КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/1878/20 Головуючий у І інстанції Гончарук В.П.
Провадження №22-ц/824/6679/2021 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-танспортної пригоди.

УСТАНОВИВ:

в лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 14 квітня 2019 року, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «ЗАЗ - ДЕО», д/н НОМЕР_1 в м. Києві на пр. Ватутіна в м. Києві в стані алкогольного сп`яніння не маючи права керування автомобілем, скоїв ДТП, в наслідок якого автомобіль отримав механічні пошкодження. Своїми діями відповідач порушив п. 2.9 а ПДР України.

Даний автомобіль належить на праві власності позивачу та потребує відновлення на суму 111 771,56 грн.

Позивач зазначає, що протиправні дії відповідача спричинили порушення його життєвого укладу, у зв`язку з підписанням цивільно-правового договору № 10/1 з ТОВ «Спорт Евент Менеджемент», згідно якого вартість послуг склала 50 000,00 грн.

Крім того, позивач зазнав душевних страждань, які полягають у погіршенні стану здоров`я та порушенні ритму звичайного ритму життя, що призвело до втрати сну та душевних страждань.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 суму матеріальних збитків в розмірі 111 771,56 грн., упущену вигоду у розмірі 50 000,00 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн., та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що факт протиправної дії відповідача, внаслідок якої постраждав автомобіль позивача, є доведеним постановою Деснянського районного суду м. Києва від 08 листопада 2019 року у справі 754/15710/19, однак в данії постанові допущено описку, а саме різницю в датах 14 квітня 2019 року та 14 липня 2019 року, яку в подальшому було виправлено постановою Деснянського районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає не в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи не вбачається, що саме відповідач на момент ДТП, яка мала місце 14 квітня 2019 року о 16год. 05 хв. по пр. Ватутіна в м. Києві, був володільцем джерела підвищеної небезпеки , а тому вимоги до відповідача як до володільця транспортного засобу є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «ЗАЗ - ДЕО», д/н НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серія НОМЕР_2 . (а.с. 12).

14 квітня 2019 року близько 16 год. 05 хв., водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «ЗАЗ - ДЕО», д/н НОМЕР_1 в м. Києві на пр. Ватутіна в м. Києві в стані алкогольного сп`яніння не маючи права керування автомобілем скоїв ДТП, в наслідок якого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №186752, повторно протягом року, гр. ОСОБА_2 , 14 квітня 2019 р. о 16 год. 05 хв. по пр. Ватутіна, 5 в м. Києві керував транспортним засобом «DAEWOO SENS», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу "Драгер ARНК-0539" на місці в присутності двох свідків. Результат позитивний 1,59 проміле (а.с. 10).

В даному протоколі зазначено, що ОСОБА_2 позбавлений права керування Дніпровським районним судом м. Києва 11.05.2018 року.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія НК №731939 від 14 квітня 2019 року застосовано до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП (а.с.11).

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 08 листопада 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження по справі закрито, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с.40).

У даній постанові зазначено, що 14 липня 2019 року о 16 год. 05 хв. ОСОБА_2 , в м. Києві по пр. Ватутіна, 2, керуючи автомобілем «ЗАЗ Daewoo T13110» номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілем «Ford» номерний знак НОМЕР_3 , водій ОСОБА_3 , що призвело до механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 2.3 71;б», 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року уточнено постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 08 листопада 2019 року, зазначено вважати датою вчинення дорожньо-транспортної пригоди - 14 квітня 2019 року (а.с.60).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N6 від 27.03.92 року, «володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них».

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.ч.1,2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Частинами 1,3 ЦПК передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимоги ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1,2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України).

Відповідно до Звіту про оцінку транспортного засобу № 26-11/01/19 від 28 листопада 2019 року, складеного ТОВ «РМ Консалтинг», вартість відновлювального ремонту КТЗ - 111 771,56 грн., ринкова вартість - 65 989,45 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, внаслідок підпалу - 51 753,83 грн. (а.с. 13-17).

Тобто, із звіту № 26-11/01/19 вбачається, що перед оцінювачем було поставлено питання про визначення матеріального збитку завданого власнику автомобіля «ЗАЗ - ДЕО», д/н НОМЕР_1 внаслідок підпалу.

Оскільки, матеріали справи не містять відомостей про те, яких пошкоджень зазнав автомобіль марки «ЗАЗ - ДЕО», д/н НОМЕР_1 , у зв`язку із неправомірними діями відповідача, які призвели до ДТП 14 квітня 2019 року, тому судова колегія вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 матеріальних збитків є не доведеними.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, судова колегія вважає зазначити наступне.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказано в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму ВСУ №4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Оскільки, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що саме з вини ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було завдано матеріальних збитків, судова колегія вважає, що підстав для стягнення моральної шкоди немає.

ОСОБА_1 уклав 10 квітня 2019 року цивільно-правовий догові № 10/1 з ТОВ «Спорт Евент Менеджемент», із якого вбачається, що відповідач був володільцем на правових підставах транспортного засобу марки ЗАЗ - ДЕО», д/н НОМЕР_1 , або перебував у трудових відносинах з ТОВ «Спорт Евент Менеджемент».

Відповідно до п. 3.1. даного договору, вартість послуг (робіт) складає: 50 000,00 грн., в тому числі ПДФО 18% - 9000,00 грн., військовий збір 1,5 % - 750 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17 (провадження № 61-8307св18).

Таким чином, судова колегія вважає, що підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні, оскільки позивачем не надано суду та в матеріалах справи не міститься доказів завданих пошкоджень автомобілю марки ЗАЗ - ДЕО», д/н НОМЕР_1 , внаслідок ДТП 14 квітня 2019 року під керуванням відповідача.

Крім того, доказів перебування ОСОБА_2 в будь-яких цивільно-правових відносинах із ОСОБА_1 ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції останнім подані не були.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи позивачем не було наведено та належним чином підтверджено наявність жодного порушеного його права або оспорюваного інтересу, за захистом якого він звернувся до суду, колегія суддів констатує відсутність в даному випадку підстав для судового захисту таких прав, свобод та інтересів позивача, відтак й відсутність підстав до задоволення позову саме з цієї причини.

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, однак з інших, ніж це зазначено судом першої інстанції, підстав.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Д.О. Таргоній

С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко