20.05.2021 227/727/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 травня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Голомідовій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в зазначеній квартирі до 2016 року мешкав її колишній зять ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де і був зареєстрованим. Фактично після 2016 року відповідач за вищевказаною адресою не проживає, а позивач змушена сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих в будинку осіб, що негативно відбивається на її матеріальному становищі. Позивач зазначає, що факт непроживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується відповідним актом, який додано до позову. Позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04.03.2021 року у вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву від відповідача до суду не надійшло.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином, від позивача в матеріалах справи міститься заява з проханням провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення. Від відповідача жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення.

Суд, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимоги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВМВ № 549098, посвідченого 11.03.2009 року державним нотаріусом Добропільської державної нотаріальної контори Молодняк О.В., копія Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 22262336, виданого 24.03.2009 року Добропільським бюро технічної інвентаризації та копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 18915725, виданого 11.03.2009 року Добропільською державною нотаріальною конторою (а.с. 13, 14, 15).

Згідно довідки № 02-29/192, виданої 03.02.2021 року Виконавчим комітетом Новодонецької селищної ради м. Добропілля, з 15.07.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 (а.с. 12). Вказаний факт також підтверджується копією особового рахунку № НОМЕР_1 , виданого за № 02-29/191 03.02.2021 року Виконавчим комітетом Новодонецької селищної ради м. Добропілля, на квартиру, розташовану за вказаною адресою (а.с. 11).

Позивачем також було надано до суду акт, складений 03.02.2021 року депутатом Новодонецької селищної ради Бобрун С.В., з якого вбачається, що ОСОБА_2 , 1979 р.н., з 2016 року зареєстрований, але фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вказані відомості підтвердили також сусіди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім`ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником.

При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, позивач як власник квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй вказаним майном на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача ОСОБА_2 у належній позивачу квартирі понад один рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позивач довів свої вимоги в частині визнання вказаної особи такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , і вони підлягають задоволенню.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 16, 317, 321, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 258-259, 280-282, 289 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця смт. Олександрівка Олександрівського району Донецької області, громадянина України, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 , на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_3 , понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Направити відповідачу копію заочного рішення суду в порядку, передбаченому ст. 272 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

сторони по справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя В.В. Корнєєва

20.05.2021