Справа № 758/9357/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2021 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Жванко О.Є., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 16.11.2015 року о 10 год. 30 хв., відповідач, керуючи автомобілем марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , на нерегульованому перехресті вул. Санаторна - вул. Ново-Дарницька в м. Києві, рухаючись другорядною дорогою по вул. Санаторна в м. Києві, у порушення вимог п 16.11 Правил дорожнього руху України, не надала дорогу автомобілю «MAN» державний номерний знак НОМЕР_2 (який належить позивачу на праві приватної власності), під керуванням ОСОБА_3 , який рухався головною дорогою по вул. Ново-Дарницька, внаслідок чого, сталось зіткнення вказаних транспортних засобів, що призвело до їх пошкодження.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02.07.2018 року відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України - зазначеної ДТП, та звільнено від відповідальності внаслідок закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Дана постанова була оскаржена, але Київський апеляційний суд 28.11.2018 року залишив оскаржувану постанову Дарницькою суду - без змін.

Отже, з рішень судів вбачається факт вини відповідача у вчиненні ДТП.

Згідно звіту № 3193 про оцінку транспортного засобу від 29.12.2015, який виконано оцінювачем ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту становить - 103 952 гривень 37 копійок, вартість матеріального збитку становить - 36 510 гривень 01 копійки.

Позивач звернувся до ПАТ «Страхова компанія «УСГ» і йому було сплачено страхове відшкодування за розмір матеріального збитку на підставі звіту - 36 510 грн. 01 коп.

Позивач неодноразово звертався до відповідача про виплату матеріальної шкоди, а саме, про стягнення різниці між фактичним розміром школи і страховою виплатою, але відповідач не має наміру відшкодовувати шкоду в позасудовому порядку.

Вважає, що відповідач повинна нести відповідальність за заподіяння джерелом підвищеної небезпеки - шкоду, оскільки її вина визнана судом.

Відповідно звіту та з урахування виплати страховою компанією збитку, розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню із відповідача становить - 67 442 тис. грн. 36 коп. Просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 67 442,36 грн та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

17.07.2019 року на підставі автоматизованого розподілу судових справ між суддями справу передано на розгляд судді Корніловій Ж.О.

01.10.2020 року на підставі повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями справу передано на розгляд судді Гребенюку В.В.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.11.2020 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

До суду надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що у змісті позовної заяви позивач визнає те, що згідно звіту № 3193 про оцінку транспортного засобу від 29.12.2015 року, вартість матеріального збитку завданою власнику автомобіля становить 36 510, 01 гривні, які йому було сплачено ПАТ «Страхова компанія «УСГ». За результатами проведення перевірка обставин ДТП, працівниками патрульної поліції м. Києва стосовно відповідача було складено адміністративний протокол за порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Під час розгляду справи про адміністративні правопорушення № 753/665/16-п Дарницьким районним судом міста Києва, відповідачем було заявлено клопотання про залучення по справі, в порядку ст. 273 КУпАП, судового експерта з державної експертної установи. В подальшому, було призначено судову автотехнічну експертизу, проведення якої було доручено судом зазначеному залученому експерту та постановлено перед ним запитання. ОСОБА_3 та його захисником було підтримане дане клопотання і суддею було ухвалено постанову про призначення у справі експерта з числа експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експерта поставлено ряд питань. У зв`язку з тим, що поставлені експертам запитання потребували як спеціальних знань щодо механізму ДТП так і в області трасології, експертизу було проведено комісією експертів КНДІСЕ в складі старшого судового експерта відділу автотехнічних досліджень Коваленка В.В., старшого судового експерта відділу автотехнічних досліджень Калмикова С.В. та завідувача відділом автотехнічних досліджень Борщевського П.Г. , який має кваліфікацію судового експерта, в тому числі, і щодо транспортно-трасологічних досліджень. У зв`язку з тим, що в результаті проведення даної судової експертизи в діях водія ОСОБА_3 було встановлена невідповідність вимогам 12.4 ПДР, яка знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, стосовно нього працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_3 було направлено до Дарницького районного суду міста Києва і в подальшому об`єднано зі справою відносно відповідача. Зазначає, що враховуючи відсутність вчинення порушень ПДР України з боку відповідача та вчинення вказаних порушень ОСОБА_3 , внаслідок чого позивачеві було завдано майнової та немайнової шкоди, вимоги позивача що викладені у його позовній заяві не відповідають вимогам: ч.1, ч. 2 ст. 22, ч. 2 ст. 23, ч. 1 ст. 1187, ст. 1188, ст. 1166 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-ІV.

Сторони належним чином повідомлені про дату час та місце судового засідання у судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що що 16.11.2015 року о 10 год. 30 хв., відповідач, керуючи автомобілем марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , на нерегульованому перехресті вул. Санаторна - вул. Ново-Дарницька в м. Києві, рухаючись другорядною дорогою по вул. Санаторна в м. Києві, у порушення вимог п 16.11 Правил дорожнього руху України, не надала дорогу автомобілю «MAN» державний номерний знак НОМЕР_2 (який належить позивачу на праві приватної власності), під керуванням ОСОБА_3 , який рухався головною дорогою по вул. Ново-Дарницька, внаслідок чого сталось зіткнення вказаних транспортних засобів, що призвело до їх пошкодження.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02.07.2018 року відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України - зазначеної ДТП, та звільнено від відповідальності внаслідок закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 28-31).

Київський апеляційний суд 28.11.2018 року залишив оскаржувану Постанову Дарницькою суду - без змін (а.с. 32-35).

Згідно звіту № 3193 про оцінку транспортного засобу від 29.12.2015, який виконано оцінювачем ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку становить - 36 510 гривень 01 копійки (а.с. 14-18).

Позивач звернувся до ПАТ «Страхова компанія «УСГ» і йому було сплачено страхове відшкодування за розмір матеріального збитку на підставі звіту - 36 510 грн. 01 коп (а.с. 27).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно приписів ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 цього Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 цього Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 цього Кодексу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Однак, доказів того, що відповідач, винен у вчиненні дорожньо-транспортній пригоді та наявний прямий наслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди, що є умовою для виплати страхового відшкодування, позивачем не надано.

Також, суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що враховуючи відсутність вчинення порушень ПДР України з боку відповідача та вчинення вказаних порушень ОСОБА_3 , внаслідок чого позивачеві було завдано майнової та немайнової шкоди, вимоги позивача що викладені у його позовній заяві не відповідають вимогам: ч.1, ч. 2 ст. 22, ч. 2 ст. 23, ч. 1 ст. 1187, ст. 1188, ст. 1166 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-ІV.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, а проведення експертизи для визначення розміру такої шкоди не є абсолютно необхідним. Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення, керуючись при цьому вимогами розумності і справедливості.

Пунктами 3, 9, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 5 вищевказаної постанови Пленуму, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На підтвердження понесеної моральної шкоди позивач не додає до позову жодного доказу понесення ним моральної шкоди, а тому його майновим правам та інтересам не було завдано шкоди.

Ураховуючи те, що суду доказів, якими підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру не надано, а також не обґрунтовано розмір моральної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже, у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без задоволення;

Повне найменування:

позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 );

відповідач - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 );

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України);

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Гребенюк