Справа №2-490/1996
Провадження №6/751/112/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

у складі: головуючого-судді Деркача О. Г.

при секретарі Гармаш Лящинська М.В.,

за участю: представника боржика по справі ОСОБА_1 - ОСОБА_2

боржника по справі Кошелєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Аутсорсінгова компанія «Ріко» про заміну стягувача у виконавчих листах, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання,

в с т а н о в и в :

01.02.2021 року до Новозаводського районного суду м. Чернігова надійшла цивільна справа за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Аутсорсінгова компанія «Ріко» /далі ТОВ «Аутсорсінгова компанія «Ріко»/, в якій просить видати дублікат виконавчого листа Новозаводського районного суду м. Чернігова №2-490 щодо стягнення з ОСОБА_1 31 937 доларів США; видати дублікат виконавчого листа Новозаводського районного суду м. Чернігова № 2-490 щодо стягнення з ОСОБА_3 36 623 доларів США; поновити строк пред`явлення виконавчих документів до виконання; замінити стягувача по виконавчих листах, виданих на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова №2-490 від 26.03.1996 року по справі за позовом ПАТ «Банк Демарк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в розмірі 31 937 долларів США з ОСОБА_1 та 36 623 долларів США з ОСОБА_3 на ТОВ «Аутсорсінгова компанія «Ріко».

Представник боржника по справі ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення заяви, поклався на письмові пояснення (а.с. 75-78)

Боржник по справі ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, просила долучити письмові заперечення. (а.с. 79-81)

Представник заявника та стягувача в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. (а.с. 54 55, 58, 60) Клопотання про відкладення слухання справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України, суд ухвалив проводити судове засідання у відсутність представника заявника та стягувача, оскільки їх неявка не перешкоджає вирішенню даного питання.

Вислухавши представника боржника по справі ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , боржника по справі ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені підстави для заміни сторони у виконавчому провадженні, суд приходить до наступного висновку.

Згідно рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 березня 1996 року задоволено заяву Банк «Демарк» та стягнуто з ОСОБА_3 36 623 долларів США та з ОСОБА_1 31 937 долларів США та видані відповідні виконавчі листи. (а.с. 1)

Відповідно договору №22 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 19.08.2018 право вимоги за Кредитними договорами №903 та №904 від 16.12.1996 перейшло від ПАТ «Банк Демарк» до ПП " Міраж- сервіс". (а.с. 14 - 15)

В свою чергу на підставі Договору №1 від 07.10.2019 про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги за Кредитними договорами №903 та №904 від 16.12.1996, всі права «Міраж- сервіс» по вказаному договору, в тому числі право виступати стягувачем по виконавчому провадженню перейшли до ТОВ «Аутсорсінгова компанія «Ріко». (а.с. 12 - 13)

У п. 9 ст. 129 Конституції України зазначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження», який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України, що узгоджуються з приписами ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Процесуальний порядок правонаступництва визначений ст. 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 55 ЦПК України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Таким чином, передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договором цесії) є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Матеріали справи не містять документів, які б свідчили про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між ПАТ «Банк Демарк» та ПП «Міраж - сервіс» та ТОВ «Аутсорсінгова компанія «Ріко», зазначене питання не є предметом розгляду цієї справи у межах вирішення питання про наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні, у зв`язку з чим доводи боржника в цій частині не заслуговують на увагу.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк Демарк» правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Аутсорсінговою компанією «Ріко» (місцезнаходження: м. Чернігів, вул. Князя Чорного, буд. 4, код ЄРДПОУ 37487875, р/р НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478) у виконавчих листах, виданих на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова по справі № 2-490 від 26.03.1996 року за позовом ПАТ «Банк Демарк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в розмірі 31 937 доларів США з ОСОБА_1 та 36 623 доларів США з ОСОБА_3 .

Щодо видачі дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання, то суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як зазначено вище, заявник в своїй заяві просив поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, зазначивши, що виконавчий лист ТОВ «Аутсорінгова компанія «Ріко» не передавався і на даний час на виконанні в органах виконавчої служби не перебувають. На підтвердження доводів заявником надано копію витягу з інтернет-ресурсу «Автоматизована система виконавчих проваджень» (а.с.8-9), Інформацію з Єдиного реєстру боржників (а.с.6-7).

