Ухвала

Іменем України

17 травня 2021 року

м. Київ

справа № 638/2571/19

провадження № 61-4135ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу Харківської обласної прокуратури на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року у складі судді Подус Г. С. та постанову Харківського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Хорошевського О. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області, Головного управління національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Харківської області, Головного управління національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої бездіяльністю органів досудового розслідування

Позов мотивував посилаючись на те, що 07 липня 2012 року він звернувся до прокуратури Харківської області із заявою щодо організації перевірки незаконного переправлення через державний кордон України його малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповіді на яку він не отримав. 04 червня 2018 року він звернувся із заявою до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській областіпро вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України (незаконне переправлення осіб через державний кордон України вчинене організованою групою або вчинені з корисливих мотивів) щодо його дочки. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2018 року зобов`язано Шевченківський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - СВ Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області) внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) про вчинення злочину за частиною другою статті 332 КК України.

23 жовтня 2018 року слідчим СВ Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Островерх А. О. видано витяг з ЄРДР з правовою кваліфікацією статті 356 КК України (Самоправство).

05 грудня 2018 року у порядку передбаченому статтею 303 КПК України він звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова зі скаргою на бездіяльність слідчого.

28 листопада 2018 року він звернувся до слідчого Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Островерх А. О. із клопотанням допитати його в якості потерпілого, яке розглянуте не було. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2018 року зобов`язано слідчого Островерха А. О. розглянути зазначене клопотання ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що протягом майже двох років слідчим не проводяться жодні дії щодо проведення досудового розслідування, у зв`язку з чим він неодноразово звертався із скаргами на його бездіяльність, що завдало йому моральної шкоди, позивач просив, стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди 2 532 096,00 грн.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди

5 000,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що в результаті тривалої та невиправданої бездіяльності органу досудового слідства та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво, ОСОБА_1 спричинено моральні страждання, які полягали у зміні нормального способу життя у зв`язку з необхідністю неодноразово звертатись до правоохоронних та судових органів за захистом своїх прав, гарантованих законом, що підтверджується відповідними судовими рішеннями.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Харківської обласної прокуратури на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова

від 16 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду

від 03 лютого 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року касаційну скаргу Харківської місцевої прокуратури залишено без руху, надано заявнику строк до 23 квітня 2021 року для сплати судового збору.

У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшло платіжне доручення про сплату судового збору.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, не надано доказів протиправності дій (рішень) працівників Харківської обласної прокуратури. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого та прокурора саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності і відповідно не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суди попередніх інстанцій не урахували правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 641/2328/17, від 17 січня 2020 року у справі № 638/11414/18,

від 01 квітня 2020 року у справі № 641/7772/17, від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17, від 20 травня 2020 року у справі № 337/3375/17,

від 20 травня 2020 року у справі № 639/6736/18, від 23 червня 2020 року у справі

№ 554/108/18, від 25 червня 2020 року у справі № 520/14/19, від 30 червня

2020 року у справі № 641/7984/17, від 03 липня 2020 року у справі

№ 686/27965/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 638/1414/17, від 03 лютого 2021 року у справі № 757/66977/17.

За змістом пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частинипершої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07 липня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Харківської області із заявою щодо організації перевірки незаконного переправлення через державний кордон України його малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповіді на яку він не отримав.

04 червня 2018 року він звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України (незаконне переправлення осіб через державний кордон України вчинене організованою групою або вчинені з корисливих мотивів) щодо його дочки.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР задоволено.

Зобов`язано уповноважених осіб Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області не пізніше 24 годин з дня набрання законної сили ухвали слідчого судді внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 04 червня 2018 року та визнати ОСОБА_1 потерпілим.

Згідно з витягом з ЄРДР кримінальне провадження № 0004016 зареєстроване 18 жовтня 2018 року на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2018 року, слідчий Островерх А. О., прокурор Овод К. К., Рабцун М. О., заявник - потерпілий ОСОБА_1 з правовою кваліфікацією за статтею 356 КК України (Самоправство).

