Провадження № 2/761/4328/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 січня 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Загірній Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 20.06.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. був вчинений виконавчий напис № 3766 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором 630108295 від 12.03.2014 в розмірі 57 496,61 грн. Позивач стверджує, що зазначений виконавчий напис було вчинено з порушеннями вимог чинного законодавства України. Відповідачем не надано доказів безспірності заборгованості за кредитним договором перед ним, не надано розрахунку заборгованості. Позивач вважає, що відповідачем пропущено строк позовної давності для стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі напису нотаріуса. Позивач також вважає, що приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису повинен був переконатись у безспірності заборгованості та розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також встановити чи не минув визначений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. За таких обставин позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3766, вчинений 20.06.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С.

Провадження у справі відкрито 30.10.2020 відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до Ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 15.11.2021 р. здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі, у встановленому законом порядку відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився.

Треті особи про день та час розгляду справи також повідомлялись належним чином. Правом подати пояснення по суті спору не скористались.

За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача та прохання розглядати справу за його відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 20.06.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3766, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором 630108295 від 12.03.2014, укладеного з АТ «Альфа-Банк» , в розмірі 57 496,61 грн. на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

Право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до нового кредитора - ТОВ «Кредитні ініціативи» відповідно до договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами 1 від 21.06.2016.

Правонаступником якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2019-1.К1/ВЕСТА від 26.12.201 р. стало ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»

Права нового кредитора за кредитним договором набуло ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 від 16.01.2019 р.

Стягнення заборгованості, як свідчить виконавчий напис, проводиться за період з 16.01.2019. по 11.03.2020. Сума заборгованості становить 57 496,61 грн., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 27 372,86 грн.; простроченої заборгованості за комісією 0,00 грн.; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 0,00 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту 0,00 грн.; строкова заборгованість за комісією 0,00 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 19 361,47 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями 10 762,28 грн.

За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати зі стягувача в розмірі 650,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача.

Як вбачається з виконавчого напису, як підставу для його вчинення приватний нотаріус посилається на положення статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 .

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до підпункту 3.4 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України22.02.2012 за № 282/20595 (далі - Порядок), строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Підпунктом 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік документів).

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється учасниками спору, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус як на підставу для вчинення зазначеної нотаріальної дії послався на пункт 2 Переліку документів.

Проте, пункт 2 до Переліку документів було внесено на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Відповідно до внесених до Переліку документів змін, передбачалось стягнення заборгованості у кредитних відносинах у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також передбачалось, що для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених, у тому числі у простій письмовій формі, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

22.02.2017 постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін.

Як було встановлено судом оскаржуваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом 20.06.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02. 2017 у справі № 826/20084/14.

Кредитний договір стосовно якого вчинявся виконавчий напис був укладений у простій письмовій формі та не був посвідчений нотаріально.

З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису (20.06.2020), редакція Переліку документів не передбачала можливості вчинення виконавчого напису щодо договору, який нотаріально не посвідчений.

Пункт 1 Переліку документів в редакції, чинній на день вчинення оспорюваного виконавчого напису (20.06.2020), передбачає, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, вчинення виконавчого напису щодо договору, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та не відповідає вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Зазначене також підтверджується правовими висновками Верховного Суду. Так у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі N 644/6221/16-ц (провадження N 61-24496св18) зазначено, що, з огляду на те що адміністративними судами було скасовано постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 року, відповідні положення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не підлягають застосуванню. Тобто перелік діє у попередній редакції, за якого виконавчий напис має вчинятися на оригіналах нотаріально посвідчених угод.

Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника (постанова від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19).

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 15.04.2020 по справі № 158/2157/17.

Таким чином, вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом, з огляду на положення ст. 87 Закону України «Про нотаріат» було безпідставним.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів.

02 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи N 916/3006/17 зробила наступний висновок - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.

Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.

Проте, матеріали справи не містять доказів, що заява про вчинення виконавчого напису подана поза межами строку встановленого законом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В свою чергу за положеннями ч.. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що стороною позивача належним чином доведено обставини, з якими чинне законодавство України передбачає можливість визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а оскільки відповідачем не подано заперечень і доказів на їх спростування, тому вимоги заявлені позивачем підлягають задоволенню.

За положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подачу позову до суду та судовий збір, сплачений позивачем за подачу заяви про забезпечення позову.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,258,259,263,268,280-283, 352,354 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», ст.ст. 15,16 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" , третя особа: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20.06.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за № 3766, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" суми заборгованості у розмірі 58 146 грн. 61 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подачу позову в розмірі 840 грн. 80 коп. та судовий збір сплачений за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 420 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному, порядку, встановленому ст. ст. 353-357 ЦПК України до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України , в цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: