Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
(заочне)
Справа №377/80/21

Провадження №2/377/137/21

19 травня 2021 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання Щуковської А.М., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Климчук Вікторії Володимирівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Юрій Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
У С Т А Н О В И В:
18 лютого 2021 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», просить:
- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за № 44486, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості у розмірі 20 054 гривні 10 копійок;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» на користь позивача судовий збір в сумі 1362 гривні.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, було вчинено виконавчий напис № 44486 про звернення стягнення з ОСОБА_1 . Відповідно до змісту виконавчого напису стягнення проводиться з боржника за кредитним договором 2490/2068DCLRKPT від 18 серпня 2014 року, укладеним з ПАТ «Платинум Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 329 від 04.10.2018 року є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», правонаступником усіх права та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 11/08/2020-ФА від 11.08.2020 року є ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД». Загальна сума, що підлягає стягненню, 20 054,10 гривень. Відповідач ТОВ «ФК «АЛАНД» звернувся до приватного виконавця Мельника Ю.А. з заявою про примусове виконання рішення. 01 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Ю.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63773295. 11.12.2020 року приватний виконавець Мельник Ю.А. виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка була надіслана за місцем роботи позивача ОСОБА_1 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України. Після аналізу документів, отриманих позивачем у приватного виконавця Мельника Ю.А., було виявлено, що виконавчий напис № 44486 від 08.09.2020 року було вчинено всупереч вимог чинного законодавства, що стало підставою для звернення позивача з даною позовною заявою. Всупереч вимогам п. п. 2.3. Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України відповідач ТОВ «ФК «АЛАНД» не дотримався визначеної процедури і не надіслав позивачу письмової вимоги про усунення порушень по кредитному договору не менше, як за 30 днів до вчинення виконавчого напису, чим позбавив позивача права оскаржити вимоги у судовому порядку або надати письмові заперечення. Зважаючи на те, що позивач взагалі не володів інформацією щодо сум, які відповідач мав намір з нього стягнути за виконавчим написом, порушено одну з таких обов`язкових умов вчинення нотаріусом виконавчого напису, як безспірність заборгованості. Заборгованість за кредитним договором, зазначена у виконавчому написі, є спірною і не зрозуміло, за який період вона нарахована (згідно даних у виконавчому написі стягнення заборгованості проводиться за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року і її розмір становить 19 554,10 гривень). Додатково у виконавчому написі зазначено про стягнення плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 500 гривень, таким чином загальна сума стягнення складає 20 054,10 гривень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбулось за фактом подання стягувачем ТОВ «ФК «АЛАНД» документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. За який період були нараховані відсотки у сумі 6096,31, про які йде мова у виконавчому написі, і чи були дотримані при їх нарахуванні вимоги цивільного законодавства - не відомо. З аналізу положень ЦК України та ЗУ «Про нотаріат» вбачається, що право стягувача повинно існувати на момент звернення стягувача до нотаріуса, а також повинна існувати безспірна заборгованість боржника. Щодо посилання приватним нотаріусом Гораєм О.С. при вчиненні виконавчого напису № 44486 від 08.09.2020 року та застосування п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, представник позивача зазначає наступне. Вказаний перелік містить розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», яким його доповнено згідно постанови КМУ від 26 листопада 2014 року № 662. Втім, постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172». Таким чином, посилання приватного нотаріуса Горай О.С. на вказаний пункт Переліку та його застосування при вчиненні виконавчого напису № 44486 від 08.09.2020 року не має жодних правових підстав, а сам виконавчий напис не може вважатись документом, за яким має проводитись стягнення грошових сум з позивача. Таким чином, вирішуючи питання про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, важливим є встановлення того, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису позивач ОСОБА_1 мав безспірну заборгованість перед відповідачем, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Ухвалою судді від 22 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи на 22 березня 2021 року.
