н/п 2-з/490/155/2021 Справа № 490/4895/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, орган опіки та піклування районної адмінстрації Запорізької міської ради по Вознесенському району про визначення місця проживанні дітей з матір`ю та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва звернулася з позовом ОСОБА_1 до відповідача, в якому просила визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю; стягнути з ОСОБА_2 , на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня звернення до суду та до досягнення наймолодшою дитиною повноліття; здійснити розподіл судових витрат.

В обгрунтування вимог посилається на те, що в травні 2020 року , коли сім`я проживала ще разм за місцем мешкання в м. Запоріжжя , відповідач вчинив до неї фізичне насильство, і воан вимушена була, побоюючись за своє життя та здоров`я терміново повернутися проживати до своєї матері в м.Миколаїв разом з молодшим сином, оскільки старші діти на той час перебували в гостях у бабусі- матері відповідача. З тих пір вона фактично позбавлена можливості бачиттися і спілкуватися зі своїми старшими дітьми, а відповідач категорично відмовляється повертати малолітніх дітей матері, проживає в м.Запоріжжя з новою жінкою.

Вона має можливість забезпечити дітям належні умови проживання та виховання, проживання дітей разом з матір`ю та усіх братиків та сестри разом сприятиме їх якнайкращому розвитку та відповідатиме їх інтресам.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 16 листопада 2021 року.

25 серпня 2021 року надійшла заявапозивачки, яка передана судді Гуденко О.А, 30.08.2021 року, , в якій вона просить вжити заходів забезпечення позову у справі № 490/48957/21 шляхом визначення місця та часу спілкування малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з матрі`ю та їх малолтіній братом ОСОБА_8 , до винесення судом рішення наступним способом:

зобов`язати батька, ОСОБА_2 , забезпечити можливість спілкуватися із застосуванням засобів телефонного зв`язку, втому числі інтернет месенжерів та відео зв`язку малолітніх дітей з матір`ю ОСОБА_1 та братом ігорем кожного дня в період часу з 19.00 до 20.00 годин;

щомісячно укожні перші та треті вихідні дні зобовязати батька передавати дітей за місцем проживання матері за адресою АДРЕСА_1 з правом ночівлі з 11.00 годин суботи до 15.00 годин неділі; у дні їх народження 09 траня та 04 червня, у святкові діні - 01 січня,01 травня, 28 червня, 24 се5рпня, 14 жовтня з 11 до 16.00 годин; у дні народження матері та братика з правом ночівлі до 15.00 годин наступного дня; - передавати дітей за місцем проживання матері в м.Миколаїв з правом ночівлі на період канікул з врахуванням пропорційності часу; зобов`язати батька передавати малолітніх дітей матері за місцем його проживання для побачень з дітьми 01 вересня з 13.00 до 17.00 годин.

В обгрунтування заяви позивачка вказує на те, що під час розгляду справи в суді вона не може спілкуватися з дітьми , які проживають разом з батьком у місті Запоріжжя, оскільки відповідач перешкоджає їй у такому спілкуванні , не дає бачитися з дітьми , не вживає жодних дій для підтримання родинних зв`язків між братами .Влітку діти перебували в с.Сливино миколаївськог району у будинку батьків відповідача, вона неодноразово з ОСОБА_8 приїзджала до них, проте мати відповідача забороняла їй бачитися з дітьми, або дозволла спілкуватися не більше 15 хвилин. На думку така поведінка відповідача несе реальні ризики руйнування нормальних психо-емоційних в`язків між мамою та дітьми, та між малолітніми братами та сестрою, і як наслідок реальну загрозу неможливості реального виконання остаточного рішення суду у справі.

На думку позивачки цей вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та відповідає інтересам дітей, яких батько, виходячи із своїх власних інтересів, позбавив матері та спілкування з рідним братом.. Відсутність у матері можливості спілкування з дітьми, може негативно відобразитися на психологічному, емоційному здоров`ї дітей, втрати між ними та рідним батом психо-емоційних родинних зв`язків та призвести до неможливості виконання судового рішення в подальшому з причин розриву сімейних в`язків.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заяви позивача про забезпечення позову суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи ініціативи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, а бо передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зазначає, що за змістом статті 151 ЦПК України забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Норми статей 149, 150 ЦПК України регламентують, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому забезпечення позову не порушує принцип змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, серед яких у пункті 3 є встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних відносин.

Частиною десятою статті 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до статті 17Закону України"Провиконання рішеньта застосуванняпрактики Європейськогосуду зправ людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Позовними вимогами у дані справі є визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю; стягнути з ОСОБА_2 , на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей, які на даний час проживають вже рік з батьком та в іншому обласному центрі .

У своїй заяві про забезпечення позову заявниця просить зобов`язати відповідача (батька дітей) забезпечити їй можливість спілкуватися з дітьми засобами зв`язку та зобов`язати батька передавати дітей за місцем її проживання в м.Миколаєві за встановленим судом графіком у визначені дні та години .

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітніх дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року "Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії" (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням права матері на особисте спілкування з дитиною, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітніх дітей і саме під час вирішення даного спору підлягають доведенню твердження позивача про неправомірну зміну місця проживання дітей, що не може бути вирішено під час розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про доцільність забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача надати позивачу можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_9 та малолітньою донькою ОСОБА_10 застосуванням засобів телефонного зв`язку, втому числі інтернет месенжерів та відео зв`язку малолітніх дітей з матір`ю ОСОБА_1 та братом ОСОБА_8 кожного дня в період часу з 19.00 до 20.00 годин; а також зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачці у побаченні та спілкуванні з дітьми - за попередньою домовленістю іж ними у попередньо узгодженому місці з урахуванням інтересів дітей не рідше або разу на тиждень на строк не менше трьох годин, або не рідше двох разів на місяць у вихідний день.

Суд вважає, що зустрічі матері з дітьми у такий спосіб будуть сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між ними та їх малолітнім братом , відповідатимуть інтересам як матері так і дитини, та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дітей.

Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з матір`ю.

Разом з тим, задоволення заяви про забезпечення позову у зазначений позивачем спосіб в повному обсязі - не є співмірним із заявленими нею позовними вимогами та за своїм змістом є новими позовними вимогами про встановлення порядку спілкування та участі у вихованні малолітніх дітей , яка не може бути вирішена у порядку забезпечення позову. На думку суду, між запропонованим заходом забезпечення позову в тому обсязі, як заявлено вимоги, та предметом позову відсутній безпосередній правовий зв`язок.

Також , з урахуванням того, що діти проживають з відповідачем у місті Запоріжжя, то вирішення вказаних позивачем вимог не може бути здійснено у вигляді зобов`язання відповідача "передавати дітей за місцем проживання матері у м.Миколаїв " у точно визначені дні та години.

Керуючись ст.149-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити ОСОБА_1 можливість спілкуватися із застосуванням засобів телефонного зв`язку, втому числі інтернет месенжерів та відео зв`язку малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожного дня в період часу з 19.00 до 20.00 годин.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та надавати їй можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітніми дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - за попередньою домовленістю між ними у попередньо узгодженому місці з урахуванням інтересів дітей не рідше або разу на тиждень не менше трьох годин, або не рідше двох разів на місяць у вихідний день.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Копії ухвали надіслати сторонам у справі.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://court.gov.ua/fair/sud1423/.

Суддя О.А. Гуденко