КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/218/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2021року місто Київ

справа № 361/2424/20

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Гаращенка Д.Р.

розглянув у поряду письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Василишина В.О., у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2020 року позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму боргу у вигляді інфляційних втрат та три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з березня 2017 року по лютий 2019 року в розмірі 95740, 35 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 07 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №15/04/721к-07, відповідно до умов якого позичальник отримав у ВАТ «Банк Універсальний» кредит в сумі 252500 грн., зі сплатою 17,45% річних, строком до 06 серпня 2018 року.

Вказував, що оскільки позичальником були порушенні умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та не виконувались взяті на себе зобов`язання, банк був змушений звернутися до Броварського міськрайонного суду Київської області для захисту своїх порушених прав.

Зазначав, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, позичальник помер, у зв`язку з чим до участі в розгляді справи Броварським міськрайонним судом Київської області було залучено правонаступника померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

Посилався на те, що рішенням Апеляційним судом Київської області від 20 січня 2014 року у справі №361/4204/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 272363,09 грн. в межах вартості спадкового майна.

Вказував, що 22 квітня 2014 року банком було отримано виконавчий документ за вищевказаним рішенням суду та пред`явлено його до виконання.

Зазначав, що враховуючи, що рішення суду є обов`язковим для відповідача та з огляду на те, що ОСОБА_1 порушила грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості та не виконує рішення Апеляційного суду Київської області від 20 січня 2014 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних відповідно до статті 625 ЦПК України.

Посилався на те, що відповідно до розрахунку від 19 березня 2020 року інфляційні втрати за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з березня 2017 року по лютий 2020 року становлять 71788,87 грн.

Вказував, що оскільки прострочена сума становить 265884,69 грн., то три відсотки річних за весь час прострочення складає 23951,48 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2020 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» інфляційні втрати у розмірі 71788,87 грн., три проценти річних у розмірі 23951,48 грн. за період з 01 березня 2017 року по 29 лютого 2020 року та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на те, що судовим рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 січня 2014 року стягнуто з відповідача заборгованість в розмірі 272363,09 грн., але було визначено, що розмір зобов`язання встановлюється не вище ніж вартість отриманого у спадщину майна.

Вважає, що позивач вже стягнув за судовим рішенням заборгованість, що відповідає і навіть перевищує вартість отриманого майна, а тому такі позовні вимоги є порушенням ст.1282 ЦК України і не можуть бути задоволені.

Зазначав, що ст.625 ЦК України, за якою було ухвалено оскаржуване рішення, не може застосовуватися відносно спадкоємців боржника за зобов`язанням, оскільки наслідки невиконання зобов`язання визначені лише в ст.1282 ЦК України, а ст.625 ЦК України регламентує наслідки невиконання грошових зобов`язань в загальному порядку.

Посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що кредитором було пропущено строк звернення з вимогою до спадкоємця, який визначений у ст.1281 ЦК України.

Вказував, що про прийняття спадщини АТ «Універсал Банк» дізнався 20 січня 2014 року під час ухвалення рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , тобто саме з цього моменту позивач дізнався про прийняття спадщини відповідачем та одержання свідоцтва про право на спадщину, а тому саме з 20 січня 2014 року почався перебіг шестимісячного строку в межах якого АТ «Універсал Банк» мав право вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину.

Зазначав, що з вимогою про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних АТ «Універсал Банк» звернувся до суду 05 травня 2020 року, тобто з пропуском строку, визначеного ч.ч.2,3 ст.1281 ЦК України, а тому суд повинен був застосувати наслідки пропуску позовної давності за вказаними вимогами та відмовити в задоволенні позовних вимог банку.

30 жовтня 2020 року від позивача АТ «Універсал Банк» до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

11 листопада 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника відповідача надійшла відповідь на відзив позивача.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних згідно з ст.625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №15/04/721к-07, відповідно до умов якого позичальник отримав у ВАТ «Банк Універсальний» кредит в сумі 252500 грн., зі сплатою 17,45% річних, дата погашення кредиту - 06 серпня 2018 року.

Взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами позичальник не виконував, з цих підстав АТ «Універсал Банк» у травні 2013 року звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області у справі №361/4204/13-ц від 05 липня 2013 року залучено до участі в справі правонаступника померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2013 року у справі №361/4204/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «ЕнергоІнтеграція-Україна», ТОВ «Крок-К» на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №15/04/721к-07 від 07 серпня 2007 року у розмірі 272363,09 грн. та судовий збір у розмірі 2723,68 грн.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 січня 2014 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2013 року в частині задоволення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 273363,09 грн. в межах вартості спадкового майна. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач у позовній заяві вказував на те, що на виконання рішення суду у справі №361/4204/13-ц, 22 квітня 2014 року банком було отримано виконавчий та пред`явлено його до виконання.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач АТ «Універсал Банк» вказував, що відповідачем на виконання рішення суду було сплачено 6478,40 грн. та оскільки рішення суду ОСОБА_1 у добровільному порядку у повному обсязі не виконано, а відтак посилаючись на ст.625 ЦК України просив стягнути з останньої 3% річних та інфляційні втрати за період з березня 2017 року по лютий 2020 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказувала на те, що вонане є позичальником за кредитним договором, а є спадкоємцем позичальника, а тому не повинна відповідати за зобов`язаннямипомерлого. Зазначала, що вирішуючи питання про стягнення з неї коштів слід керуватися положеннями цивільного законодавства про те, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора лише у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Посилалася на те, що вартість успадкованого неюмайна становить162581 грн., всього за рішенням суду погашено заборгованість у розмірі 7278,40грн., вважає, що заборгованість складає 155302,60 грн., тому розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивачем проведено неправильно з суми 265884,69 грн.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, за невиконання грошового зобов`язання ОСОБА_1 щодо відшкодування заборгованості за рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 січня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №686/21962/15-ц.

