П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 367/754/20

Номер провадження 22-ц/824/3815/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Головачова Я. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Саранюк Л. П., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із заявою про скасування заходів забезпечення позову вжитих постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року, якою накладено арешт на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,4606 га, кадастровий номер :01:032:0072 та на Базу відпочинку сімейного типу, загальною площею 1083,5 кв.м., опис: гостьовий будинок літ. З, загальною площею 755,9 кв.м.; господарський корпус літ. І, загальною площею 255,6 кв.м.; барбекю літ. К, загальною площею 72,0 кв.м.; споруди № І, 1, 2.

Вказана заява обґрунтована тим, що у провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про поділ майна подружжя рішення по якій судом ще не прийнято.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року накладено арешт на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,4606 га, кадастровий номер :01:032:0072 та на Базу відпочинку сімейного типу, загальною площею 1083,5 кв.м., опис: гостьовий будинок літ. З, загальною площею 755,9 кв.м.; господарський корпус літ. І, загальною площею 255,6 кв.м.; барбекю літ. К, загальною площею 72,0 кв.м.; споруди № І, 1, 2.

Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності № 221765611 від 27 серпня 2020 року, право власності на земельну ділянку площею 0,4606га з кадастровим номером :01:032:0072 зареєстровано за ТОВ «Естіма Резіденс», яке не залучено до участі у справі, а база відпочинку сімейного типу, яка зареєстрована за ОСОБА_4 належить на праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , яка не була залучена до участі у даній справі. В подальшому, право власності на базу відпочинку було зареєстровано за ТОВ «Естіма Резіденс».

Враховуючи вищенаведене, заявник вважає, що його заява підлягає задоволенню.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2020 року (т. ІІІ а.с. 72-73) у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 26 грудня 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про скасування заходів забезпечення позову, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач по справі претендує на земельну ділянку площею 0,4606 га з кадастровим номером :01:032:0072 та базу відпочинку сімейного типу, що збудована на цій ділянці, які на момент звернення його до суду, належали його сину, відповідачу по справі ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 27 грудня 2011 року.

Скаржник зазначає, що позивач оспорює вищевказаний договір дарування зазначаючи про відсутність його згоди на укладення договору, що на думку скаржника суперечить п. 10 такого договору. Крім того, відсутність претензій до обдаровуваного протягом 9 років з моменту укладення договору дарування, свідчить про відсутність спору між його учасниками.

Таким чином, на думку скаржника, даний позов має штучний характер, а відтак, посилання позивача на потенційну можливість відчуження майна у спорі, не може бути достатньою підставою для накладення арешту на майно.

Скаржник зазначає, що під час розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову суд першої інстанції був зобов`язаний самостійно перевірити обставини набуття права власності на майно третьою особою, яка не залучена до участі у справі, що зроблено не було.

На думку скаржника, позивач та його представник навмисне не зазначили в заяві про забезпечення позову, в апеляційній скарзі поданій на ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову та під час надання пояснень в судовому засіданні Київського апеляційного суду про те, що власником майна є ТОВ «Естіма Резіденс», що і стало підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Скаржник зазначає, що оскільки база відпочинку була збудована за час перебування ОСОБА_4 у шлюбі з ОСОБА_6 , то вжиття заходів забезпечення позову порушують права останньої, яка не була залучена до участі у даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 січня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

01 лютого 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від позивача з відповідними підтвердженнями про направлення його всім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу, без змін.

Позивач зазначає, що якщо ОСОБА_6 є співвласником майна та перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 , то арешт не може бути скасовано до завершення розгляду справи по суті, оскільки вона не надавала згоди на передачу своєї частки до статутного капіталу ТОВ «Естіма Резіденс». Крім того, на думку позивача, оскільки мова йде про спірний договір, то дружина відповідача - ОСОБА_6 не набула права власності на земельну ділянку.

Позивач зазначає, що після дарування спірної земельної ділянки ОСОБА_4 , будівництво бази відпочинку на ній здійснювалось ОСОБА_2 під час перебування в шлюбі з позивачем, що свідчить про набуття останнім права власності на неї.

