Головуючий у І інстанції Марфіна Н.В.
Провадження № 22-ц/824/2104/2021 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Поливач Л.Д., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з неї заборгованість за договором в розмірі 20 358 грн. 18 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13 323 грн. 47 коп., в.т.ч. заборгованості за поточним тілом кредиту в розмірі 0 грн. 00 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 13 323 грн. 47 коп., заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 0 грн. 00 коп., заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5 589 грн. 08 коп., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 0 грн. 00 коп., пені в розмірі 0 грн. 00 коп., комісії в розмірі 0 грн. 00 коп., та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина) та 945 грн. 63 коп. штраф (процентна складова), посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 11.07.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений позивачем до 13 000 грн., відповідно до умов договору.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг.

При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач свої зобов`язання виконав належним чином, натомість відповідачка ОСОБА_1 не надавала банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого за договором утворилась заборгованість в розмірі 20 358грн. 18 коп., яку і просив стягнути позивач з відповідачки на свою користь.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня2020року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 11 липня 2011 року у розмірі 13 323 грн. 47 коп. - тіло кредиту, та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі. Рішення суду в іншій частині просив залишити без змін.

Обгрунтовуючи скаргу, посилався на те, що відповідачка ОСОБА_1 , крім Анкети-Заяви 11.07.2011 року підписала також Довідку про умови кредитування, в якій передбачені, зокрема, розмір відсотків за користування позиченими коштами, і штрафні санкції за порушення умов договору. Таким чином, зважаючи на доведеність факту домовленості сторін з приводу стягнення процентів та штрафних санкцій, ці суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (20 358 грн. 18 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено позивачем в частині незадоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, тому колегія суддів згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11.07.2011 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг у «ПриватБанку» підписала Анкету-заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому неодноразово збільшувався позивачем згідно умов договору (а.с.48).

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис ОСОБА_1 в Анкеті-Заяві (а.с.50).

Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку).

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.1.5.7 Договору.

Овердрафт - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування (п. 1.1.1.52 Договору).

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачка не виконувала належним чином свої зобов`язання за договором, за яким в результаті цього виникла заборгованість в розмірі 20 358 грн. 18 коп., яка згідно наявного в справі розрахунку (а.с.6-27) складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13 323 грн. 47 коп., в.т.ч. заборгованості за поточним тілом кредиту в розмірі 0 грн. 00 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 13 323 грн. 47 коп., заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 0 грн. 00 коп., заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5 589 грн. 08 коп., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 0 грн. 00 коп., пені в розмірі 0 грн. 00 коп., комісії в розмірі 0 грн. 00 коп., та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина) та 945 грн. 63 коп. штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення в частині відмови у стягненні процентів та штрафів, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту досягнення між сторонами згоди щодо можливості стягнення цих сум та їхнього розміру.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивачем до апеляційної скарги на підтвердження його вимог долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 11.07.2011 року (а.с.111), в якій сторони визначили тип картки, базову відсоткову ставку за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості та її розмір (1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць), а також штрафи при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів (500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій). Відповідачка особисто поставила підпис у вищевказаному документі, погодившись, таким чином, з вищенаведеними умовами договору, факт чого нею спростований не був.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписавши 11 липня 2011 року Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», ОСОБА_1 приєдналася до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, факт чого нею спростований не був; відповідач ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодилась з його умовами. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка поповнювала картку власними коштами та сплачувала кредит до липня 2019 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, наявними у матеріалах справи (а.с.6-47).

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами, що підтверджується розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувалася карткою і до липня 2019 року вносила кошти на погашення кредиту та відсотків за користування ним. Вимог про визнання цього договору недійсним в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав, відповідачка не заявляла, в зв`язку із чим, виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, доведеним є факт існування між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі укладеного між ними 11 липня 2011 року договору приєднання.

Згідно із ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відсутність підпису відповідачки на Умовах та Правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з істотними умовами договору, оскільки відповідачка разом з Анкетою-заявою підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій сторони, зокрема, погодили базову відсоткову ставку та штрафи за порушення строків платежів (а.с.111).

Таким чином,колегія суддів зазначає, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в Анкеті-заяві Позичальника, Довідці про умови кредитування, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Тобто, між Банком та Позичальником укладено договір у письмовій формі, укладення якогов такій формі чинному законодавству не суперечить.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, є вимога позивача про стягнення з відповідачки відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 5 589 грн. 08 коп., обов`язковість сплати яких позичальником передбачена положеннями договору та нормами цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 536, 1048 ЦК України.

Обгрунтованою є і вимога позивача про стягнення на його користь з відповідачки штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина) та 945 грн. 63 коп. штраф (процентна складова), оскільки сторони обумовили можливість сплати штрафів та їх розмір у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаній ними 11.07.2011 року (а.с.111).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки висновки суду про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача процентів та штрафів не відповідають обставинам справи, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5589 грн. 08 коп., та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина) та 945 грн. 63 коп. штраф (процентна складова). В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості по процентам та штрафів - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 5589 грн. 08 коп., та штрафи: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина) та 945 грн. 63 коп. штраф (процентна складова), всього на суму 7034 грн. 71 коп.

В іншій частині заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати на суму 1128 грн. 28 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: