РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року

м. Рівне

Справа № 568/1732/19

Провадження № 22-ц/4815/685/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Гордійчук С. О.

суддів: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

боржник: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2021 року, постановлену в складі судді Сільман А.О., у справі № 568/1732/19,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дитини, в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви до суду.

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2021 відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Ухвала мотивована тим, що в заяві про видачу судового наказу зазначено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначає, що суд безпідставно відмовив їй у видачі судового наказу з посиланням на невідповідність заяви вимогам ст. 161 ЦПК України, оскільки заявлені нею вимоги цілком відповідають п.4 ст.161 ЦПК України, враховуючи що дитина є неповнолітньою, і вимога про стягнення з боржника аліментів на її утримання в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) є законною.

Вказала, що незаконна, на її думку, відмова у задоволенні поданої заяви про видачу судового наказу фактично порушила її право на судовий захист, зокрема, щодо стягнення аліментів на утримання дитини.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.

Відмовляючи у видачі судового наказу, місцевий суд виходив з того, що у поданій заяві зазначено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_1 просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду.

Частиною 5 ст. 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Так, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України передбачено можливість видачі судового наказу за вимогою про стягнення аліментів у відповідній частині від заробітку боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку.

Тобто, даною нормою обмежено верхній розмір стягуваних аліментів, нижній же розмір належних до стягнення у такому випадку аліментів закріплений відповідною нормою матеріального права, на якій, згідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 168 ЦПК України, має ґрунтуватися судовий наказ, - у даному випадку на ч. 2 ст. 182 СК України, за якою мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, дане положення закону є безспірною, встановленою державою правовою гарантією для неповнолітніх осіб, права яких не можуть бути обмежені внаслідок застосування того чи іншого судового провадження при вирішенні питання їх належного матеріального утримання, мінімальне матеріальне забезпечення неповнолітніх дітей у вказаному розмірі є законним обов`язком боржника.

Зважаючи на викладене, вимогу заяви про стягнення встановленого законом мінімального розміру аліментів не можна вважати вимогою, яка не відповідає положенням ст. 161 ЦПК України, як було, зокрема, зазначено судом першої інстанції.

Розмір аліментів встановлений матеріальним законом - СК України, ЦПК України визначено процесуальний порядок розгляду цивільних справ і процесуальний закон не змінює розміру аліментів, визначеного СК України.

За вказаних обставин висновок суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу, є помилковим.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, ухвала Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2021 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2021 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 18 травня 2021 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.