Справа № 296/2639/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Галагуза В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 88242,14 доларів США, що за курсом 15,86 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.01.2015 року складає 5425515 грн. 96 коп. станом на 28.01.2015 року за кредитним договором ZRZ0GK00004185 від 14 грудня 2007 року, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 87000,00 доларів США строком до 12.12.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Зобов`язання за вказаним договором забезпечено порукою, відповідно з договором від 14.12.2007 року № ZRZ0GK00004185 укладеним з поручителем ОСОБА_1 . В зв`язку з порушення зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 має заборгованість станом на 28.01.2015 року, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 88242,14 дол. США; заборгованості по процентам за користування кредитом 68299,54 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом 12876,00 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 156365,42 дол. США, а також штрафів - 15,76 дол. США (фіксована частина) та 16289,15 дол. США (процентна складова).

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 24 березня 2015р. (суддя Колупаєв В.В.) відкрито провадження по справі.

08.06.2015 року відповідачем ОСОБА_3 подано до суду зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору № ZRZ0GK00004185 від 14 грудня 2007р. року укладеного між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк».

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 10.12.2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору № ZRZ0GK00004185 від 14 грудня 2007р. року залишено без розгляду.

10.12.2015 року ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира призначено по справі судово-економічну експертизу.

23.02.2016 року на адресу суду надійшло повідомлення №974/15-25 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 02.06.2016 року поновлено провадження у справі.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Корольовського районного суду м. Житомира №184 від 12.05.2017 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 13.05.2017 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано судді Шалоті К.В. для розгляду.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 15 травня 2017р. (суддя Шалота К.В.) дану справу прийнято до провадження.

29.08.2017 року ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира призначено по справі судову економічно-бухгалтерську експертизу.

03.11.2017 року матеріали справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на проханням суду повернуто.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Корольовського районного суду м. Житомира №590 від 13.11.2017 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 14.11.2017 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано судді Галасюку Р.А. для розгляду.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2017р. (суддя Галасюк Р.А.) дану справу прийнято до провадження.

17.01.2018 року на адресу суду надійшло повідомлення №17966/17-45 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Корольовського районного суду м. Житомира №540 від 25.09.2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 25.09.2019 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано судді Адамовичу О.Й. для розгляду.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 07 жовтня 2019р. (суддя Адамович О.Й.) дану справу прийнято до провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 23.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Адаменко Т.С. подала до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника банку, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.3 т.2).

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Галагуз В.В. в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Галагуз В.В. зазначив, що позивачем не надано відповідних доказів видачі кредиту на придбання квартири, а згідно п. 7.1 кредитного договору мають бути видані касові документи. Також вказав, що позивачем безпідставно заявлено вимогу про стягнення відсотків, ставка яких 26.11.2008 року була змінена, не відображено перерахованих страхових виплат. Наголосив, що листом від 03.10.2008 року банк зміним умови кредитування шляхом збільшення кредитної ставки з 11,04% на 13,08% та не повідомив про ці зміни поручителя, у зв`язку з чим порука є припиненою.

Суд, заслухавши пояснення відповідача та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Галагуза В.В., розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 2007р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, з терміном кредитування до 13 грудня 2027р. включно, згідно якого передбачалося надання відповідачу ОСОБА_2 (позичальнику за договором) кредиту в розмірі 87 000,00 дол. США на наступні цілі: придбання нерухомості, а також у розмірі 21200,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з «20» по «25» число кожного місяця (п. 7.1. кредитного договору) (а.с. 15-17, 229-231).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 7.1. цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 7 договору.

Згідно з п. 2.1.1. кредитного договору, банк зобов`язується надати кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п. 7.1. даного договору, а також, за умови виконання позичальником умов, передбачених п. 2.2.7. даного договору.

Відповідно до п. 2.2.1 кредитного договору, позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, зазначені в п. 7.1. даного договору.

Згідно з п. 2.2.2. кредитного договору, позичальник зобов`язується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п. 7.1., 2.3.1., 2.3.2., 2.3.3., 3.1., 3.2. даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

Відповідно до п. 2.2.3. кредитного договору, позичальник зобов`язується сплатити банку винагороду згідно п.п. 7.1. та 6.2. даного договору.

Згідно з п. 2.2.4. кредитного договору, позичальник зобов`язується погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 7.1. та п. 2.3.3. цього договору.

Відповідно до п. 2.2.10. кредитного договору, при настанні випадків, передбачених п. 2.3.3. даного Договору, достроково погасити заборгованість перед Банком в повному обсязі.

Згідно з пунктом 4.1 кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі, який зазначено в пункті 7.4. договору, за кожен день прострочки.