22 березня 2021 року від представника позивача до канцелярії суду надійшли пояснення, в яких вона просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, та зазначила, що згідно з умовами кредитного договору від 18 серпня 2014 року, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 , платежі з погашення суми заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом і комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтентних (рівномірних) платежів п. 2.5. Договору. Згідно з п. 1.2, п. п. б) Договору строк кредитування 78 платіжних періодів. В свою чергу пунктом 2.6. договору встановлено, що погашення позичальником заборгованості за кредитом здійснюється у вигляді щомісячних платежів в сумі 640,00 гривень, починаючи з першої дати сплати заборгованості. Як вбачається в п. 92 Постанови Верховного Суду України від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною 5 статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо від кожного простроченого платежу. Також згідно висновку ВСУ, викладеного в пункті 93 вказаної постанови, встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо від погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Таким чином за відсутності графіку платежів, інформації з особового рахунку боржника, детального розрахунку заборгованості та інформації про її структуру, у позивача існує обґрунтований сумнів щодо сум заборгованості, вказаних у виконавчому написі, у зв`язку з чим вважає заборгованість спірною, а виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою суду від 22 березня 2021 було відкладено судовий розгляд справи на 23 квітня 2021 року на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України.
23 квітня 2021 року цивільну справу було знято з розгляду та призначено судове засідання на 19 травня 2021 року.
В призначене судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. До канцелярії суду від позивача та представника позивача адвоката Климчук В.В. надійшли заяви, в яких вони просили проводити судовий розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач свого представника повторно в судове засідання не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позов відповідач до суду не направив. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, відповідач не надав. Клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла.
Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Юрій Анатолійович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою, вказаною в позовній заяві, проте конверт із судовою повісткою повернувся до суду з поштовою відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 19 травня 2021 року суд ухвалив заочне рішення у справі.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено з матеріалів справи, що 18 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір з можливістю перенесення платежу (рахунок) № 2490/2068DCLRKPT (Оптимальний з перенесенням платежу).
Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, за даним договором банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії за надання та обслуговування кредиту, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі.
Пунктом 1.2. кредитного договору визначено, що за даним договором банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) на наступних умовах:
а) сума кредиту 22947,12 гривень;
б) строк кредитування 78 платіжних періодів;
в) фіксована процентна ставка за користування кредитом 0,0001 % річних;
г) комісія за надання кредиту 0,00 гривень;
д) комісія за обслуговування кредиту 321,00 гривня;
е) цільове призначення поточні потреби;
ж) дата повернення кредиту 05 03.2021 року.
Згідно з п. 1.3. кредитного договору, для видачі та погашення кредиту банк відкриває позичальнику рахунок № НОМЕР_2 .
З пункту 2.3. кредитного договору вбачається, що проценти за користування кредитом нараховуються банком з дати надання кредиту щомісячно на дату сплати поточної заборгованості за кредитом, виходячи з залишку непростроченої заборгованості за кредитом згідно з Додатком № 1. Для розрахунку використовується умовна кількість днів у році 360, у місяці 30. При цьому кількість днів у періоді з дати надання кредиту по першу дату сплати заборгованості умовно приймається за 30.
Відповідно до п. 2.5. кредитного договору, платежі з погашення суми заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів.
Пунктом 2.6. кредитного договору визначено, що погашення позичальником заборгованості за кредитом здійснюється у вигляді щомісячних платежів в сумі 640,00 гривень, починаючи з першої дати сплати заборгованості.
Згідно з виконавчим написом, зареєстрованим в реєстрі за № 44486, вчиненого 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу на підставі ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, запропоновано звернути стягнення з громадянина України, яким є ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , який є боржником за кредитним договором № 2490/2068DCLRKPT від 18 серпня 2014 року, укладеним з Публічними акціонерним товариством «ПЛАТИНУМ БАНК», ідентифікаційний код юридичної особи 33308489, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 329 від 04 жовтня 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», ідентифікаційний код юридичної особи 35234236, правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 11/08/2020-ФА від 11 серпня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД», ідентифікаційний код юридичної особи 42642678, місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 14, офіс 301, реквізити: НОМЕР_4 у АТ «ОТП Банк», МФО 300528, заборгованість за кредитним договором № 2490/2068DCLRKPT від 18 серпня 2014 року. Строк платежу за кредитним договором № 2490/2068DCLRKPT від 18 серпня 2014 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року. Сума заборгованості складає 19 554,10 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 13 457,79 гривень; прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 гривень; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 6 096,31 гривень. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 500 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню 20 054,10 гривень. Дата набрання виконавчим написом законної сили 08 вересня 2020 року.
