ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 639/538/21

провадження № 22ц/818/6351/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Пилипчук Н.П., Хорошевського О.М.

перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині оскарження заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 квітня 2021 року в складі судді Марченка В.В. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення залишено без задоволення.

На вказані судові рішення 08 жовтня 2021 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року витребувано зазначену справу з суду першої інстанції.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 22 жовтня 2021 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить на період її розгляду та прийняття рішення по суті накласти арешт на два об`єкти нерухомості, зареєстровані на його ім`я, з метою не допустити їх незаконний продаж, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та домоволодіння АДРЕСА_2 ; а також своїм рішенням призупинити дії з виконання виконавчого листа № 639/538/21, виданого 02 червня 2021 року Жовтневим районним судом м. Харкова, в межах виконавчого провадження № 65937966 від 13 серпня 2021 року приватного виконавця Близнюкова Ю.В.

Відповідно до частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Виходячи з вимог закону колегія суддів вважає за можливе розглянути клопотання без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи клопотань, вважає, що в задоволенні клопотань ОСОБА_1 необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на його користь борг за договором позики від 30 липня 2017 року у розмірі 563 304,00 грн та судовий збір 5633,00 грн.

02 червня 2021 року на виконання зазначеного заочного рішення суду видано виконавчий лист (а.с. 86).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 30 червня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65937966 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа (а.с. 88-89).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07 липня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та 188/2160 і 940/2160 часток житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 . Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 30 червня 2021 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника, про що 02 липня 2021 року зроблено запис про обтяження (а.с. 98-101).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, до закінчення розгляду якої просив накласти арешт на його нерухоме майно та призупинити дії з примусового виконання оскаржуваного заочного рішення суду.

Дійсно, пунктом 6 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено такий захід забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Проте, ОСОБА_1 не оскаржує виконавчий документ, а подав апеляційну скаргу на заочне рішення суду.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Вказана норма містить імперативний припис, відповідно до якого виконавець зобов`язаний зупинити виконавче провадження за наявності підстав, передбачених в частині першій статті 38 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому закон не пов`язує реалізацію вказаних повноважень з ухваленням відповідного судового рішення.

Суд апеляційної інстанції не має повноважень вирішувати питання щодо зупинення виконання рішення суду першої інстанції, якщо останнє підлягає примусовому виконанню, оскільки наведене відноситься до виключної компетенції виконавця на підставі частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц, провадження № 61-13912св20.

Отже, у суду апеляційної інстанції немає підстав для зупинення проведення виконавчих дій. Приватний виконавець зобов`язаний зупинити виконавче провадження після отримання ним судового рішення про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення, за яким видано виконавчий документ, відповідно до статті 38 Закону України «Про виконавче провадження.

Щодо вимог ОСОБА_1 про накладення арешту на його майно з метою недопущення його незаконного відчуження, то вони також не підлягають задоволенню, оскільки жодним чином не відповідають меті вжиття заходів забезпечення позову, а стосуються лише інтересів відповідача. Оскільки ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення суду, за нею відкрито апеляційне провадження, то виконавче провадження з його примусового виконання підлягає зупиненню, що унеможливить відчуження майна відповідача в межах примусового виконання судового рішення.

У зв`язку з чим, клопотання ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 182, 381, 389 ЦПК України

у х в а л и в :

Клопотання ОСОБА_1 про накладення арешту на нерухоме майно та зупинення примусового виконання виконавчого листа № 639/538/21, виданого 02 червня 2021 року Жовтневим районним судом м. Харкова, по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її підписання, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді Н.П. Пилипчук

О.М. Хорошевський

Повний текст ухвали складено 25 жовтня 2021 року.