Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2021 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Ромазан Л.С.,

при секретарі Будз М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення на її користь додаткових витрат, понесених на утримання сина ОСОБА_3 , 2002 року народження, та сина ОСОБА_4 , 2002 року народження в розмірі 26202,55 гривень.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 11.07.2012 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю, яка потребує постійної реабілітації, навчається на III курсі у ВСП «Фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету», а син ОСОБА_4 навчається на II курсі НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут». Участі у догляді за дітьми, витратах на лікування

відповідач не бере. Її прохання розподілити витрати, пов`язані з оперативним лікуванням дитини, та оплати за гуртожиток, відповідач ігнорує. Відповідно до постанови Тернопільського апеляційного суду від 09.10.2018 року справа № 606/715/18 відповідач сплачує на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від заробітку. Оскільки відповідач жодної участі у додаткових витратах не несе, тому позивач звернулася із даним позовом до суду.

Відповідач у поданому відзиві проти задоволення позову заперечив, вказуючи, що з нього дійсно в користь позивача стягуються аліменти на утримання їхніх дітей. Так, за 12 місяців 2019 року з нього в користь позивача стягнуто аліментів у сумі 102 968 грн., у 2020 році- приблизно таку ж суму. Окрім цього, з січня 2017 року його майновий та сімейний стан змінився, оскільки він уклав новий шлюб із ОСОБА_5 . За час спільного сімейного життя у новому шлюбі народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В період з 2017 року по вересень 2020 року його дружина перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, отримувала лише соціальну допомогу в сумі близько 800 грн на місяць, а тому перебувала із сином на його повному утриманні. Крім того, відповідач вказує, що на його утриманні перебувають батьки його дружини, з якими він веде спільне господарство, сплачує комунальні платежі. Також відповідач вказує, що враховуючи наявність рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2013 року у цивільній справі № 606/896/13 презюмується, що розмір аліментів, який стягується із нього в користь позивача необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона заперечила щодо доводів відповідача у відзиві на позовну заяву, та просила позовні вимоги, заявлені нею у позовній заяві, задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 направив на адресу суду заперечення на відповідь, у якому наполягав на відмові у повному обсязі позовних вимог заявлених ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позову не визнав із підстав, викладених ним у відзиві, додатково вказавши, що він несе ще й витрати, пов"язані із лікуванням його матері ОСОБА_8 .

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який ними розірвано 11.07.2012 року.

Від даного шлюбу у сторін народилися двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2013 року із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення ними повноліття.

Відповідно до рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 червня 2018 року (справа 606/715/18), яке змінене постановою Тернопільського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року, змінено розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які народились ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначений рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 червня 2013 року та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення ними повноліття.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської областіж суду від 16 липня 2018 року стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 11263 грн. 19 коп., з яких 10 800 грн. 00 коп. - 50% вартості набору імплантів «Інмайстерс», використаних при проведенні оперативного лікування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 463 грн. 19 коп. - 50% вартості проїзду до місця проведення оперативного лікування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та його повернення додому.

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом з дитинства, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1 .

Із довідки, виданої відокремленим структурним підрозділом «Фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету» від 17.09.2020 року № 632 вбачається, що ОСОБА_3 дійсно навчається на ІІІ курсі вказаного коледжу за освітньо - кваліфікаційним рівнем «Молодший спеціаліст, спеціальність «Менеджемент»». Термін навчання з 01.09.2018 року до 28.02.2022 року.

Дитина ОСОБА_3 у віці 15 років повторно 18.06.2018 року поступив у клініку Інституту патології хребта і суглобів імені проф. М.І.Ситенко із діагнозом ДЦП, спастичний лівобічний геміпарез, GMFCS I. FMS 6, 6, 5. паралітична еквінусна деформація лівої стопи, стан після хірургічного лікування, скорочення лівої нижньої кінцівки на 2 см, стан в процесі корекції, порушення функції опори і ходьби. Після чого 18.06.2018 року був виписаний на амбулаторне лікування за місцем проживання.

Як вбачається із виписки з історії хвороби № 1717 від 10.04.2020 року, виданої комунальним некомерційним підприємством Харківсвької обласної ради «Обласна клінічна травматологічна лікарня», 13.03.2020 року ОСОБА_3 , 17 років, проведено оперативне лікування - видалення пластин дистальної наросткової зони правої стегнової кістки та проксимальної зони лівої великогомілкової кістки. В післяопераційному періоді ведено ботокс в лівий литковий м`яз, після чого у верхній третині рани сформована нориця, відмічалося виділення серозного ексудату. 31.03.2020 року проведено оперативне лікування: ревізія рани. Некроктомія медіальної поверхні нижньої треті правого стегна. 10.04.2020 року у задовільному стані дитина виписана додому.

