ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1067/21 Справа № 182/4364/19 Суддя у 1-й інстанції - Скрипченко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року

по справі за заявою представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог : приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дряблов Олександр Володимирович, приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іопель Сергій Олександрович про визнання недійсним довіреності і договору купівлі-продажу квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2019 року до Томаківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дряблов Олександр Володимирович, приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іопель Сергій Олександрович про визнання недійсним довіреності і договору купівлі-продажу квартири.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним довіреності і договору купівлі-продажу квартири, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріусНікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дряблов Олександр Володимирович та приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іопель Сергій Олександрович -задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 16, із забороною іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року.

У відзиві представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року та ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Томаківського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог : приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дряблов Олександр Володимирович, приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іопель Сергій Олександрович про визнання недійсним довіреності і договору купівлі-продажу квартири.

23 липня 2020 року представник позивача звернувся з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрованої за місцем проживання по АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 23.08.2019 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Іопелем С.О., зареєстровано за №3465.

В обґрунтування своєї заяви він зазначає, що спірна квартира протиправно перейшла у власність відповідача ОСОБА_5 , тому можливо, що вона в будь-який час може відчужити її на користь інших осіб.

Частинами 1, 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Також, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд визнати недійсною довіреність від 23.02.2016 року, зареєстровану в реєстрі за №157, посвідчену приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловим О.В., на підставі якої ОСОБА_3 та ОСОБА_6 уповноважили ОСОБА_1 розпорядитися квартирою АДРЕСА_1 та визнати недійсним договір купівлі-продажу цієї квартири, який було укладено 19.04.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловим О.В., зареєстрований за №421.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №217117922, від 21.07.2020 року встановлено, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З урахуванням зазначеного та встановлених обставин по справі, колегія суддів погоджується з тим, що арешт не позбавлятиме права власності відповідача ОСОБА_5 на квартиру, а є лише тимчасовим заходом забезпечення позову та полягає у проведенні опису такого майна, оголошенні заборони розпоряджатися ним на час розгляду справи.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що існує реальна загроза невиконання судового рішення у випадку прийняття його на користь позивача, тому заявлені вимоги про забезпечення позову є обґрунтованими та співмірними позовним вимогам.

Доводи апеляційної скарги, що ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 10.09.2019 року вже було забезпечено позов та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , а тому існує подвійне забезпечення позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за попередньою ухвалою, на яку посилається відповідач, не було вжито та державним виконавецем Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 18.09.2019 року було повернуто дану ухвалу суду про забезпечення позову без виконання з підставі відсутності в ній даних, які ідентифікують стягувача та боржника (а.с. 32-33).

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова