Справа №760/2701/21 2/760/5828/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Ішуніної Л. М., за участю секретаря судового засідання Омельченко Ю. М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про повернення майна,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Київської митниці Держмитслужби, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про повернення майна, в якому просив стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 84 400 грн, сплачені відповідно до рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби № UA10070/2019/000004/2 від 15 січня 2019 року про коригування митної вартості товару.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 січня 2019 року Київською міською митницею ДФС Державної митної служби України було прийнято рішення про коригування заявленої ОСОБА_1 митної вартості № UA 10070/2019/000004/2 від 15 січня 2019 року, товару, що був імпортований, а саме: легкового автомобіля, що був у використанні до 5 років з дизельним двигуном марки Mercedes-benz модель C-220 тип кузова універсал, 2015 року виробництва, 2015 модельного року номер кузова НОМЕР_1 , на підставі Картки відмови в прийняття митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 100070/2019/00017. Внаслідок чого ним було додатково сплачено грошові кошти у розмірі 84 400 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2020 року по

справі № 640/6894/19, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100070/2019/00017 та рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби №UA10070/2019/000004/2 від 15 січня 2019 року про коригування митної вартості товару, були скасовані.

Керуючись статтею 301 Митного кодексу України та Порядком повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних

платежів затвердженим наказом Міністерства фінансів України 18 липня 2017

(у редакції наказу Міністерства фінансів України від 25 жовтня 2019 року № 454), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2019 року за № 1191/34162, 28 липня 2020 року він подав до Київської митниці Держмитслужби заяву про повернення надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 84 400 грн. На яку 10 серпня 2020 року було направлено відповідь, що його заява не відповідає вимогам закону.

09 жовтня 2020 року позивач повторно звернувся з заявою до Київської митниці про повернення надмірно сплачених коштів. 05 листопада 2020 року йому було надано відповідь, що сплачені ним кошти в розмірі 84 400 грн перераховані додержавного бюджету, а сума коштів, які підлягають поверненню становить 90,62 грн.

Таким чином, Київською митницею Держмитслужби безпідставно не повертаються позивачу грошові кошти в розмірі 84 400 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 лютого 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

17 травня 2021 року, засобами поштового зв`язку, до суду надійшов відзив на позов Київської митниці Держмитслужби, в якому вони заперечували проти задоволення позову. Разом з позовною заявою подав клопотання про закриття провадження, посилаючись на те, що зазначена справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

24 травня 2021 року, засобами поштового зв`язку, до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій останній підтримав позовну заяву та просив задовольнити позовні вимоги.

Цього ж дня, до суду надійшло клопотання Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про закриття провадження, оскільки справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

28 травня 2021 Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві, на електронну пошту суду, надіслало заперечення, в яких просило відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Оскільки сторони в судове засідання не викликались, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що позивач звертаючись до суду з позовом просить стягнути надміру сплачені митні платежі на підставі стаття 301 Митного кодексу України (далі - МК України) та Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року № 643.

Статтею 546 МК України визначено, що митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів. До таких завдань належить, зокрема, забезпечення справляння митних платежів, контроль правильності обчислення, своєчасності та повноти їх сплати, застосування заходів щодо їх примусового стягнення у межах повноважень, визначених цим Кодексом, ПК України та іншими актами законодавства України, організація застосування гарантій забезпечення сплати митних платежів, взаємодія з банківськими установами та незалежними фінансовими посередниками, що надають такі гарантії (пункт 6 частини другої статті 544 МК України).

Митниця Державної фіскальної служби України за організаційно-правовою формою - орган державної влади, що здійснює повноваження у сфері митної справи, у тому числі щодо справляння митних платежів під час переміщення товарів через митний кордон.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України. Цим Кодексом визначаються, зокрема, функції та правові основи діяльності контролюючих органів, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, а також умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені.

За змістом статті 4 МК України мито, акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції), а також податок на додатну вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції) належать до митних платежів, справляння яких унормовано Главою 43 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 301 МК України, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

За змістом статті 43 ПК України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України, казначейство України, зокрема веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Таким чином, відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, а також порядок повернення помилково та/або надмірно сплачених платежів з бюджету врегульовані Митним, Податковим та Бюджетним кодексами України та є такими, що засновані на адміністративному підпорядкуванні однієї сторони другій.

Згідно зі статтею 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У контексті конкретних обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин полягає у поверненні позивачу надміру сплачених ним до бюджету сум обов`язкових платежів, а тому відносини між сторонами є такими, що виникли із бюджетного та митного законодавства та не можуть регулюватися нормами ЦК України, якими встановлено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1 цього Кодексу). Вказівка у позовній заяві на положення цивільного законодавства, якими регулюється відшкодування шкоди, не змінює суті та змісту спірних правовідносин.

Таким чином, цей спір виник у сфері публічно-правових відносин, що виключає розгляд цієї справи в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/23482/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про закриття провадження по справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На виконання зазначених вимог, суд роз`яснює позивачеві, що заявлені до розгляду вимоги можуть бути розглянуті в порядку адміністративного судочинства, та позивач має проаво звернутись з відповідним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 255, 256, 260,261, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про повернення майна закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л. М. Ішуніна