При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Згідно з ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Таким чином законодавство України передбачає обов`язокборжника (відповідача) добровільно і своєчасно виконати рішення суду.

В свою чергу, положеннями ч.2 ст.18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Встановивши, що рішення Апеляційного суду Київської області від 20 січня 2014 року не виконано у повному обсязі відповідачем, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, визначеного цим рішенням суду за період з березня 2017 року по лютий 2020 року включно.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем на підтвердження своїх вимог, ОСОБА_1 на виконання рішення суду було сплачено 6478,40 грн., залишок суми стягнення згідно рішення суду - 265884,69 грн.

Відповідач вказувала на те, що вього за рішенням суду погашено заборгованість у розмірі 7278,40 грн. При цьому, доказів на підтвердження вказаних обставин не надала.

Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою:RPS=S*Q*V/D/100, де S- сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D- кількість днів у році, 100 - 100%.

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» підлягають стягненню 3% річних в розмірі 23951,48 грн. за період з 01 березня 2017 року по 29 лютого 2020 року.

Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I/ 100 - S) * Q/ DM, де S- сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 71788,87 грн. за період з 01 березня 2017 року по 29 лютого 2020 року.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача інфляційні втрати у розмірі 71788,87 грн. та три проценти річних у розмірі 23951,48 грн. за період з 01 березня 2017 року по 29 лютого 2020 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що ст.625 ЦК України, за якою було ухвалено оскаржуване рішення, не може застосовуватися відносно спадкоємців боржника за зобов`язанням, оскільки наслідки невиконання зобов`язання визначені лише в ст.1282 ЦК України, а ст.625 ЦК України регламентує наслідки невиконання грошових зобов`язань в загальному порядку колегія суддів відхиляє, оскільки невиконане грошове зобов`язання, на яке позивач просив нарахувати інфляційні втрати та 3% річних, є не зобов`язанням за договором, а трансформованим з цього договору зобов`язанням, встановленим рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 січня 2014 року, яке станом на день звернення позивача з даним позовом було не виконане.

Крім того, згідно частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Тлумачення частини другої статті 1282 ЦК України свідчить, що стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми боргу пов`язуються з нездійсненням спадкоємцем (спадкоємцями) одноразового платежу.

До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №369/10424/17.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач як спадкоємецьта правонаступник померлого боржника мала грошове зобов`язанняперед позивачем, яке вона не виконала шляхом одноразового платежу, та з огляду на те, що вона порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення згідно з вимогами ст. 625 ЦК України.

Щодо посилання апелянта на те, що судовим рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 січня 2014 року стягнуто з відповідача заборгованість в розмірі 272363,09 грн., але було визначено, що розмір зобов`язання встановлюється не вище ніж вартість отриманого у спадщину майна, отже позивач вже стягнув за судовим рішенням заборгованість, що перевищує вартість отриманого в спадщину майна колегія суддів зазначає наступне.

Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 серпня 2013 року вбачається, що ОСОБА_4 отримала у спадщину від померлого ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями під АДРЕСА_1 . Вартість вказаного майна у свідоцтві зазначено - 122828 грн.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 серпня 2013 року, ОСОБА_4 отримала у спадщину від померлого ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,0321 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:002:0418. Вартість вказаного майна, згідно свідоцтва становить 39753 грн.

Разом з тим, згідно висновку про вартість нерухомого майна від 24 червня 2020 року, складеного оцінювачем ТОВ «Приватна експертна служба» ОСОБА_5 на підставі постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №43363357 від 02 грудня 2019 року, вартість об`єкта оцінки, на дату оцінки (24 червня 2020 року) становить 748680 грн.,у тому числі:

1/2 частина житлового будинку - 430510 грн.;

земельна ділянка - 318170 грн.

Стороною відповідача не надано доказів того, що вказаний висновок про вартість нерухомого майна від 24 червня 2020 року ними оскаржувався.

А тому, колегія суддів вважає, що ринкова вартість майна, яке ОСОБА_1 отримала у спадщину від ОСОБА_3 є більшою за суму заборгованості, стягнутої рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 січня 2014 року.

Отже, посилання відповідача на невірність наданого банком розрахунку 3% річних та інфляційних втрат з суми 265884,69 грн. є необґрунтованим.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції при задоволенні позову не було враховано те, що кредитором було пропущено строк звернення з вимогою до спадкоємця, який визначений ст.1281 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки положення ст.1281 ЦК України не можуть застосовуватись до даних правовідносин про стягнення 3% річних та інфляційних втрат згідно з ст.625 ЦК України,оскільки за своєю природою дані вимоги є особливою мірою відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання. У даному випадку зобов`язання відповідача виникло на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 20 січня 2014 року, а не на підставі одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: