Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/97/21
Провадження № 2/433/150/21
Троїцький районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Суського О.І.,
за участю секретаря судового засідання Кіян А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, 07.03.1992 вони придбали у спільну приватну власність житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачі зареєстровані та фактично проживають у вказаному будинку. Крім позивачів у будинку зареєстрована ОСОБА_3 , однак, остання у будинку не проживає, квартирної плати і плати за комунальні послуги не сплачує, її особисті речі у будинку відсутні. На підставі викладеного просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Позивачі в судове засідання не з`явились, надали суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини неявки відповідач суд не повідомила. Заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило.
Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, та враховуючи тривале знаходження справи у провадженні, з огляду на розумність строків розгляду справ, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України.
Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено що позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується типовим договором купівлі-продажу жилого будинку присадибного типу з надвірними спорудами (а.с.15-17).
Згідно копії Домової книги для прописки громадян проживаючих в будинку АДРЕСА_1 (а.с.11-14) та копії довідки відділу-ЦНАП Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області №85 від 06.07.2021 (а.с.5), за вказаною адресою прописані ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_4 , син ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не родичка.
Відповідно до акту від 05.01.2021, складеного комісією в складі депутата Троїцької селищної ради ОСОБА_5 , підписаного сусідами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактична адреса проживання невідома (а.с.22).
Позивач зазначає, що відповідач за місцем реєстрації не проживає з вересня 2019 року, її особисті речі у будинку відсутні, квартирної плати і плати за комунальні послуги відповідач не сплачує.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивачів з боку відповідача, суд зазначає наступне.
За змістом ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 04.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права..
Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 33, 34, 36 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірне житло власника, але на час розгляду справи не є членом його сім`ї.
Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР (далі ЖК), при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідач за вищевказаною адресою не проживає понад рік, а тому житлове приміщення за ним не повинно зберігатися.
Статтею 72 ЖК передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Враховуючи те, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням, остання може бути знята з реєстрації за вищевказаною адресою.
Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання.
Згідно постанови КМУ №207 від 02.03.2016 р. зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування жилим приміщенням.
Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 не проживає понад передбачені законодавством строки, чим чинить перешкоди власникам будинку - позивачам у здійсненні ними вільного права користування та розпорядження своїм майном. У зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 71, 72 ЖК, ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 4, 13, 19, 78, 81, 206, 258, 259, 263-265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановити порядок виконання рішення суду, вказавши реєстраційному органу на те, що дане рішення є підставою для зняття відповідним реєстраційним органом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстрації за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення із урахуванням п.п 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя О.І. Суський