Єдиний унікальний номер 234/8198/19
Номер провадження 22-ц/804/188/21
Єдиний унікальний номер 234/8198/19
Номер провадження 22-ц/804/188/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Кішкіної І.В., Новікової Г.В,,

секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування (суддя першої інстанції Бакуменко А.В.),

В С Т А Н О В И В:

13 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування. Просила усунути від справа на спадщину ОСОБА_2 , після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18 вересня 2020 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась позивач, та подала апеляційну скаргу, вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтвання доводів скарги зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні необ`єктивно та не повно зазначає пояснення свідків, як з боку позивача так і з боку відповідача, які давали пояснення на користь вимог ОСОБА_1 . Суд першої інстанції не звернув уваги, що свідки з боку відповідача давали неправдиві пояснення і не дав їм наякої правової оцінки.

Наголошує на тому, що у судовому засіданні, суд першої інстанції досліджував докази надані позивачем, проте у своєму рішенні на них не послався, не дав ніякої правової оцінки. Це акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 01.09.2018 року в 14 годині 45 хвилин віл 02.12.2018 року, згідно ОСОБА_4 помер в наслідок атеросклеротичної хвороби серця та серцевої недостатності і що в крові виявлений етиловий спирт. Також не було звернуто увагу суду на відповідь державної прикордонної служби України від 22.07.2020 року, що ОСОБА_2 з 08.09.2015 року оп 07.09.2020 року за межи України не виїзджав. Також вказує, що відповідач знаходиться в Україні і навмисно не виконує ухвалу суду про обов`язкову явку і до суду не з`являється.

Суд першої інстанції не дослідив і не дав оцінки двом дорученням від 08.11.2016 року яким ОСОБА_3 уповноважував свою племінницю ОСОБА_5 на три роки бути його представником та продати квартиру, яка залишилась після смерті матері.

Суд першої інстанції не дав оцінки карті хворого ОСОБА_3 яка свідчить про погане здоров`я і що він часто хворів і потребував допомоги з боку відповідача.

Не звернув суд увагу на довідку про реєстрацію ОСОБА_3 в спірній квартирі АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності його матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що він в ній зареєструвався 07.11.2016 року.

ОСОБА_1 , просила рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від представника ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , надійшов відзив на апеляційну скаргу. На думку предсатвнка відповідача скарги не підялає задоволенню, оскільки, мотиви та підстави, зазначені в скарзі щодо скасування рішення є безпідставними та необгрунтуваними, а натомість рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права. Просив рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 вересня 2020 року залишити без змін.

Сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що у справі є розписки.

22.12.2020 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивача адвоката Склярова В.В. у зв`язку з його хворобою.

12.01.2021 року від представника позивача адвоката Склярова В.В. надійшло клопотання про повторне відкладення розгляду справи у зв`язку із локдауном та станом його здоров`я. На підтвердження знаходження на лікуванні представник не надав до суду будь-яких доказів.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 .

На день смерті, ОСОБА_6 належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 .

В даній квартирі станом на 02.11.2016 року був зареєстрований ОСОБА_3 , син померлої ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Свідоцтва про право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 не видавались.

Відмовляючі в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи позивачем не доведена.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Отже, відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги, а позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем третьої черги за законом.

З приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Частиною 2 статті 1259 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі № справа №552/4032/19, провадження №61-6897св20 від 05.11.2020 року.

У постанові від 24.06.2020 року по справі № 127/9778/17, провадження № 61- 3706св19 Верховний Суд зазначив, що безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю). Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Вирішуючи спір про усунення від права на спадкування, суд повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, необхідно встановити чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України у вказаній редакції суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що згідно акта проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 01 вересня 2018 року з ОСОБА_3 , встановлено, що ОСОБА_3 періодичний медичний огляд пройшов 02.01.2018 року і був визнаний придатним за професією електрогазозварника. ОСОБА_3 01.09.2018 року з початку і в перебігу зміни на погане почуття не скаржився.

Згідно з картою умов праці № 24 від 17.11.2016 року на робочому місці електрогазозварника сортопрокатного цеху, був забезпечений пільгами та компенсаціями за роботу в шкідливих умовах праці: пенсійне забезпечення за спиком № 2, щомісячна доплата за шкідливі умови праці, щорічна додаткаовм відпустка, безкоштовна видача молока.

01 вересня 2018 року ОСОБА_3 не виконував електрозварювальні роботи, не піддавався діям шкідливих і небезпечних виробничих факторів.

Згідно висновку заступника начальника відділу гігієни праці управління з питань праці Головного управління держпраці у Донецькій області медичний огляд ОСОБА_3 проходив відповідно до «Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій», затвердженого наказом МОЗ України від 21.05.2007 року № 246, визнавася придатним до роботи за професією електрогазозварник. Протипоказань за станом здоров`я за результатами медичного огляду не мав, періодичний медичний огляд працівники підприємства проходили у КМУ «Міська лікарня №3» м. Краматорськ. Останній медичний огляд ОСОБА_3 , проводився у жовтні грудні 2017 року картка працівника, який підлягає періодичному медичному огляду від 02.01.2018 року визнаний придаьним до роботи за професією електрогазозварник.

Смерть ОСОБА_3 1967 року народження настала у результаті захворювання: атеросклеротичної хвороби серця, ускладненої розвитком гострої серцевої недостатності, набярском головного мозку та легень. При судово-токсикологічному дослідженні № 8055 від 05.09.2018 року крові та сечі із трупа ОСОБА_3 у крові виявлений етиловий спирт у концентрації 0,34%, у сечі етиловий спирт не виявлений.

Посилання ОСОБА_8 у своїй позовній заяві стосовно того, що ОСОБА_3 тяжко хворів та потребував матеріальної допомоги жодним доказом не пітверджено та спростовано матеріалми справи, оскільки померлий ОСОБА_3 мав постійне місце роботи та отримував заробітну плату, пенсійне забезпечення та щомісячно шкідливі доплати за умови праці.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно тяжкової хвороби ОСОБА_3 , оскільки, вони спростовані актом проведення спеціального розслідування, відповідно до якого ОСОБА_3 , проходив медичні обстеження, та був визнаний придатний до роботи.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відсутності доведеної сукупності обставин для усунення відповідача від права на спадкування. Позивачем не доведено, а судом не встановлено, що відповідач ухилявся від допомоги батькові, який внаслідок цього потребуючи допомоги перебував у безпорадному стані.

Покази свідків, на які посилається сторона, не є належним та достатнім доказом наведених обставин, оскільки вказують на конкретні життєві факти щодо особистої допомоги кожного з них покійному. Відсутність, при цьому, сина покійного, на чому акцентує увагу сторона апелянта, саме по собі ухилення в наданні допомоги не підтверджує.

Судом правильно враховано, що покійний ОСОБА_3 мав засоби для існування, за медичними документами не визнаний потребуючим сторонньої допомоги, отримував догляд та допомогу від рідних. Тривала відсутність сина у житі батька, про що наголошує сторона позивача, сама по собі також не свідчить про ухилення відповідача від надання допомоги,

Інших доказів, які б підтверджували доводи апелянта судом не здобуто.

Позивачем не доведено сукупність обставин, які відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України можуть бути підставою для усунення від спадкування, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відмову у позові.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задвоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 вересня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.01.2021 року.

Судді: О. В. Халаджи

І.В. Кішкіна

Г.В. Новікова