01 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Юрієм Анатолійовичем на підставі вказаного виконавчого напису було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 63773295 та постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 11 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Юрієм Анатолійовичем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Вирішуючи спір згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадах.
При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першою ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
За змістом ч. 2 вказаної статті якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).
Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц.
В обґрунтування позову представник позивача послалася, зокрема, на те, що оскільки відповідно до умов кредитного договору № 2490/2068DCLRKPT від 18 серпня 2014 року платежі з погашення суми заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів, розмір яких встановлений п. 2.6. кредитного договору, а саме 640 гривень, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною 5 статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо від кожного простроченого платежу.
Аналізуючи наведені доводи представника позивача, суд виходить з наступного.
Як вбачається із змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість в розмірі 19 554,10 гривень, яка складається з : простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 13 457,79 гривень; простроченої заборгованості за комісією в розмірі 0,00 гривень; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 6 096,31 гривень. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 500 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню 20 054,10 гривень.
З пункту 2.3. кредитного договору № 2490/2068DCLRKPT від 18 серпня 2014 року вбачається, що проценти за користування кредитом нараховуються банком з дати надання кредиту щомісячно на дату сплати поточної заборгованості за кредитом, виходячи з залишку непростроченої заборгованості за кредитом згідно з Додатком № 1. Для розрахунку використовується умовна кількість днів у році 360, у місяці 30. При цьому кількість днів у періоді з дати надання кредиту по першу дату сплати заборгованості умовно приймається за 30.
Відповідно до п. 2.5. кредитного договору платежі з погашення суми заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів.
Пунктом 2.6. кредитного договору визначено, що погашення позичальником заборгованості за кредитом здійснюється у вигляді щомісячних платежів в сумі 640,00 гривень, починаючи з першої дати сплати заборгованості.

Таким чином, відповідно до умов кредитного договору сторони договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).
Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
В оспорюваному виконавчому написі нотаріуса зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року. Сума заборгованості за вказаний період становить 19 554,10 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 13 457,79 гривень; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 6 096,31 гривень.

Враховуючи розмір щомісячного платежу в сумі 640,00 гривень, визначений пунктом 2.6. кредитного договору, виникає обґрунтований сумнів, що вказана в оспорюваному виконавчому написі заборгованість виникла в період часу з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року, а також чи взагалі існувала вказана заборгованість в такому розмірі на період часу, що зазначений у виконавчому написі, та чи не пропущено строк позовної давності відносно щомісячних платежів, які складають суму заборгованості.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитом 19 554,10 гривень, яка вказана у виконавчому написі нотаріуса, є спірною.
Крім того, суд враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Таким чином, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. у виконавчому написі від 08 вересня 2020 року № 44486 послався на пункт постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який є не чинним.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, зареєстрований в реєстрі за № 44486 від 08.09.2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості за кредитним договором № 2490/2068DCLRKPT від 18 серпня 2014 року у розмірі 19 554,10 гривень та за вчинення виконавчого напису 500 гривень, слід визнати таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 908 гривень.
Судові витрати по оплаті судового збору за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 450 гривень в справі № 377/80/21, провадження № 2-з/377/1/21 стягненню з відповідача не підлягають, оскільки в матеріалах даної справи відсутня квитанція про сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.
Таким чином, сума судових витрат по оплаті судового збору за подачу заяви про забезпечення позову - 450 гривень, заявлена позивачем на відшкодування, не підтверджена відповідними доказами, тому стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 263-265, 280-281 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, вчинений 08 вересня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 44486, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості за кредитним договором № 2490/2068DCLRKPT від 18 серпня 2014 року у розмірі 19 554,10 гривень та за вчинення виконавчого напису 500 гривень, всього на суму 20 054,10 гривень.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у сумі 908 гривень, в іншій частині стягнення судових витрат по оплаті судового збору відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається через Славутицький міський суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 14, офіс 301.
Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, адреса місцезнаходження: м. Житомир, вул. Бердичівська, 35.
Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Юрій Анатолійович, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, офіс 16.
Повне заочне рішення складено 19 травня 2021 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька