241/1309/21
2/241/373/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2021 року смт. Мангуш

Першотравневий районний суд Донецької області

в складі:

головуючого судді Демочко Д.О.

при секретарі Цукановій Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( проживаючої : АДРЕСА_2 ) до Мангушської селищної ради (що знаходиться за адресою: 87400 Донецька область, Маріупольський район, смт Мангуш, проспект Миру, буд. 72) про визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку у порядку спадкування, суд-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Першотравневого районного суду з позовомдо Мангушської селищної ради про визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку у порядку спадкування.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши наступне.

Позивачі, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідними доньками ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження, а зміна прізвищ підтверджуються свідоцтвами про укладення шлюбу.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1 /2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

10 вересня 1981 року ОСОБА_5 отримала житловий будинок (як єдине ціле) на підставі свідоцтва на право на спадщину за заповітом за реєстраційним номером 677, затвердженого Володарською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в БТІ 02.12.2008 року за номером № 321.

03 лютого 2009 року ОСОБА_5 подарувала 1 /2 частку належного їй житлового будинку з господарськими спорудами без виділу в натурі ОСОБА_6 , що підтверджується договором дарування, посвідченого Першотравневою державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером 457, зареєстрованого в БТІ 13.1 0.2009 року за номером №321.

Внаслідок цього, ОСОБА_5 стала власником 1/2 частки вказаного житлового будинку з господарськими спорудами, про що свідчить довідка КГІ «Мангушського бюро технічної інвентаризації» від 15.04.2021 року за №112.

Оскільки, позивачі є спадкоємицями першої черги за законом після смерті їх матері, вони звернулися до приватного нотаріуса Мангушського районного нотаріального округу Донецької області із заявою про відкриття спадкової справи, і 12 серпня 2020 року була заведена спадкова справа за № 50/2020.

Представник позивачів - ОСОБА_6 20 квітня 2021 року звернулася до приватного нотаріуса Мангушського районного нотаріального округу Донецької області з заявою видати свідоцтво про право на спадщину за законом на належну померлій матері позивачів 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 .

Однак, документ, який посвідчує право власності померлої на 1/2 частку житлового будинку, а саме: свідоцтво про право на спадщину за заповітом у позивачів відсутній.

З метою отримання дублікату правовстановлюючого документу на будинок приватний нотаріус звернувся до Мангушської державної нотаріальної контори з проханням видати позивачам дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстр. № 677 від 10.09.1981 року на житловий будинок. 13.04.2021 року за № 154/01-16 Мангушською державною нотаріальною конторою була надана відповідь, що документи щодо вчинення нотаріальних дій за період з 1943-2001 рік були передані до подальшого зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, доступ до якого відсутній у зв`язку з тим, що ця територія є непідконтрольною Україні.

Оскільки, позивачі не змогли надати приватному нотаріусу правовстановлюючий документ на 1/2 частку житлового будинку, належний їх матері на праві приватної власності, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.04.2021 року за № 103/02-3 1, а також було роз`яснено, що згідно до чинного законодавства вони мають право звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності у порядку спадкування.

Позивачі просять визнати за ними- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/2 частку житлового будинку літ. А-1, з господарськими будівлями: веранда літ. а- 1, площинка літ. а1, погреб літ. а/п, вбиральня літ. Г-1, огорожа № 1, колодязь літ. К, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , у порядку спадкування у рівних частках кожної після ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, наданою на адресу суду заявою просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі .

Відповідач Мангушська селищна рада надав до суду заяву, в якій просили розглянути справу у відсутності їх представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідними доньками ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження ( а.с.8,10), а зміна прізвищ підтверджуються свідоцтвами про укладення шлюбу ( а.с.9,11).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7).

ОСОБА_5 володіла житловим будинком (як єдине ціле) за адресою: АДРЕСА_3 .

03 лютого 2009 року ОСОБА_5 подарувала 1 /2 частку належного їй житлового будинку з господарськими спорудами без виділу в натурі ОСОБА_6 , що підтверджується договором дарування, посвідченого Першотравневою державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером 457, зареєстрованого в БТІ 13.1 0.2009 року за номером №321 ( а.с.12-14)

Внаслідок цього, ОСОБА_5 стала власником 1/2 частки вказаного житлового будинку з господарськими спорудами, про що свідчить довідка КГІ «Мангушського бюро технічної інвентаризації» від 15.04.2021 року за №112 ( а.с.15).

