Єдиний унікальний номер: 448/176/21
Провадження № 2/448/293/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22.04.2021 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Мостиська міська рада,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про: визнання права власності на спадкове майно,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 не з`явилася,

представник відповідача Мостиської міської ради не з`явився,

треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в.о. завідуючого Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області не з`явилися,

в с т а н о в и в:

І. Суть спору:

Позивачка ОСОБА_1 , звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина на нерухоме майно-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Вказує, що за життя ОСОБА_5 , своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем після її смерті був онук ОСОБА_6 , який у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР вчинив дії, які свідчать про прийняття спадщини, однак за життя майном не розпорядився та спадщини не оформив.

Стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Чоловік позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_7 був рідним братом ОСОБА_6 , доглядав за будинком, займався похованням брата та після смерті останнього звернувся в Мостиську державну нотаріальну контору щодо спадкування та оформив спадщину, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №15314968 від 03.07.2008 року. Інший спадкоємець після смерті ОСОБА_6 , брат ОСОБА_8 спадщину не прийняв, заявивши про відмову від такої, що підтверджується письмовою заявою.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік ОСОБА_7 , після смерті якого, вона (позивачка) подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Діти спадкодавця ОСОБА_7 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на спадкове майно не претендують, що підтверджується їхніми заявами. Таким чином спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, немає.

Вказує, що після смерті ОСОБА_7 , вона (позивачка) стала власником спірного житлового будинку в цілому. Однак, в позасудовому порядку оформити право власності на вищевказаний житловий будинок не має можливості, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому змушена звертатися до суду із даним позовом.

З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 ..

ІІ. Позиція учасників справи:

В підготовче засідання позивачка не з`явилася, проте подала заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в.о. завідуючого Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області В.В. Шаравара у підготовче засідання не з`явилися, проте подали до суду заяви, в яких просять справу розглядати у їх відсутності.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді від 10.02.2021року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи:

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору, членами якого станом на 15.04.1991 року були: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (голова двору); ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (онук), що підтверджується довідкою Мостиської міської ради Львівської області №33 від 05.03.2021 року.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті голови двору ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ).

Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець ОСОБА_5 заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася, спадкова справа після її смерті, згідно інформаційних довідок, не заводилася.

Спадкоємцем за законом був онук померлої ОСОБА_6 , який у відповідності до ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року вважається таким, що прийняв спадщину після смерті баби, оскільки на час смерті проживав разом із спадкодавцем (довідка Мостиської міської ради №62 від 20.04.2021 року).

Таким чином, після смерті спадкодавця ОСОБА_5 належна їй 1/2 частка у майні вищевказаного колгоспного двору (спірного житлового будинку), перейшла за загальними правилами спадкування за законом до її онука ОСОБА_6 , в результаті чого останній, з урахуванням своєї обов`язкової Ѕ частки у майні колгоспного двору, став володільцем житлового будинку в цілому.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5 , які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, крім ОСОБА_6 , немає.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №207/05, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області, за життя спадкодавець ОСОБА_6 заповіту не складав, своїм майном не розпорядився.

Спадкоємцем за законом другої черги спадкування був брат померлого ОСОБА_7 , який у відповідності до ст.1269 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті брата, оскільки протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інший спадкоємець спадкового майна ОСОБА_6 ОСОБА_8 строк для прийняття спадщини пропустив та на спадкове майно не претендує, що підтверджується його заявою. Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає.

Слід зазначити, що на частину спадкового майна, ОСОБА_7 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.07.2008 року.

Таким чином, після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , належний йому спірний житловий будинок, перейшов за загальними правилами спадкування за законом до його брата ОСОБА_7 .

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилась спадщина внаслідок смерті чоловіка позивачки ОСОБА_7 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 ). Факт подружніх відносин між ОСОБА_7 та позивачою ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 .

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №94/2015, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області, за життя спадкодавець ОСОБА_7 заповіту не складав, своїм майном не розпорядився.

Спадкоємцем за законом першої черги спадкування є дружина померлого ОСОБА_1 (позивачка у справі), яка у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину після смерті чоловіка прийняла, оскільки на час смерті проживала разом із спадкодавцем (довідка Мостиської міської ради №188 від 05.02.2021 року). Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_7 , які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, крім ОСОБА_1 , немає, оскільки діти спадкодавця - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (треті особи у справі) заявили про відмову від прийняття спадщини, що підтверджується їхніми письмовими заявами.

Слід зазначити, що на частину спадкового майна, ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.03.2019 року.

Таким чином, після смерті спадкодавця ОСОБА_7 належний йому спірний житловий будинок, перейшов за загальними правилами спадкування за законом до позивачки ОСОБА_1 , однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; копією свідоцтва про шлюб позивачки; довідками Мостиської міської ради №3313 та №3315 від 21.12.2020 року; довідкою Самбірського МБТІ від 11.11.2020 року №2818; копією технічного паспорта на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 ; листом в.о. завідуючого Мостиської державної нотаріальної контори В.В. Шаравара Вих.№02-14/211 від 23.03.2015; копіями спадкових справ №94/2015, №207/05, заведених у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; копією паспорта та ідентифікаційного коду позивачки ОСОБА_1 ; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та іншими матеріалами справи.

V. Застосоване судом законодавство:

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

Так, відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ч.1. ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

ЦПК України встановлено, що:

відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81);

суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

VI. Висновок суду:

Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що є правові підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

VII. Судові витрати:

Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за нею.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 200, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачкою.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ;

Відповідач: Мостиська міська рада Львівської області; місце знаходження: м.Мостиська, вул. Грушевського, 6, Львівської області; ;

Треті особи:

Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області; місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Львівської області ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_6 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_7 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_8 ;

Текст судового рішення складено 22.04.2021року.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення суду набрало законної сили «______»__________20___ року

Суддя Ю.Б. Білоус