КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/3194/2021 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення, без надання іншого постійного жилого приміщення, із зняттям з реєстрації місця проживання,

УСТАНОВИВ:

у вересні 2019 року позивач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діяв його представник - адвокат Говоруха М. М., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого постійного жилого приміщення, із зняттям з реєстрації місця проживання.

В обґрунтування заявленого позову зазначав, що позивач ОСОБА_2 є власником нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів ННТ 236170 від 16 квітня 2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. та Витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 31205350 від 16.04.2019 року.

Після придбання нерухомого майна з прилюдних торгів позивачем було виявлено, що в квартирі мешкає відповідач ОСОБА_1 , яка, за її поясненнями, зареєстрована і проживає у вказаній квартирі з 2005 року, як член сім`ї колишнього власника ОСОБА_3 , померлого у 2015 році.

Добровільно відповідач квартиру не звільняє. Через безпідставне проживання у квартирі відповідача ОСОБА_1 , позивач позбавлений можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном, чим порушено його право власності. Зокрема, позивач не може провести капітальний ремонт квартири, яка належить йому на праві приватної власності та вселитись в своє житло із сім`єю, хоча потребує цього.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд виселити ОСОБА_1 із займаного жилого приміщення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого постійного жилого приміщення, із зняттям з реєстрації місця проживання. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 гривен 40 копійок.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_1 із займаного жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого постійного жилого приміщення, із зняттям з реєстрації місця проживання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 гривен 40 копійок.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у даній справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року відповідач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення по справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заявленого позову.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції було ухвалене заочне рішення по справі всупереч тому, що відповідач з поважних причин не могла бути присутньою в судовому засіданні, оскільки вона є особою похилого віку (92 роки) та потребує стороннього догляду, що підтверджується Висновком №3625 від 20.09.2018р. ЛКК КНП «ЦПМСД №2» Дарницького району в м. Києві. Відповідачем було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Драган Я.С., яка не могла бути присутньою у судовому засіданні через зайнятість в іншому судовому процесі, про що заздалегідь повідомила суд, направивши клопотання про відкладення розгляду справи. Зазначені обставини не були враховані судом першої інстанції, що призвело до обмеження процесуальних прав відповідача на захист. Також, дані факти були підставою для скасування заочного рішення судом першої інстанції, однак, суд першої інстанції розглянув заяву про перегляд заочного рішення без належного повідомлення відповідача та її представника про час та дату судового засідання.

Зазначені обставини позбавили відповідача можливості надати суду першої інстанції ухвалу про відкриття провадження у справі №753/14575/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ДП «СЕТАМ», ПрАТ «ОТП Банк», треті особи: приватний нотаріус КМНО Межньска К.С., Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання договору купівлі-продажу та результатів електронних торгів недійсними, скасування свідоцтва про право власності та запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Представник відповідача зазначає, що вирішення питання про виселення ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у справі, де оспорюється право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 , є передчасним.

Крім того, в доводах апеляційної скарги представник відповідача звертає увагу колегії суддів на положення статті 109 ЖК Української РСР, якими установлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого житлового приміщення, що закріплено численною судовою практикою, висвітленою в постановах Верховного суду.

Зазначає також про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при вирішення питання про зняття відповідача з реєстрації за вищевказаною адресою.

26.01.2021 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Жуковської Т.Р., в якому представник позивача посилається на безпідставність доводів скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Крім того, вважає, що при розгляді даної справи судом вірно було застосовано норми статті 109 ЖК Української РСР, оскільки спірна квартира була придбана за рахунок кредиту, повернення якого було забезпечене іпотекою.

В судове засідання апелянт ОСОБА_4 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

18.05.2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Катишева С.В. про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що він уклав Договір про надання правової (правничої) допомоги із ОСОБА_1 лише 18.05.2021 року, у зв`язку із чим йому потрібен час для ознайомитися з матеріалами справи.

19.05.2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява адвоката Байдик О.А., як представника ОСОБА_1 , про відкладення розгляду справи у зв`язку із затримкою в розгляді справ колегією суду та не ознайомлення адвокатом з матеріалами справи.

Керуючись положеннями ч. 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду не вбачає поважних причин для відкладення розгляду справи, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 09.03.2021 року ОСОБА_1 уклала Договір №0903/20ЦПК-1 про надання правничої допомоги із Адвокатським бюро «Олександр Байдик та партнери».

09.03.2021 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Томенчука Д.С., який діє на підставі Договору №0903/20ЦПК-1 від 09.03.2021 року та ордеру КС №685466 від 09.03.2021 року в інтересах відповідача - ОСОБА_1 . У клопотанні представник відповідача просив суд надати можливість ознайомитися з матеріалами справи №753/19049/19 з метою здійснення належного представництва інтересів ОСОБА_1 , та перенести судове засідання, призначене на 10 березня 2021 року на іншу дату.