Відповідно до п. 4.2 кредитного договору, у випадку невиконання банком зобов`язань по видачі кредиту згідно п. 2.1.1 даного договору за умови виконання позичальником зобов`язань, передбачених п.2.2.7 даного договору, банк сплачує позичальникові пеню в розмірі 0,1% від несвоєчасного наданої суми кредиту за кожний день прострочення виконання даного зобов`язання (за винятком випадків, передбачених п.2.3.6 даного договору). Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит виплат видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (виплати).

Згідно п. 7.1. кредитного договору, погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1083,48 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Відповідно до п. 7.1.1. кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит згідно порядку та в строки, які вказані у п. 7.1. Повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз. 1 п. 7.1. даного договору.

Згідно з п. 7.1.2. кредитного договору, у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 7.1.1. (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Відповідно до п. 7.3. кредитного договору, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека будинку будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобов`язань за даним Договором.

Судом встановлено, що позивач виконав свої договірні зобов`язання та видав відповідачу кредитні кошти. Однак, відповідно до п. 7.5. кредитного договору відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання по виплаті отриманих кредитних коштів у порядку та строки, визначені кредитним договором не виконував належним чином, в результаті чого утворилась заборгованість.

Разом з тим, суд не погоджується з розміром та видом заявленого до стягнення боргу.

Стосовно стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені суд зазначає наступне.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Пунктом 7.1.2 кредитного договору передбачено, що в разі порушення термінів оплати, передбачених пунктом 7.1.1 (в т. ч. оплати заборгованості в неповному обсязі), на 120 календарних днів сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості за кредитом), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Отже, узгодивши наведений пункт кредитного договору із позичальником, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом і використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Так, у п.7.1 кредитного договору визначено, що періодами сплати по кредиту вважати період з 20 по 25 число кожного місяця.

З розрахунку позивача вбачається, що останній платіж по кредиту було сплачено 20.11.2008 року.

Таким чином, строк виконання зобов`язань настав 31.03.2009 року, тобто останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Саме з цього моменту настав строк виконання кредитного зобов`язання позичальником у повному обсязі, а у банку припинилося право нараховувати проценти за користування кредитом відповідно до умов договору, після чого позивач не вправі здійснювати нарахування таких процентів.

Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитом нарахованих банком поза межами строку кредитування, тобто з 01.04.2009 року.

Така позиція суду відповідає правовому висновку наданого Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2020 року у справі №753/3403/18 (провадження № 61-113св20).

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню 86743,77 дол. США заборгованості по кредиту, в тому числі 964,96 дол. США простроченої заборгованості по кредиту станом на 31.03.2009 року, 4778,94 дол. США нарахованих процентів по кредиту станом на 31.03.2009 року (а.с. 8 т. 1).

Аналогічно, підлягають задоволенню частково позовні вимоги щодо стягнення пені, оскільки визначена обставина дострокового погашення кредитних зобов`язань, припиняє право на нарахування пені після настання цього строку.

Така позиція суду відповідає правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 року у справі №757/30494/15-ц (провадження № 61-12882св19).

Тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 541,03 дол. США, яка нарахована станом на 31.03.2009 року.

Стосовно стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом суд зазначає таке.

Згідно п. 7.1. кредитного договору вбачається, що щомісячний платіж включає 0,20% винагороди за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісячно.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2020 року № 236/2227/17 (провадження № 61-44007св18).

Суд зазначає, що нарахування винагороди за надання кредитних ресурсів (комісії) суперечить вимогам чинного законодавства України. Позивач не мав права встановлювати такі платежі, оскільки вони покладають на боржників обов`язок компенсувати можливі фінансові ризики банківської установи.

Оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої неможливе встановлення комісії, то позовні вимоги банку в частині стягнення комісії у розмірі 12876,00 дол. США не підлягають задоволенню.

Стосовно стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та штрафів суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 4.1 кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі, який зазначено в пункті 7.4. договору, за кожен день прострочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховуються. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на дату сплати.

Пунктом 4.3 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 55 грн від суми позову.

Згідно з п. 7.4. кредитного договору, при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

Судом було встановлено обґрунтованість нарахування пені у сумі 541,03 дол. США до 31.03.2009 року, у зв`язку з невиконанням зобов`язань.

Разом з тим, згідно з положенням статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2020 року у справі № 652/186/15-ц (провадження № 61-11219 св 18).

Оскільки судом встановлено обґрунтованість нарахування пені у сумі 541,03 дол. США, тому в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 155824,39 дол. США (156365,42 дол. США (заявлена пеня) 541,03 дол. США (пеня нарахована в межах строку дії договору) = 155824,39 дол. США) та штрафів в сумі 15,76 дол. США (фіксована частина ) і 16289,15 дол. США (процентна складова) слід відмовити.

