Справа № 2-4989/11
Провадження № 6/946/162/21
УХВАЛА

17 травня 2021 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Баннікової Н.В.

при секретарі Зубенко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл заяву представника ОСОБА_1 адвоката Брильова Олександра Сергійовича про заміну сторони виконавчого провадження, визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Брильов О.С. звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи її тим, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.06.2012 року по цивільній справі № 2-4989/11 задоволено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитними Договорами № СМ-SME504/226/2008 та № СМ-SME504/232/2008 від 06 серпня 2008 року та 13 серпня 2008 року, відповідно, в загальній сумі 2 850 890,56 грн.

27.03.2013 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області видано виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в розмірі 2 850 890,56 грн.

Зазначив, що 26.12.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Фактор» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги № 26-12/20, за змістом якого до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Фактор» перейшло право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № СМ-SME504/226/2008 від 06.08.2008 року та кредитним договором № СМ-SME504/232/2008 від 13.08.2008 року із змінами та доповненнями, додатковими договорами, додатками, договорами про внесення змін та доповнень. За умовами цього ж договору ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Фактор» відступило право вимоги за кредитним договором № СМ-SME504/226/2008 від 06.08.2008 року та кредитним договором № СМ-SME504/232/2008 від 13.08.2008 року ОСОБА_2 , в зв`язку з чим просить замінити сторону виконавчого провадження стягувача з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ОСОБА_2

27.02.2020 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 у власність нежитлову будівлю загальною площею 452,7 кв.м. по АДРЕСА_1 в рахунок задоволення вимоги за виконавчим документом № 2/1510/1234/12, виданим 27.03.2013 року Ізмаїльським міськрайонним судом щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 2 850 890,56 грн. Оскільки обов`язок боржник виконано добровільно, просить визнати виконавчий документ № 2/1510/1234/12, виданий 27.03.2013 року Ізмаїльським міськрайонним судом, таким, що не підлягає виконанню.

Представник заявника подав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлена належним чином.

Вивчивши заяву та матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні заяви з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.06.2012 року по цивільній справі № 2-4989/11 задоволено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитними Договорами № СМ-SME504/226/2008 та № СМ-SME504/232/2008 від 06 серпня 2008 року та 13 серпня 2008 року, відповідно, в загальній сумі 2 850 890,56 грн.

27.03.2013 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області видано виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в розмірі 2 850 890,56 грн.

26.12.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Фактор» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до ч.1,2 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні, саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З положень ст.1054 ЦК України вбачається, що кредитодавцями в кредитних правовідносинах можуть бути банк або інша фінансова установа і цей перелік є вичерпним.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ, а, отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Така ж правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11.

Згідно ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, судом було достовірно встановлено, що договір відступлення права вимоги від 26.12.2019 року, укладенийміж ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Фактор» та ОСОБА_2 , не може бути підставою для правонаступництва ОСОБА_2 прав кредитора у зобов`язаннях ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитними Договорами № СМ-SME504/226/2008 та № СМ-SME504/232/2008 від 06 серпня 2008 року та 13 серпня 2008 року, оскільки у зобов`язаннях, які виникли на підставі кредитного договору, кредитором може бути лише спеціальний суб`єкт - банк або інша фінансова установа.

Крім того, у своїй заяві про заміну сторони виконавчого провадження заявник лише посилається на наявність договору про перехід права вимоги від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Фактор», проте, відповідних доказів суду надано не було.

Отже, у задоволенні заяви щодо заміни сторони виконавчого провадження слід відмовити.

При цьому, слід відмовити у задоволенні і заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Так, згідно ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Разом з тим, матеріали заяви не містять доказів відсутності обов`язку боржника перед позивачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Тому у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ч.5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 512, 515 ЦК, ст.ст. 55, 260, 353, ч. 2 ст.432, ст. 442 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Брильова Олександра Сергійовича про заміну сторони виконавчого провадження, визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Н.В.Баннікова