27.04.2021 року адвокат Томенчук Д.С. на електронну адресу Київського апеляційного суду клопотання про перенесення судового засідання, призначеного на 28.04.2021 року, у зв`язку із необхідністю приймати участь у невідкладних слідчих та процесуальних діях в Дарницькому УП ГУНП в м. Києві, де його участь, як захисника є обов`язковою.

28.04.2021 року у судовому засіданні апеляційний суд клопотання представника відповідача задовольнив, відклавши розгляд справи на 19.05.2021 року.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи про наявність підстав для відкладення розгляду справи, наведені у заявах адвокатів Катишева С.В. та ОСОБА_5 , не можна вважати обґрунтованими і такими, що свідчать про неможливість представників відповідача ознайомитись з матеріалами справи в період з 09.03.2021 року (дата укладення договору про надання правничої допомоги з АО «Олександр Байдик і партнери») та поважність причин неявки в судове засідання будь-кого із вказаних вище представників відповідача ОСОБА_1 .

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Жуковська Т.Р. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на доводи, викладені нею у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції по справі встановлено, що 20 березня 2019 року позивач ОСОБА_2 на електронних торгах щодо реалізації арештованого нерухомого майна, які було проведено Державним підприємством «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, придбав за 1 305 517 гривен 50 копійок трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

11 квітня 2019 року, відповідно до вимог ст. 47 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV (із змінами) державним виконавцем - Заступником начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лапанашвілі П. Ю. складено акт про реалізацію предмета іпотеки, який затверджено начальником вказаного органу державної виконавчої служби Заєць А. А.

16 квітня 2019 року, на підставі цього акта про реалізацію предмета іпотеки, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меженська К. С. видала позивачу Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів ННТ 236170, яким посвідчено, що ОСОБА_2 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво зареєстровано в реєстрі №348.

16 квітня 2019 року право власності позивача на вказану квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Номер запису про право власності: 31205350 від 16.04.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

З матеріалів справи також вбачається, що попереднім власником нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_3 , кв. 96 був Коваленко Віктор Рудольфович, який набув право власності на квартиру на підставі Договору купівлі - продажу нерухомого майна від 26.03.2007 року, укладеного із ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. за реєстровим №690у.

Зазначена квартира була придбана ОСОБА_7 за рахунок коштів, отриманих за Кредитним договором №ML-005/036/2007 від 26.03.2007 року, укладеного з ЗАТ «ОТП Банк».

Встановлено також, що в забезпечення виконання умов Кредитного договору №ML-005/036/2007 від 26.03.2007 року, укладеного з ЗАТ «ОТП Банк», ОСОБА_7 передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .

У зв`язку із невиконанням боржником ОСОБА_8 основного зобов`язання, іпотекодержательЗАТ «ОТП Банк» звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Зі справи також вбачається, що 15.07.2005 року зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 71)

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 , яка не є членом сім`ї позивача, без законних підстав проживає в квартирі, яка була придбана в 2007 році ОСОБА_7 у ОСОБА_3 за рахунок коштів, отриманих в кредит В ЗАТ «ОТП Банк», повернення якого забезпечене іпотекою жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а тому відповідач ОСОБА_1 має бути примусово виселена на підставі рішення суду, в порядку ст. 109 ЖК УРСР.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності, відповідно до статті 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч. 2).

Відповідно до частин 1,2,6 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Держава не втручається у здійснення власником права власності .

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку"звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 зробив правовий висновок, згідно з яким за змістом частини другої статті 40 Закону № 898-IV та частини третьої статті 109 ЖК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Враховуючи, що квартира була придбана попереднім власником ОСОБА_7 за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотекою (квартирою), з урахуванням положень статті 109 Житлового кодексу УРСР, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що за таких обставин допускається виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права свого підтвердження не знайшли.

Апеляційний суд не вбачає підстав для застосування у даній справі висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року по справі № 753/12729/15-ц з тих підстав, що матеріалами справи підтверджується факт придбання квартири попереднім власником ОСОБА_7 саме за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотекою (квартирою).

Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 Житлового Кодексу УРСР. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою статті 109.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року в справі № 676/4409/17-ц (провадження? ?№ 61-37029св18), від 22 липня 2020 року в справі № 372/208/19 (провадження № 61-22605св19).

Суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про те, що реєстрація в квартирі позивача місця проживання відповідача порушує право власності як в цей час, так і створює таке порушення у майбутньому.

Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні визначено Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207.

На підставі аналізу обставин справи та зазначених правових норм суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач ОСОБА_1 підлягає виселенню із займаного жилого приміщення на підставі рішення суду без надання іншого постійного жилого приміщення, із зняттям відповідача з реєстрації місця проживання в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень норм процесуального права, допущених судом першої інстанції, який розглянув справу за відсутності відповідача, яка не була належним чином повідомлена, спростовуються матеріалами справи, зокрема рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 89)

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не можуть бути визнані підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 20 травня 2021 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.