ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року м. Чернівці

справа № 715/1825/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Лисака І.Н.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 вересня 2020 року(головуючий у 1-й інстанції Григорчак Ю.П.),-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач по справі ОСОБА_2 є батьком повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в Чернівецькому юридичному інституті НУ «Одеська юридична академія» на контрактній основі та являється студентом 4-го курсу денної форми навчання за спеціальністю «Право».

На даний час ОСОБА_3 проживає з нею та на не має можливості влаштуватися на роботу у зв`язку з навчанням, а тому вона вимушена утримувати сина самостійно та оплачувати його навчання.

Вказувала, що відповідач офіційно не працює, але має регулярний заробіток та може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина на період навчання. Окрім того, ОСОБА_2 є здоровою, працездатною, матеріально забезпеченою людиною, інших утриманців у нього немає, стягнення за виконавчими документами не проводиться.

___________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/18/21

Просила суд стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 гривень на період навчання, але не більше як до досягнення ним 23 - річного віку.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в твердій фіксованій сумі 1900 (одна тисяча дев`ятсот ) гривень щомісячно, починаючи з 21.08.2020 року на період його навчання та не більше, як до досягнення двадцяти трьох років дитиною .

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_2 від імені якого діє адвокат Боднарюк Георгій Васильович подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги мотивує тим, що судом при визначенні розміру стягуваних аліментів не з`ясовано форми навчання сина, не з`ясовано чи син являється студентом навчального закладу та чи отримує стипендію.

Суд першої інстанції не зрозуміло з яких міркувань та доказів дійшов висновку про стягнення саме такої суми аліментів, оскільки позивачкою не надано жодних доказів які б свідчили про спроможність відповідача надавати допомогу повнолітньому сину в такому розмірі, оскільки ним заявлено суду, що він офіційно працевлаштований отримує біля 5000 зарплати, і визначений судом розмір аліментів буде складати більше ніж 35% від його заробітку. Судом першої інстанції не визначено, який статус даної суми і чи дійсно це рівна частка участі одного з батьків у витратах, пов`язаних з навчанням, якщо таке навчання є, судом не враховано майновий стан відповідача, відсутність майна у власності, що призвело до неправильного ухвалення рішення.

В апеляційній скарзі просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, закривши провадження у справі.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції в повному обсязі не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із майнового стану сторін, наявності постійного доходу відповідача, розмір таких доходів, відсутність на утриманні відповідача інших осіб, дійшов висновку про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1900 гривень щомісячно, але не більше ніж до досягнення ним 23 річного віку.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду про розмір стягуваних аліментів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Син є повнолітнім та згідно з індивідуальним договором №4 про підготовку фахівця від 03.08.2019 року продовжує навчання в Чернівецькому юридичному інституті НУ «Одеська юридична академія» на контрактній основі. Вартість навчання становить 13 212 гривень за рік.

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 зареєстрований за адресою с. Волока Глибоцького району Чернівецької області.

Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання не надає.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Стаття 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином

Відповідно до наведеного матеріальне становище платника аліментів є предметом доказування.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів установлено, що доказів, які б підтвердили про неспроможність відповідача сплачувати аліменти, а саме відсутність доходів, перебування на утриманні інших осіб, незадовільний стан здоров`я, або інші обставини, які б перешкоджали сплачувати аліменти сину, який продовжує навчання не надано.

Разом з тим, колегія зазначає, що і позивачкою не надано належних доказів можливості сплачувати відповідачем аліменти у розмірі 1900 гривень.

Проте судом першої інстанції при вирішенні спору та ухваленні рішення зазначені обставини не взято до уваги, що призвело до неповного з`ясування всіх обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти на повнолітню дитину в такому розмірі. Докази, на які посилається позивач, доводять потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в допомозі з боку батьків, проте жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача надавати таку допомогу.

Разом з тим, в апеляційній скарзі апелянтом ОСОБА_2 було зазначено про його постійний заробіток, в розмірі приблизно 5000 гривень на місяць.

За вимогами частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Аналізуючи вказані обставини, з урахуванням матеріального становища обох сторін, стану здоров`я платника аліментів та відсутності на його утриманні інших осіб, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , який є повнолітнім та продовжує навчання аліментів в розмірі 1000 гривень.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів, слід змінити.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 вересня 2020 року змінити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно, починаючи з 21.08.2020 року на період його навчання та не більше, як до досягнення дитиною двадцяти трьохрічного віку.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 11 січня 2021 року

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

І.Н. Лисак