Дата документу 17.05.2021
Справа № 937/3298/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року м. Мелітополь

Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Ковальова Ю.В.,

при вирішенні питання про відкриття провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до Головного управління Держземагенства, юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50, Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, юридична адреса: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Шмідта, буд. 11, Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, юридична адреса: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. М. Грушевського, 5, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів Головного управління Держземагенства, Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, який складається з п`яти самостійних вимог, а саме: про визнання бездіяльності Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області протиправною, що виражається у постановленні рішення від 20.11.2012 року; зобов`язання Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області визнати недійсним і скасувати рішення суду від 20.11.2012 року; стягнення з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 549 гривень 20 копійок; визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язати Головне Управління «Держземагентство» визнати недійсною та скасувати зареєстроване право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 600 кв.м з моменту укладання договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.11.2006 на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.11.2012 року, яка належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту про праве власності на земельну ділянку від 22.06.2000 року, виданий на підставі рішення Мелітопольської міської ради Запорізької області від 12.06.2000 року, який є дійсним, а у зв`язку зі смертю власника земельної ділянки ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , передати по праву власності спадкоємиці ОСОБА_1 ; визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язати Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області визнати недійсною та скасувати рішення про відмову від 04 червня 2019 року №47197596 та здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку прощею 600,14 кв.м.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що після смерті її батька ОСОБА_3 відкрилась спадщина. Проте, незважаючи на це, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 600,14 кв. м.та стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати в сумі 549 гривень 20 копійок. Вважає, що зазначеним рішенням суд вирішив питання про її права та обов`язки, не залучивши її до справи. З урахуванням цього просить задовольнити позовні вимоги.

У відповідності до ст. 186 ЦПК України, до відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. ст. 186 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1ст. 19 ЦПК України загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суддею встановлено, що у відкритті провадження в частині позовних вимог до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області слід відмовити, виходячи з наступного.

Заявлені ОСОБА_1 вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства шляхом пред`явлення позовної заяви.

Так, зі змісту заявленого позову вбачається, що ОСОБА_1 не згодна з рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20 листопада 2012 року, оскільки суд при винесенні рішення застосував положення статті 120 Земельного Кодексу України, але взяв до уваги зміст наведеної норми в редакції Закону України №997-V від 27.04.2007 року, яка набула чинності з 01.06.2007 року, а тому не могла бути застосована станом на 10.11.2006. ОСОБА_2 не надала суду документа щодо укладення з ОСОБА_3 у відповідності до ст.120 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин), будь-яких правочинів щодо земельної ділянки, на якій знаходиться її житловий будинок.

Відповідно до ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ст. 389 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, у даному випадку позивачка має захищати свої права не в порядку позовного провадження, а в порядку оскарження судового рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року.

Крім того, згідно ч.1 та ч.2 ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Офіційне тлумачення наведених положень здійснено у Рішенні Конституційного суду України №19-рп/2004 від 01.12.2004 року, зокрема, положення ч.1 ст.126 Конституції України"незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцієюі законами України" у взаємозв`язку з іншими положеннями розділу VIII Основного Закону України треба розуміти так, що незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Крім цього, положення частини другої статті 126 Конституції України "вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється" треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

Відповідно до ч. 11 ст. 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Тлумачення вищевказаної норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, по своїй суті, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію спокійно та незалежно.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї із справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що, з огляду на обставини тієї справи, таке обмеження було пропорційним (Плахтєєв та Плахтєєва проти України, № 20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).

Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення статтей 1174 і 1176 ЦК України. Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду покладається на державу, а не на суд.

Схожий висновок було зроблено і Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16 вказано, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя. Аналогічна позиція міститься і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.01.2018 по справі № 454/1008/16-ц.

Конституцією України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права, вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється і, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (ст.ст. 126, 129).

Згідно із зазначеними положеннями Конституції України судові рішення і відповідно дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов`язаних із розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції. Останнє порушувало б і принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному процесуальним законодавством і ст. 129 Конституції України.

Здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із ст. 62 Конституції України матеріальна й моральна шкода, завдана безпідставним засудженням, відшкодовується державою лише у разі скасування вироку як неправосудного. Проте й у цьому разі за заподіяну особі шкоду відповідає не суд або суддя, а держава.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади» роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У зв`язку з вищевикладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження дій суду, судді, пов`язаних із розглядом справи, нормами ЦПК України чи іншими законодавчими актами України не передбачено.

На підставі вищевикладеного, враховуючи наявність обставин, передбачених п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, суд дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області про визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, слід відмовити.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства, Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, то в цій частині позовна заява подана з додержанням вимог статей 175, 177 ЦПК України.

Однак, згідно Постанови Кабінету міністрів України від 14 січня 2015 р. № 5, «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру», утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізовано територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру. Згідно з додатком 2 до Постанови, Головне управління Держземагентства у Запорізькій області реорганізовано у Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Отже, суд вважає за необхідне відповідачем 2 вважати саме Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Підстави, визначені статтями 185-186 ЦПК України, для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні, а тому позовну заяву слід прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі.

Згідно положень ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 175, 177, п.п. 1,2 ч. 1 ст. 186, 187, 274, 277, 279 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за її позовом до Головного управління Держземагенства, Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, в частині позовних вимог до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області щодо визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів.

Прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Встановити відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідачі мають право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Встановити відповідачці п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має право подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч. 7 ст. 279 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 181 ЦПК України третя особа має право подати пояснення щодо позову у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали, а також має право надати пояснення до відзиву у п`ятиденний строк з дня його отримання.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://ml.zp.court.gov.ua/sud0815//.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга в частині відмови у відкритті провадження до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 15 днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Ю.В. Ковальова