виплати за поточний місяць провадяться протягом місяця з дня настання страхового випадку. Доставка і переказ сум що виплачуються потерпілим, провадяться за рахунок Фонду. За бажанням одержувачів ці суми можуть перераховуватися на їх особові рахунки в банку.

У пунктах 5 та 6 частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (стаття 38 у редакції Закону від 22 лютого 2001 року) передбачено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.

Позивач має право на отримання і перерахунок щомісячних виплат на звичайний, сторонній догляд та побутову допомогу, проте добровільно відмовився від отримання страхових виплат у 2004 році та в подальшому не звертався із заявами про поновлення таких виплат до відповідача, соціальні виплати позивачу припинені за його заявою.

Здійснити перерахунок страхових виплат, які не виплачуються, неможливо, а тому позов задоволенню не підлягає.

Оскільки приписи чинного законодавства не передбачають обов`язку відповідача перераховувати страхові суми, виплату яких було припинено у зв`язку із відмовою від їх отримання і позивач не звертався до відповідача із заявою про поновлення страхових виплат відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що відмова у задоволенні позовних вимог не позбавляє позивача права звернутися до відповідача із заявою про поновлення страхових виплат.

З огляду на результат розгляду справи та звільнення позивача від оплати судового збору підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволення позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві про зобов`язання здійснити перерахунок щомісячних страхових виплат та стягнення компенсації.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: