Справа № 624/8/21
провадження № 2-з/624/1/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року Кегичівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Крапівки Т.В., за участю секретаря Пісковської З.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Кегичівка, Харківської області заяву Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про забезпечення доказів,-

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з заявою про забезпечення доказів, згідно з якою просить витребувати з: 1) Головного управління державної податкової служби в Харківській області відомості щодо підстав зміни РНОКПП ОСОБА_1 з РНОКПП НОМЕР_1 на РНОКПП НОМЕР_2 ОСОБА_2 та яким територіальним органом управління була здійснена така зміна, 2) Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції в Харківській області відомості щодо підстав зміни прізвища з ОСОБА_1 на прізвище ОСОБА_2 та повідомити інформацію яким територіальним органом управління була здійснена зміна прізвища з ОСОБА_3 .

Заява обґрунтована тим, що 12.11.2008 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про іпотечний кредит №2615. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 договірних зобов`язань банк звертався до суду з позовом. Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області по справі №2017/188/2012 позовні вимоги банку були задоволені у повному обсязі, розірвано іпотечний кредит №2615 від 12.11.2008 укладений між банком та ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 1330347,10 грн. та судовий збір у сумі 3326,30 грн. Після ухвалення судом рішення, банком було отримано виконавчий лист та направлено на примусове виконання. В ході примусового виконання рішення суду стало відомо, що ОСОБА_1 змінив прізвище, паспорт та ОСОБА_4 на ОСОБА_2 , НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 . З метою з`ясування підстав зміни прізвища, паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 банком направлялись запити до головного територіального управління юстиції у Харківській області, головного управління державної податкової служби в Харківській області, головне управління державної міграційної служби в Харківській області. Проте банку було відмовлено у наданні цих відомостей у зв`язку з відсутності правових підстав для отримання інформації щодо персональних даних особи. Тому у банка відсутні правові підстави та можливість самостійно встановити підстави зазначених змін. Після отримання цієї інформації банк матиме можливість пред`явити до суду заяву про встановлення юридичного факту стосовно (Репешко) ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 06.01.2021 заяву прийнято до розгляду, призначене судове засідання, в яке викликано заявника.

Представник заявника ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала заяву та просила її задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ст. 116 ЦПК України, встановлені підстави та порядок забезпечення доказів.

Так, згідно ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів.

У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Статтею 117 ЦПК України, визначені вимоги до заяви про забезпечення доказів.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Згідно вимог п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати та зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення, потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов, суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Отже, процесуальним порядком та механізмом забезпечення доказів передбачено, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення доказів, має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність, тощо).

Аналіз норм права, що регулюють порядок вирішення вказаного питання, дає можливість зробити висновок про те, що задовольняючи заяву про забезпечення доказів, суд має пересвідчитися в тому, що у особи, яка бере участь у справі є складнощі в отриманні документів, тобто об`єктивної неможливості одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто, через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний та фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержанню та поданню доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, коли, незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося.

Крім того, основною складовою обґрунтованості заяви про витребування доказів необхідна доведеність обставин, що існують достатні підстави вважати, що такі докази будуть втрачені в подальшому.

Така позиція викладена Верховним Судом в ухвалі від 02 травня 2019 року у справі №3д/9901/2/19 при вирішенні питання про забезпечення доказів.

Із змісту заяви про забезпечення доказів, яка подається до подання позову, вбачається, що заявник фактично не обґрунтував існування реальної загрози знищення чи втрати доказів, що унеможливить їх отримання в майбутньому, заявник обмежевся лише доводами, які свідчать про неможливість отримання доказів, а й про ризик втрати чи знищення витребуваних доказів.

За положеннями ЦПК України що слід відрізняти такі процесуальні дії як: забезпечення та витребування доказів (ч. 4 ст. 84 ЦПК України).

Для вирішення питання про забезпечення доказів, зокрема, і до подання позовної заяви, слід враховувати положення ст. 116 ЦПК України, а саме те, що така процесуальна дія може бути вчинена судом, якщо припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим. В інших випадках витребування доказів можливе у разі неможливості учасника самостійно надати докази, однак на іншій процесуальній стадії, а саме після відкриття провадження у справі.

Звернення до суду з відповідною заявою про забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, це не лише спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати має ґрунтуватися на об`єктивних фактах. Тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

З огляду на наведене та з урахуванням наданих до заяви документів суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що заявлені для забезпечення докази можуть бути втрачені, а відтак відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення доказів в порядку ч.1 ст. 116 ЦПК України.

Також Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено забезпечення доказів після ухвалення судового рішення у справі.

З матеріалів заяви встановлено, що фактично заявник звернувся до суду з заявою про забезпечення доказів після вирішення справи по суті та звертається до суду вже на стадії виконання рішення, та зазначає, що має намір звернутися до суду з заявою про встановлення юридичного факту стосовно (Репешко) ОСОБА_1 .

З наведених заявником обставин, суд зазначає, що в межах відкритого виконавчого провадження доступ до зазначеної інформацію щодо зміни імені та РНОКПП має виконавець, відповідно до п.3 ч.3, ч.5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та Порядків взаємодії з відповідними держаними органами (Порядок інформаційної взаємодії автоматизованої системи виконавчого провадження та Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затверджений Наказ Міністерства юстиції України 03 липня 2019 року N 2008/5 та Порядок надання інформації Державною податковою службою України на запити органів державної виконавчої служби та приватних виконавців затвердженого Наказ Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України 21 липня 2020 року № 2483/5/436).

Встановлення відомостей про зміну імені чи РНОКПП не є підставою для відмови чи поверненні виконавчого листа, а також для правонаступництва чи іншого, та необхідності звернення до суду для вирішення цього питання. Виконавець відповідно до ч.5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» самостійно змінює своєю постановою найменування сторони виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст.116-118, 258, 260, 353 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про забезпечення доказів відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислення з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Т.В. Крапівка