Крім того, із виписки з медичної карти № 5248 стаціонарного хворого ОСОБА_3 вбачається, що він знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні для дітей з ураженням нервової системи та порушення психіки КНП "Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня" з 12.08.2020 року по 18.08.2020 року.

Також із виписки з медичної карти № 7745 стаціонарного хворого ОСОБА_3 випливає, що він 05.10.2020 року поступив у КНП Тернопільської обласної ради "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" з діагнозом: ДЦП, геміпаритична форма з легким центральним парезом лівої ноги, рефлекторною недостатністю в лівій руці, нейрогенною контрактурою лівого гомілково - ступневого суглобу з ФНС ІІ ступеня з нерізко - вираженим порушенням функції ходьби. Дата виписки 15.10.2020 року.

12.10.2020 року ОСОБА_3 проходив обстеження на комп`ютерній томограмі голови (нативно) у Західноукраїнському спеціалізованому медичному центрі «МЕВІЗ», де надано висновок: КТ картина більш характерна для поренцефалії. Хронічний двобічний гіперпластичний гайморит, кіста лівої гайморової пазухи. Рекомендовано - консультація невропатолога, ЛОРа.

Під час лікування позивачем понесено витрати на лікування, яке включає в себе придбання ліків, ортезу ФАТО, інших медичних засобів (шприців, пеленок, крапельниць та ін.). Факт понесення таких витрат підтверджується доученими до позову копіями фіскальних чеків, товарних чеків.

Позивачем понесено та документально підтверджено витрати на її проїзд та проїзд дитини ОСОБА_3 залізничним транспортом (поїздом) між станціями Теребовля-Київ-Харків до медичного закладу у м.Харкові (проїзні документи долучено до позову).

Із довідки відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Бережанський агротехнічний коледж» від 23.09.2020 року № 150 вбачається, що ОСОБА_4 є студеном 2 курсу ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний коледж» денної форми здобуття освіти за державним замовленням. Термін навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року.

Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 185 цього Кодексу передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою.

Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.

Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Аналіз відповідних норм матеріального законодавства вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №761/6933/17.

Як вбачається із представлених суду медичних документів ОСОБА_3 хворіє, тривалий час лікується, в тому числі і стаціонарно, та відповідно стан здоров`я дитини потребує постійних додаткових витрат на лікування, які надаються позивачем ОСОБА_1 .

Крім цього, ОСОБА_3 навчається на ІІІ курсі відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету». За період навчання позивачем понесені витрати, зокрема оплата за проживання в гуртожитку.

Позивачем надано документи за оплату проживання у гуртожитку, де навчаються діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Отже, даючи юридичну оцінку наданим у справі доказам, враховуючи, що позивачем підтверджено понесення нею додаткових витрат на дітей, пов`язаних із лікуванням, проїздом на лікування, навчанням в сумі 52405,10 грн., враховуючи обов`язок обох батьків брати участь у додаткових витратах на дітей, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача половина понесених нею витрат в розмірі 26202,55 грн.

Будь-яких заперечень щодо обгрунтування понесених позивачем додаткових витрат на дітей відповідачем суду не подано.

Суд оцінює критично твердження відповідача про те, що зміна його майнового та сімейного стану унеможливлює брати участь у додаткових витратах на дитину, оскільки судом враховується розмір участі відповідача у додаткових витратах на дитину, тобто лише 50% понесених позивачем додаткових витрат, які нею доведено та документально підтверджено.

Також суд не приймає до уваги пояснення відповідача про сплату ним відповідної суми аліментів, якими покриваються додаткові витрати на дітей, оскільки аліментами не охоплюються додаткові витрати, вони є різними платежами, а додаткові витрати зумовлені певними особливими обставинам, що стосуються дітей.

З цих підстав, враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення із відповідача додаткових витрат, понесених на утримання дітей підлягають до задоволення у сумі 26202,55 грн., що становить половину вартості фактично понесених позивачем додаткових витрат на утримання дітей.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати в доход держави підлягають стягненню з відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.4, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, ст. 141, 180, 185 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в користь ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , 26202.55 грн. додаткових витрат на дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави 908 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя