Ухвала

20 травня 2021 року

м. Київ

справа № 363/1778/19

провадження № 61-8003ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» на постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року у справі за позовом Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за отримані послуги з опалення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» (далі - ВРКП «Вишгородтепломережа»)звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ВРКП «Вишгородтепломережа» надає послуги з централізованого опалення споживачам в оселі їх будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , в межах балансової належності. Відповідачі мешкають та є власниками квартири АДРЕСА_2 , користувалися комунальною послугою з централізованого опалення, яку позивач надавав відповідачам по березень 2016 року, саме по цей період виникла заборгованість, яку не сплатили відповідачі. У будинку створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шолуденка 6-В», яке і забезпечує надання послуги з централізованого опалення споживачам будинку. Між позивачем та відповідачами укладено договір про надання централізованого опалення від 05 жовтня 2015 року № 850300 та відкрито особовий рахунок на сплату за комунальні послуги. Згідно з пунктом 1 договору позивач зобов`язувався своєчасно надавати відповідної якості послуги з централізованого опалення, а відповідачі своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Крім того, про наявність заборгованості та обов`язок її сплатити, відповідачам повідомлялося попередженням, яке було направлено на їх адресу. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та статті 162 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Однак, відповідачі свої обов`язки не виконували та не зважаючи на повідомлення про борг, оплату послуг здійснювали частково, у зв`язку із чим, у них залишилася заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення у сумі 702, 40 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 серпня 2020 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВРКП «Вишгородтепломережа» заборгованість за опалення у розмірі 702,40 грн. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 серпня 2020 року скасовано та прийнято нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

ВРКП «Вишгородтепломережа» у травні 2021 року подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 703,40 грн, яка станом на момент подання позовної заяви і на час подання касаційної скарги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

У касаційній скарзі заявник посилається на підпункти «а», «б» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики є неспроможними. Посилаючись на наявність зазначених обставин, заявник не навів обґрунтованих доводів, у чому полягає фундаментальне значення розгляду справи для формування єдиної правозастосовної практики, доводи касаційної скарги зводяться до непогодження з оцінкою апеляційним судом доказів.

Посилання в касаційній скарзі на те, що заявник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді інших справ суд не приймає до уваги, з урахуванням наступного.

Так відповідно до статті 82 ЦПК України підставами для звільнення від доказування є наявність обставин, які визнаються учасниками справи або таких, які визнано загальновідомими, наявність обставин, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже виходячи із змісту вказаної норми склад учасників справи для наявності преюдиції має бути ідентичний.

Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень у справах № 363/1785/19 та 363/1784/19 є інший склад учасників, ніж у справі № 363/1778/19, а отже обставини встановлені у цій справі не можуть вплинути на результат вирішення зазначених вище справ.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ВРКП «Вишгородтепломережа» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» на постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року у справі за позовом Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за отримані послуги з опалення відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик