справа № 756/7539/16-ц
головуючий у суді І інстанції Камбулов Д.Г.
провадження № 22-ц/824/1853/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Нежури В.А., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані»), третя особа: ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим, -

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»), в якому просив визнати договір поруки № 1095-Ф/П-1 від 31 січня 2008 року, укладений між ним та ЗАТ «Сведбанк Інвест», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», припиненим з 31 липня 2011 року, а також визнати такими, що припинились з 31 липня 2011 року відносини поруки за вказаним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що кредитодавець протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимогу до поручителя, а тому відносини поруки в силу положень статті 559 ЦК України є припиненими.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року позов задоволено.

Визнано договір поруки 1095-Ф/П-1 від 31 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «Сведбанк Інвест», припиненим з 31 липня 2011 року.

Визнано такими, що припинились з 31 липня 2011 року відносини поруки за договором № 1095-Ф/П-1 від 31 січня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ «Сведбанк Інвест».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що позивач не отримав вимоги від відповідача протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Не погодившись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» (далі - ТОВ «Файненс Компані»), яке 07 березня 2019 року набуло прав нового кредитора на підставі договору про відступлення кредиторських вимог, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Файненс Компані» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що при ухваленні рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року питання про права, обов`язки, свободи та інтереси ТОВ «Файненс Компані» не вирішувалися, а укладення договору про відступлення прав вимоги № 1 від 07 березня 2019 року не має за собою наслідком переходу до заявника права вимоги до ОСОБА_1 за договором поруки № 1095?Ф/П?1 від 31 січня 2008 року, оскільки вказаний договір припинено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року касаційну скаргу задоволено. Ухвалу Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року скасовано, а справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Верховний суд обґрунтував свої висновки тим, що оскільки порушення апеляційним судом норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду належить врахувати вищевикладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Файненс Компані» 07 березня 2019 року придбало у ПАТ «Омега Банк» право вимоги за кредитним договором № 1095-Ф від 31 січня 2008 року, укладеним з ОСОБА_2 , а також за договорами, укладеними на забезпечення виконання позичальником кредитних зобов`язань, зокрема договором поруки № 1095?Ф/ІП-1 від 31 січня 2008 року, укладеним з ОСОБА_1 .

При цьому, апелянт зазначає, що договір поруки безпідставно визнаний у судовому порядку припиненим. Оскільки, пред`явивши 08 вересня 2010 року вимогу про дострокове повернення кредиту, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання і міг пред`явити позов до поручителя протягом 6 місяців, починаючи від дати порушення позичальником установленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що 31 січня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Сведбанк Інвест» (правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк») було укладено кредитний договір № 1095-Ф на підставі якого позичальникові надавався кредит в межах суми кредитної лінії 1 400 000 доларів США (а.с. 16-24 т. 1).

На забезпечення виконання кредитного договору 31 січня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Сведбанк Інвест» (правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк») було укладено договір поруки № 1095-Ф/П-1, до якого в подальшому вносилися зміни та доповнення (а.с. 9-10 т. 1).

Відповідно до пункту 1 договору, поручитель зобов`язується перед банком відповідати за виконання наступних зобов`язань, що випливають із кредитного договору № 1095-Ф від 31 січня 2008 року з урахуванням можливих додаткових договорів та доповнень до нього, які є та/або можуть бути укладені в майбутньому в період його дії, який укладено між ЗАТ «Сведбанк Інвест», (кредитодавець), та ОСОБА_2 (позичальник), згідно з яким кредитодавець відкриває кредитну лінію, що відновлюється, та надає позичальнику право користуватися кредитом (кредитними траншами, коштами) у доларах США (валюта кредиту), що надаються кредитодавцем для споживчих потреб, в межах кредитної лінії, що відновлюється, з загальним лімітом заборгованості 1 400 000 доларів США під сплату процентів за користування кредитними коштами на строк по 30 січня 2011 року включно.

Відповідно до пункту 7 договору, його дія припиняється з дати виконання позичальником та (або) поручителем зобов`язань у повному обсязі (в частині, передбачений пунктом 1 договору поруки) за кредитним договором.

03 березня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 1 про внесення змін до договору поруки № 1095-Ф/П-1 від 31 січня 2008 року, згідно з умов якого ліміт заборгованості за кредитною лінією було збільшено до 1 626 000 доларів США (а.с. 11-12 т. 1).

07 березня 2019 року між ТОВ «Файненс Компані» та ПАТ «Омега Банк» укладено договір про відступлення прав вимоги № 1, за умовами якого банк відступив на користь ТОВ «Файненс Компані» права вимоги за кредитними договорами, зокрема № 1095-Ф від 31 січня 2008 року, укладеним з ОСОБА_2 , а також за договорами, укладеними на забезпечення виконання позичальником кредитних зобов`язань, зокрема за договором поруки № 1095?Ф/П-1 від 31 січня 2008 року.

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року задоволено заяву ТОВ «Файненс Компані»про заміну відповідача на його правонаступника. Залучено правонаступника відповідача ПАТ «Омега Банк» - ТОВ «Файненс Компані» до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Омега Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим (а.с. 103,104 т. 3).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання договору поруки № 1095-Ф/П-1 від 31 січня 2008 року припиненим з 31 липня 2011 року, а також визнання такими, що припинились з 31 липня 2011 року відносини поруки за вказаним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що кредитодавець протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимогу до поручителя, а тому відносини поруки в силу положень статті 559 ЦК України є припиненими.

Відповідно до частини 6 статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 стаття 5 ЦПК України).

Отже, судовому захисту в цивільних судах підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та законні інтереси особи. При цьому позивач на власний розсуд визначає, які і яким чином порушені його права. Визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Положення пунктів 4 і 5 частини 3 статті 175 ЦПК України дає підстави зробити висновок, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід вказати, що Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року справа № 423/2245/16-ц зазначив, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Як вбачається з позовної заяви, звертаючись до суду позивач не вказує, які його права, свободи та законні інтереси порушені, та яким чином внаслідок того, що кредитодавець протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимогу до нього, як до поручителя.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що до позивача, як поручителя, не було пред`явлено позов про стягнення заборгованості на підставі вказаного договору поруки.

Вирішуючи спір, та надаючи оцінку наявності порушеного права, свободи та законного інтересу на момент звернення до суду, колегія апеляційного суду враховує, що позивачем не вказаного яким чином задоволення позову забезпечить відновлення якого саме порушеного права чи охоронюваного інтересу позивача ОСОБА_1 .

Відсутність порушеного права, свобод та законного інтересу позивача встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову у позові.

Отже, встановивши відсутність порушеного права, свобод та законного інтересу позивача, колегія апеляційного суду дійшла висновку про відмову в позові саме з цих правових підстав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли часткове своє підтвердження при апеляційному розгляді, а тому апеляційну скаргу ТОВ «Файненс Компані» необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути ОСОБА_1 на користь ТОВ «Файненс Компані» судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 653 грн 60 коп.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року скасувати з ухваленням нового рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані»), третя особа: ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 653 грн 60 коп.

Інформація про боржника: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .)

Інформація про стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» (, адреса місцезнаходження: 04080, м. Київ, вулиця Новокостянтинівська, 18, літ. В.)

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 21 травня 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді В.А. Нежура

А.С. Сержанюк