Інших доказів матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.22 та 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV , виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів(посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Стаття 12 вказаного Закону передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до п. 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Встановлено, що на виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.03.1996 року, виконавчий лист 12.06.1996 року був направлений на адресу ТОВ «Фірма «АГРОСИНТЕЗ». (а.с. 10)

При цьому, згідно з наявними у справі матеріалами, заявник почав цікавитись інформацією щодо виконавчого провадження в 2021 році (а.с.6-9).

Тобто, останній не довів належними доказами як поважності причини пропуску строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа його попереднім володільцем, так і його подальшу долю після фактичного пред`явлення до примусового виконання, а також обсяг проведеного виконання.

За приписами ст.124 Конституції України судове рішення, яким закінчився розгляд справи в суді, що набрало законної сили, є остаточним та підлягає виконанню на всій території України всіма посадовими, юридичними та фізичними особами.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (Ноrnsbу V. Gгеесе) від 19 березня 1997 року, зазначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Зазначене конституційне положення кореспондується з частиною першою статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Підпунктом 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», встановлено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Системний аналіз даної норми дає підстави дійти висновку про те, що видача дубліката виконавчого листа передбачена законодавством лише у разі його втрати.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у зв`язку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обов`язково перевірити, чи не було виконано втрачені судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили; перевірити чи отримував стягувач оригінали виконавчих листів, та, якщо так, то коли, ким, на якій правовій підставі і за яких обставин; чи пред`являв стягувач виконавчий лист до виконання; обставин втрати виконавчого документа, коли було виявлено втрату оригіналу виконавчого листа і якими доказами це підтверджується.

Під час розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого документа суд зобов`язаний з`ясувати, чи є він чинним та чи не було його скасовано, або чи виконано рішення повністю або частково, та чи не призведе видача дубліката виконавчого документа до отримання стягувачем неналежного стягнення; також суд має встановити, за яких обставин та ким втрачено виконавчий документ. Якщо виконавчий документ був втрачений при пересилці, до заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документу повинно бути додано довідки органів зв`язку або державного виконавця.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 474/783/17 (провадження № 61-29св17), від 10.10.2018 у справі № 2-504/11 (провадження № 61-41846св18), від 22.10.2018 у справі № 2-824/2009 (провадження № 61-5388св18), від 03.06.2020 у справі № 2-461/09 (провадження № 61-2812св19).

За змістом ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria»).

Оцінюючи процесуальну поведінку заявника, суд має виходити з того, чи відповідають його дії критеріям добросовісності у реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків, чи є поведінка сторони відповідальною та зваженою.

На думку суду, таким критеріям поведінка попереднього стягувача не відповідає, оскільки дії чи бездіяльність державного виконавця не оскаржував, доля відповідного виконавчого листа не відома, він не звертався до суду з клопотанням про видачу дубліката виконавчого листа до спливу строку на його пред`явлення до виконання, а із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання безпосередньо заявник звернувся тільки 01.02.2021.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76, 77, 78, 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На думку суду, ТОВ «Аутсорсінгова компанія «Ріко», звертаючись до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення, не навело ґрунтовних підстав для поновлення строку та не надало відповідних доказів.

Відповідно до висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

За наведеного, у зв`язку з відмовою в задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, відсутні й правові підстави щодо видачі дубліката виконавчого документа.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 76-79, 353, 442, п.п.17.4)п.17 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Аутсорсінгова компанія «Ріко» про заміну стягувача у виконавчих листах, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання задовольнити частково.

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк Демарк» правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Аутсорсінговою компанією «Ріко» (місцезнаходження: м. Чернігів, вул. Князя Чорного, буд. 4, код ЄРДПОУ 37487875, р/р НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478) у виконавчих листах, виданих на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова по справі № 2-490 від 26.03.1996 року за позовом ПАТ «Банк Демарк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в розмірі 31 937 доларів США з ОСОБА_1 та 36 623 доларів США з ОСОБА_3 .

В іншій частині відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні під час її проголошення - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 11.05.2021.

Суддя О. Г. Деркач