Позивачі є спадкоємицями першої черги за законом після смерті їх матері, вони звернулися до приватного нотаріуса Мангушського районного нотаріального округу Донецької області із заявою про відкриття спадкової справи, і 12 серпня 2020 року була заведена спадкова справа за № 50/2020 (а.с.25)

13.04.2021 року за № 154/01-16 Мангушською державною нотаріальною конторою була надана відповідь, що документи щодо вчинення нотаріальних дій за період з 1943-2001 рік були передані до подальшого зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, доступ до якого відсутній у зв`язку з тим, що ця територія є непідконтрольною Україні. Оскільки, позивачі не змогли надати приватному нотаріусу правовстановлюючий документ на 1/2 частку житлового будинку, належний їх матері на праві приватної власності, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.04.2021 року за № 103/02-3 1, а також було роз`яснено, що згідно до чинного законодавства вони мають право звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності у порядку спадкування. ( а.с.26-28)

Пунктом 1.1 глави 22 Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України вказано , що у разі втрати або зіпсування документу , посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою згодою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Усі спадкові справи, що закінчені провадженням Першотравневою державною нотаріальною конторою за період 1943-2000 роки, були передані для подальшого їх зберігання до Донецького обласного нотаріального архіву. На цей час усі архівні справи, що були передані до обласного нотаріального архіву, знаходяться на території (місто Донецьк), що не підконтрольна Україні, тому доступ до архіву відсутній. З-за відсутності доступу до обласного архіву, у відповідності з Правилами ведення нотаріального діловодства, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 23.12.2010. за №3253/5, відповідальні особи за ведення справ фондів державного нотаріального архіву України позбавлені можливості здійснити дії, пов`язані з видачею дублікату документу зі справ фонду державного нотаріального архіву.

Пунктом 4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2012 року №296/5

передбачено, що: «Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або

арешту цього майна».

Окрім того, пунктом 4.18 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2012

року № 296/5 передбачено: "Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме

нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для

видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому про вирішення зазначеного питання в судовому порядку»

Згідно ст. 182 Цивільного кодексу України: «Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, підлягають державній реєстрації».

З-за відсутності у спадкоємця документу, що підтверджує право власності на спадкове майно, нотаріус позбавлений права видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок відомості про який відсутні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і провести державну реєстрацію прав власності на житловий будинок, що має перейти до нового «набувача» - спадкоємця.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Як передбачається у статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Питання, що пов`язані зі спадкуванням, чітко регламентовані положеннями Книги шостої ЦК України. Так, згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відтак, факт прийняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадщини після померлої ОСОБА_5 суд вважає доведеними.

Згідно з частинами 1, 2 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Досліджені матеріали справи підтверджують наявність у позивачів охоронюваного законом інтересу, спрямованого на оформлення майнових прав у порядку спадкування після померлої матері.

Проте, згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як передбачає частина 2 статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За регламентацією частини 1 статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Оскільки на належних і допустимих доказів на підтвердження набуття права власності ОСОБА_5 на спірне нерухоме майно в розумінні статей 182, 328, ЦК України, позивачами не надано, відсутні правові підставі для визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на нерухомість у порядку спадкування. Відтак, суд не може погодитись із обґрунтованістю цієї позовної вимоги та відмовляє позивачам в її задоволенні.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України).

За загальним правилом кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України).

У параграфі 58 рішення у справі Серявін та інші проти України ( Seryavin and Others v. Ukraine , заява №4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії ( Ruiz Torija v. Spain ), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії ( Suominen v. Finland , заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії ( Hirvisaari v. Finland , заява №49684/99, п. 30).

Отже перевіривши факти і обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, установивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, -

суд дійшов висновку про відмову в позові.

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, пунктами 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Мангушської селищної ради про визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку у порядку спадкування відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення Першотравневого районного суду Донецької області може бути подана безпосередньо до Донецької апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.О.Демочко