28 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Островерх А. О. з клопотанням допитати його в якості потерпілого, яке не було розглянуто.

05 грудня 2018 року у порядку передбаченому статтею 303 КПК України

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова зі скаргою на бездіяльність слідчого.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2019 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого і прокурора та нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити по кримінальному провадженні №0004016 задоволено.

Зобов`язано слідчого Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області, в провадженні якого заходиться кримінальне провадження №0004016 розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28 листопада 2018 року.

З матеріалів кримінального провадження № 0004016, оглянутих у судовому засіданні, судами попередніх інстанцій встановлено, що матеріали містять лише витяг з ЄРДР та повідомлення про початок розслідування. Тобто з дати внесення відомостей до ЄРДР жодних дій з боку правоохоронних органів тривалий час не вчинялось. У справі також відсутні копії ухвал та клопотань ОСОБА_1 , з якими він звертався до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Установивши що в результаті тривалої та невиправданої бездіяльності

органу досудового слідства та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво щодо проведення розслідування у кримінальному провадженні

№ 0004016, ОСОБА_1 спричинено моральні страждання, що змусило його неодноразово звертатися до суду за захистом своїх прав, гарантованих законом, що підтверджується відповідними судовими рішеннями, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, з урахуванням характеру порушень, тривалості страждань, а також вимог розумності і справедливості, обґрунтовано визначили розмір моральної шкоди у 5 000,00 грн.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 25 травня 2019 року у справі № 641/2326/17 та від 25 березня 2020 року у справі № 554/49/18.

Посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків викладених у постановах Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі

№ 638/11414/18, від 01 квітня 2020 року у справі № 641/7772/17, від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17, від 20 травня 2020 року у справі

№ 337/3375/17, від 20 травня 2020 року у справі № 639/6736/18, від 23 червня 2020 року у справі № 554/108/18, від 25 червня 2020 року у справі № 520/14/19, від 30 червня 2020 року у справі № 641/7984/17, від 03 липня 2020 року у справі № 686/27965/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 638/1414/17, від 03 лютого 2021 року у справі № 757/66977/17 є необґрунтованими, оскільки у кожній із зазначених справ, Верховний Суд вказував на те, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої та, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій установили, що позивач зазнав моральних страждань, у зв`язку із бездіяльністю органів досудового розслідування, тобто довів заподіяння йому моральної шкоди та причинно - наслідковий зв`язок між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Посилання заявника на не врахування висновків Верховного Суду викладених у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 641/2328/17 є неспроможними, оскільки, зазначеною постановою, яка є додатковою, вирішено процесуальне питання щодо компенсації судових витрат.

Узагальнюючи наведене, необхідно дійти висновку, що посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків викладених у постановах Верховного від 17 січня 2020 року у справі № 638/11414/18,

від 01 квітня 2020 року у справі № 641/7772/17, від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17, від 20 травня 2020 року у справі № 337/3375/17, від 20 травня 2020 року у справі № 639/6736/18, від 23 червня 2020 року у справі

№ 554/108/18, від 25 червня 2020 року у справі № 520/14/19, від 30 червня

2020 року у справі № 641/7984/17, від 03 липня 2020 року у справі

№ 686/27965/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 638/1414/17, від 03 лютого 2021 року у справі № 757/66977/17 є безпідставними, оскільки суди правильно застосували до спірних правовідносин положення статей 1174, 23 ЦК України, що узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у наведених вище справах, але за інших встановлених судами обставинами у кожній справі.

Посилання на інші підстави для відкриття касаційного провадження передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, касаційна скарга не містить.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

В силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд зобов`язаний перевіряти наявність підстав для відкриття касаційного провадження, зазначених у касаційній скарзі, оскільки перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Ураховуючи наведене, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова

від 16 вересня 20120 року та постанова Харківського апеляційного суду

від 03 лютого 2021 року ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Харківської обласної прокуратури на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду

від 01 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області, Головного управління національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак