Справа № 446/88/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Самсін М. Л.

за участю секретаря судового засідання Груба Л.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Кам`янка-Бузька Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Новояричівської селищної ради про визнання права власності на самочинно збудований будинок,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ради про визнання права власності на самочинно збудований будинок. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 . За життя батько проживав в будинку АДРЕСА_1 . Після смерті батька відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . 21.05.1996 року мати позивача отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , проте реєстраційне посвідчення нею не виготовлено. На час отримання спадкового свідоцтва будинок АДРЕСА_1 складався з двох житлових кімнат, кухні, коридору, кладочки, сіней, житловою площею 30,4 кв.м. До будинку відносились такі господарські будівлі та споруди: сарай (В), літня кухня (Б), гараж (Г), погріб (Д), вбиральня (Ж). Вказаний будинок було збудовано у 1972 році, а тому будинок перебував у дуже поганому стані, мати позивачки ОСОБА_2 пенсійного віку, прикута до ліжка тому фактично не мала можливості провести ремонт будинку, тому позивачки сама здійснювала повністю реконструкцію будинку. В 2017 році реконструкцію будинку було завершено. Після проведення робіт позивачка звернулась до КП ЛОР «Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації» та отримала зведений акт вартості будівлі, господарських будівель та споруд, їй було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 . Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 , виданого 06 листопада 2017 року, Червоноградським БТІ, будинок вкладається з кухні площею 11 м.кв., коридору 4,8 кв.м., житлової кімнати площею 15,2 кв.м. житлової кімнати площею 15,2 кв.м; туалету 5,9 м.кв., коридору 14,2 м.кв.; коридору 3,2 кв.м., кухні 17,2 кв.м; паливної 4,0 кв.м, підсобного приміщення 1,9 кв.м. всього на 1-му поверсі 92,6 кв.м.; коридору 5,7 кв.м., житлової кімнати 26,0 кв.м., всього на мансардному поверсі 31,7 кв.м. Всього по будинку 124,3 м.кв. На сьогоднішній день існують розбіжності між житловими площами, що були зазначені в Свідоцтві на спадщину та технічному паспорті на даний житловий будинок. Оскільки позивачкою було здійснено реконструкцію житлового будинку без відповідного погодження та належним чином затвердженого проекту, фактично вказане будівництво вважається самочинним. У зв`язку з таким станом речей позивачка не може оформити право власності н будинок після реконструкції, а тому була змушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок після реконструкції, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Просила позов задовольнити, визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи є клопотання, в якій представник позивача адвокат Білик Р.О. просить позов задовольнити повністю, справу розглянути без участі позивача та його представника.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву вх. 1744, в якій зазначила, що проти позову не заперечує, просить позов задовольнити, розгляд справи проводити без її участі.

Представник відповідача Новояричівської селищної ради Кам`яка-Бузького району Львівської області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не попередив суд про причину неявки.

На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . 21.05.1996 року успадкувала мати позивачки. (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи, копії технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 ., виданого Червоноградським бюро технічної інвентаризації 06.11.2017 р. та відповідно до технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 , виданого 06 листопада 2017 року, Червоноградським БТІ, будинок вкладається з кухні площею 11 м.кв., коридору 4,8 кв.м., житлової кімнати площею 15,2 кв.м. житлової кімнати площею 15,2 кв.м; туалету 5,9 м.кв., коридору 14,2 м.кв.; коридору 3,2 кв.м., кухні 17,2 кв.м; паливної 4,0 кв.м, підсобного приміщення 1,9 кв.м. всього на 1-му поверсі 92,6 кв.м.; коридору 5,7 кв.м., житлової кімнати 26,0 кв.м., всього на мансардному поверсі 31,7 кв.м. Всього по будинку 124,3 м.кв.

Відповідач ОСОБА_2 , своє заявою від 01.03.2021 р., вх. 1744 проти позову не заперечила, просила позов задовольнити.

Згідно із частиною першою статті 41Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися.

Згідно частини третьої статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Виходячи із положень ч. ч. 3,5 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4, 9 Постанови від 30.03.2012р. №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780 -XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Пунктом 12 цієї ж постанови роз`яснено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

У правовій позиції висловленій Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що до правовідносин сторін слід застосувати правила ч.3 ст.376 ЦК України і позов про визнання права власності на зазначене будівництво задовольнити.

Судові витрати в частині сплати судового збору залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12,13,223 ч.1,229,247,258,259,263-265 ЦПК України, ст. 376 ч.3 ЦК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Новояричівської селищної ради про визнання права власності на самочинно збудований будинок - задовольнити.

Визнати за визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Кам`янка-Бузький районний суд протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

Суддя: М.Л. Самсін