Щодо договору поруку укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти..

Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19).

Таким чином, аналіз норми частини першої статті 559 ЦК України свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, виходячи з положень цієї норми слід вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання.

Для застосування цієї норми достатньо встановити такі зміни в основному зобов`язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов`язання). Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.

До таких висновків дійшла об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі 569/11865/16-ц (провадження № 61-18995сво18).

Крім того, у постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/7389/17 та від 29 травня 2019 року у справі № 910/11429/18 зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов`язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2020 року у справі № 705/3113/15 (провадження № 61-20552св19).

Так, згідно п. 1 договору поруки, предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, укладеним між банком та позичальником. Строк, розмір кредиту, цілі, відсотки, розмір кредиту на сплату страхових платежів, винагороду за надання фінансового інструменту, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості, відсотки за дострокове погашення кредиту за цим договором, зазначені у п. 16 цього договору.

Пунктом 16 договору поруки, особливі умови договору: предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № ZRZ0GK00004185 від 14 грудня 2007 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 87000,00 грн., а боржник повинен виконати зобов`язання з: повернення кредиту, наданого у вигляді, в сумі 11,04 у строк з 14.12.2007 року по 13.12.2027 року включно; сплати відсотків за користування кредитом у розмірі Одинадцять цілих чотири сотих відсотків за місяць у Період сплати з 20 по 25 число кожного місяця; щомісячно у період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1083,48 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом, відсотками, винагородою, комісією; сплати відсотків за користування кредитом при порушенні божником зобов`язань по погашенню кредиту в розмірі Нуль цілих відсотків за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Розраховані згідно цього пункту договору відсотки сплачуються боржником окремо понад суми щомісячного платежу за кредитним договором разом із несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу; сплаті винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, відповідно до умов та строків, передбачених кредитним договором. Погашення за кредитним договором здійснюється в строк з 20р. по 25р. або у строки згідно графіку погашення кредиту (Додаток 1 до Кредитного договору); сплати пені у розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Виконання зобов`язань зі сплати відсотків, винагороди за надання фінансового інструменту та комісії за користування кредитом, а також сплати інших винагород, штрафів та інших платежів, відшкодовувати збитки, витрати у відповідності, порядку та строки зазначені у кредитному договорі.

Згідно п. 13 договору поруки, зміни і доповнення до цього Договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Таким чином, поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором згідно кредитного договору на умовах та в межах, які були визначені на момент його укладання, при цьому збільшення меж відповідальності поручителя передбачається за умов укладання нової угоди (отримання згоди).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що банком в односторонньому порядку було збільшено розмір процентів за користування кредитними коштами, з 11.04 % до 13,8%, про що було повідомлено листом від 03.10.2008р. позичальника (а.с. 18).

Однак, будь-яких доказів про узгодження збільшення розміру процентів з поручителем матеріали справи не містять.

Вбачається, що зміна розміру процентної ставки призвела до збільшення обсягу відповідальності боржника, що підтверджується розрахунком самого позивача, зокрема, до збільшення процентних нарахувань.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про обґрунтованість доводів відповідача ОСОБА_1 щодо припинення поруки за договором від 14.12.2007р. згідно частини першої статті 559 ЦК України.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог заявлених до солідарного боржника ОСОБА_1 слід відмовити, у зв`язку з припиненням поруки.

Щодо заперечень представника відповідача, повідомлених в судових дебатах, про безпідсавність позову зважаючи на відсутність доказів видачі кредитних коштів (первинних документів), то виходячи з позиції Верховного суду, наявність договірних правовідносин встановлюється на підставі інших доказів в сукупності. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечував впродовж всього розгляду справи факту отримання кредиту. Крім того, про отримання кредитних коштів свідчить неодноразове погашення відповідачем позики у строки згідно умов договору (розрахунок позивача).

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № ZRZ0GK00004185 від 14 грудня 2007 року задовольнити частково, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 86743,77 дол. США, 4778,94 дол. США нарахованих процентів по кредиту станом на 31.03.2009 року та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 541,03 дол. США.

Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за кредитним договором № ZRZ0GK00004185 від 14 грудня 2007 року становить 92063,74 дол. США.

На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 983грн. 96 коп.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-91, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № ZRZ0GK00004185 від 14 грудня 2007р. в сумі 92063,74 дол. США, в тому числі: 86743,77 дол. США - боргу по кредиту, 4778,94 дол. США - нарахованих процентів по кредиту та 541,03 дол. США - пеня.

У задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_2 - відмовити.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" суму сплаченого судового збору у розмірі 983грн. 96 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ПАТ КБ "Приватбанк", місцезнаходження за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд.50, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 29.04.2021.