Справа №461/1862/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

секретаря судового засідання Волошин Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ; ІПН: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_4 ) про визначення ідеальної частки в квартирі, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просить визначити з спільної сумісної власності в спільну часткову власність за позивачем в розмірі 3/14 ідеальної частки в квартиру АДРЕСА_3 .

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 покликається на те, що є співвласником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору міни частини квартири, посвідченого державним нотаріусом ПЛДНК Чорній С.Б. від 01.03.2001 року за реєстраційним №4-880 та договору дарування частини квартири, посвідченого державним нотаріусом ПЛДНК Чорній за реєстраційним №4-481. Відповідно до вказаних договорів набула право спільної сумісної власності разом із чоловіком ОСОБА_5 на 1/7 частку та на 2/7 частки вказаної квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після чого, державним нотаріусом ПЛДНК було визначено склад спадкового майна в розмірі 3/14 частки квартири АДРЕСА_3 . Однак, станом на даний час, позивач позбавлена можливості розпоряджатись своїм майном, а саме належною часткою в квартирі, оскільки жодним правовстановлюючим документом не визначено розміру частки. Вважає, що розмір належної їй частки у вказаній квартирі складає 3/14 та таку частку визначив державний нотаріус при визначенні складу спадкового майна, а тому, просить позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1 подала на адресу суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Водночас, 05.04.2021 року скерували до суду заяви про визнання позовних вимог.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування 2/7 частин квартири, посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської нотаріальної контори Чорній С.Б. 01.03.2001 року та зареєстрованого в реєстрі за №4-881, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подарували ОСОБА_7 та ОСОБА_5 2/7 частини квартири АДРЕСА_4 .

Відповідно до Договору міни 1/7 частини квартири, посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської нотаріальної контори Чорній С.Б. 01.03.2001 року та зареєстрованого в реєстрі за №4-880, ОСОБА_8 поміняв належну йому 1/7 частини квартири АДРЕСА_4 на належну ОСОБА_1 , ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_5 .

Згідно Реєстраційного посвідчення, виданого Львівським обласним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 25.02.2002 року, квартира АДРЕСА_3 в часині 2/7 зареєстрована за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на підставі Договору дарування від 01.03.2001 року за р.№4-881.

Згідно Реєстраційного посвідчення, виданого Львівським обласним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 25.02.2002 року, квартира АДРЕСА_3 в часині 1/7 зареєстрована за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на підставі Договору міни від 01.03.2001 року за р.№4-880.

Відповідно до Довідки №1/8511, виданої Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 02.02.2021 року, квартира АДРЕСА_3 , зареєстрована за: 1/7 частка ОСОБА_2 , 1/7 частка ОСОБА_9 ; 1/7 частка - ОСОБА_3 , 1/7 частка ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , 2/7 частки ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , 1/7 частка ОСОБА_2 . Вказана квартира складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, загальною площею 110,6 кв.м.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому, відповідно до положень ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Згідно із положеннями ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Також слід зазначити, що згідно із ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст.357 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Згідно ч.2 ст.8 ЗУ «державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року (в редакції на час видачі свідоцтва) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ч.1 ст.316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1ст.317 ЦК України).

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч.1 ст.355 ЦК України).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст.368 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною 1 ст.356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Власниками квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 . На даний час вказана квартира належить учасникам справи на праві спільної сумісної власності, тобто розмір часток співвласників у праві власності не визначений. Відтак, позивач позбавлена права розпоряджатись своїм майном, а саме: часткою квартири.

Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Виходячи з принципу рівності прав суб`єктів права спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст.142 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 247, 258, 259, 236-265, 351 355, 430 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, 191 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Визначити із спільної сумісної власності в спільну часткову власність за ОСОБА_1 в розмірі 3/14 ідеальної частки в квартирі АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ; ІПН: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 908,00 грн., тобто по 302,67 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мисько Х.М.