Справа №443/378/21
Провадження №2/443/976/21
РІШЕННЯ

іменем України

19 травня 2021 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

з участю секретаря судового засідання Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просить визнати за ним у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , з наступними характеристиками: "А-1" житловий будинок загальною площею 89,2 кв.м.; житловою площею 61,1 кв.м.; "а1"веранда; "а1" сходи; "Б" сарай; "В" сарай; "Д" сарай; "г" вбиральня; "Г" сарай; "Є" сарай; "к" колодязь після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабця позивача. Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого 19.04.1990 року виконкомом Жидачівської районної ради народних депутатів, житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якої була бабця позивача ОСОБА_3 . Відповідно до витягу з погосподарської книги с.Заболотівці Жидачівського району Львівської області станом на 30.06.1990 року у господарстві АДРЕСА_1 були зареєстровані : голова двору - ОСОБА_3 та батько позивача ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі.

Крім того, стверджує, що відповідач по справі відмовився від спадкування на його користь. Позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, постановою нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його баби, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 , що є спадковим майном є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Відтак, позивач змушений звертатися до суду із вказаним позовом, з метою захисту свої майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 10.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провавадження.

Ухвалою від 27.04.2021 року зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 18 травня 2021 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18.05.2021 року Жидачівською ДНК надіслано на адресу суду копію спадкової справи №423/2020 від 03.12.2020 року, яка заводилася після смерті ОСОБА_3 .

У судовове засідання позивач не зявився, однак від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просить задоволоти.

Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про визнання позову та просить проводити розгляд справи без його участі.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно до складу якої входить житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , з наступними характеристиками: "А-1" житловий будинок загальною площею 89,2 кв.м.; житловою площею 61,1 кв.м.; "а1"веранда; "а1" сходи; "Б" сарай; "В" сарай; "Д" сарай; "г" вбиральня; "Г" сарай; "Є" сарай; "к" колодязь, Жидачівського району Львівської області, який є предметом спору у даній справі.

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. від 26.02.2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки житловий будинок з надвірними спорудами є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.31).

Із витягу з погосподарської книги села Заболотівці вбачається, що станом на 30.06.1990 року будинковолодіння АДРЕСА_1 належить до колгоспного двору і числиться за громадянами: ОСОБА_3 - голова двору та син - ОСОБА_2 (а.с. 33).

Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (а.с.7) житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 .

Будинковолодіння вказане вище складається із житлового будинку позначеної у техпаспорті під літерою "А-1", 1974 року побудови, загальною площею 89,2 кв.м.; житловою площею 61,1 кв.м.; "а1"веранда; "а1" сходи; "Б" сарай; "В" сарай; "Д" сарай; "г" вбиральня; "Г" сарай; "Є" сарай; "к" колодязь (а.с. 24-25).

Єдиним спадкоємцем після смерті баби ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1 , оскільки відповідач ОСОБА_2 відмовився від частки у майні колгоспного двору на користь ОСОБА_2 , про що свідчать його письмова заява №1165 від 03.12.2020 року (а.с.58).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

У судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_3 .

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Як видно з матеріалів спадкової справи померлої ОСОБА_3 , із заявою про прийняття спадщини після її смерті звертався лише ОСОБА_1 . Одночасно, син ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подав заяву про відмову від спадщини в користь ОСОБА_1 .

Відтак, враховуючи вище вказане, вимога про визнання за позивачем права власності на житловий будинок загальною площею 89,2 кв.м і житловою площею 61,1 кв.м у АДРЕСА_1 , підлягає до задоволення.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач позов визнав, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1216, 1223, 1263-1269 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 18, 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , з наступними характеристиками: "А-1" житловий будинок загальною площею 89,2 кв.м.; житловою площею 61,1 кв.м.; "а1"веранда; "а1" сходи; "Б" сарай; "В" сарай; "Д" сарай; "г" вбиральня; "Г" сарай; "Є" сарай; "к" колодязь, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І Сливка