Крім того, на думку позивача, арешт на майно накладено в інтересах ОСОБА_2 та ніяким чином не порушує її права.

Позивач зазначає, що ОСОБА_6 не набула права власності на земельну ділянку та базу відпочинку, а тому, вона не має відношення до розгляду даної справи.

Позивач зазначає, що на час перегляд ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову судом апеляційної інстанції, йому не було відомо про внесення ОСОБА_4 майна до статутного капіталу ТОВ «Естіма Резіденс», що свідчить про реальну загрозу відчуження спірного майна та необхідність збереження заходів забезпечення позову.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4 - адвокат Ничик А. В. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Позивач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Крупнова Л. В. заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу, без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, яке входить до предмету позову, є співмірними з позовними вимогами про поділ майна подружжя, крім того, на даний час потреба у арешті вказаного майна, не відпала.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 03 листопада 2011 року між ТОВ «Ворзель-Кемп» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,4606 га, кадастровий номер: :01:032:0072, розташованої по АДРЕСА_1 (т. ІІ а.с. 28-30).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки № 216983668, дата, час формування: 20 липня 2020 року, земельна ділянка, площею 0,4606 га, кадастровий номер: :01:032:0072, яка розташована по АДРЕСА_1 , зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 на підставі договору дарування земельної ділянки від 27 грудня 2011 року. База відпочинку сімейного типу, загальною площею (кв.м.): 1083,5. Опис: гостьовий будинок літ. 3, загальною площею 755,9 кв.м.; господарський корпус літ. I, загальною площею 255,6 кв.м.; барбекю літ. К, загальною площею 72,0 кв.м.; споруди I, 1, 2 - зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації КС2 від 26 квітня 2012 року та технічного паспорту від 14 квітня 2020 року (т. ІІ а.с. 23-27).

Постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року накладено арешт на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,4606 га, кадастровий номер :01:032:0072 та на Базу відпочинку сімейного типу, загальною площею 1083,5 кв.м., опис: гостьовий будинок літ. З, загальною площею 755,9 кв.м.; господарський корпус літ. І, загальною площею 255,6 кв.м.; барбекю літ. К, загальною площею 72,0 кв.м.; споруди № І, 1, 2 (т. ІІ а.с. 129-134).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 221771105, дата та час формування: 27 серпня 2020 року, 21 серпня 2020 року право власності на базу відпочинку сімейного типу загальною площею 1083,5 кв.м. розташованої по АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «Естіма-Резіденс» (т. ІІ а.с. 146).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 221765611, дата та час формування: 27 серпня 2020 року, 21 серпня 2020 року право власності на земельну ділянку площею 0,4606 га з кадастровим номером :01:032:0072 зареєстровано за ТОВ «Естіма-Резіденс» (т. ІІ а.с. 147).

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов може бути забезпечено, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частиною 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи встановлюються на підставі доказів.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 вбачається, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що суд може скасувати заходи забезпечення позову у тому разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала.

Разом з тим, у своїй заяві про скасування заходів забезпечення позову заявник фактично оспорює правомірність вжиття судом заходів забезпечення позову. Проте, предметом розгляду в даній справі є не питання правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову, а наявність чи відсутність підстав для їх скасування.

Процесуальні дії суду щодо вжиття заходів забезпечення позову і їх скасування врегульовані окремими нормами, є різними за своїм юридичним змістом і за обставинами, які підлягають встановленню.

Так, відповідно до приписів ч.ч.7-10 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

За змістом вказаних норм скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатами розгляду справи і вирішення спору по суті чи залишенням позову без розгляду, або закриття провадження у справі.

Таким чином, враховуючи, що рішення по суті спору по вказаній справі судом прийнято не було, а того факту, що потреба у забезпеченні позову відпала, судом не встановлено, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, на які скаржник посилається як на підстави для скасування оскаржуваної ухвали, фактично стосуються оспорення правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову, що не пов`язано із їх скасуванням та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 19 травня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Я. В. Головачов

О. В. Шахова