КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року

справа №759/12094/19

провадження № 22-ц/824/5956/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Русинчук І.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк»

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінілон»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Ананійчука Олексія Анатолійовича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Кириленко Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення коштів за договором банківського вкладу,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь кошти у розмірі вкладів з нарахованими відсотками, інфляційні втрати, 3% річних за прострочення виконання зобов`язання та пеню.

В обґрунтування позову посилається на те, що 03.01.2013 р. між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір № SAMDN1163 «Стандарт, 12 міс.», відповідно до якого нею внесені кошти на депозитний рахунок в розмірі 5 000 Євро під 8% річних.

08.01.2014 р. між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір № SAMDNWFD800 «Стандарт», відповідно до якого нею внесені кошти на депозитний рахунок в розмірі 25 000 грн під 19% річних.

15.06.2019 р. позивач направила заяву про дострокове розірвання договору № SAMDN1163 «Стандарт, 12 міс.» від 03.01.2013 р., а 26.06.2019 р. - заяву про дострокове розірвання договору № SAMDNWFD800 «Стандарт» від 08.01.2014 р., однак до цього часу кошти їй не повернуті.

Тому просить стягнути з відповідача за договором № SAMDN1163 «Стандарт, 12 міс.» від 03.01.2013 р. внесені кошти у розмірі 5 000 Євро, відсотки у розмірі 2 586,30 Євро; за Договором SAMDNWFD800 «Стандарт» від 08.01.2014 р. внесені кошти у розмірі 25 000 грн., відсотки у розмірі 26 027,40 грн, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за договорами у розмірі 59 804,11грн, 3% річних за договорами у розмірі 33 099,11грн, інфляційні втрати за договорами у розмірі 295 586,06 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення коштів за договором банківського вкладу задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDN1163 «Стандарт, 12 міс.» від 3.01.2013 р. внесені грошові кошти в розмірі 5000 Євро, відсотки в розмірі 2 490,42 Євро, 3% річних в розмірі 12,31 Євро, а всього 7502,73 Євро (сума зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягають утриманню відповідно до законодавства).

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDNWFD800 «Стандарт» від 8.01.2014р. внесені грошові кошти в розмірі 25 000 грн., відсотки в розмірі 24 882,20 грн, 3% річних в розмірі 20,50 грн, а всього 49902,70 грн (сума зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягають утриманню відповідно до законодавства).

В решті позову відмовлено.

Здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 та представник АТ КБ «Приватбанк» подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати, постановити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження факту розірванні договорів вкладу, а тому нарахування відсотків повинно здійснюватись відповідно до умов договору, та вважає висновок суду щодо нарахування процентів за період розірвання договору за відсотковою ставкою 0,01 % помилковим.

Посилається на те, що банком порушено умови договору та вимоги законодавства, у зв`язку із чим банк повинен сплатити 3 % річних, передбачених ст. 625 ЦК України.

Позивач також просить стягнути пеню з розрахунку подвійної облікової ставки за кожен день прострочення за останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, що становить 59 804,11 грн та інфляційні збитки у розмірі 295 586,06 грн.

Вважає позовні вимоги обґрунтованими.

В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» просить змінити мотивувальну частину рішення суду шляхом виключення з неї фрази: «оскільки договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ ФК «Фінілон» без участі кредитора ОСОБА_1 , а також відсутня письмова згода ОСОБА_1 на його укладення, указаний договір в силу положень ст.ст. 513, 520, 521, 1059 ЦК є нікчемним, а тому в силу положень ст. 215, 216, 236 ЦК України не породжує юридичних наслідків».

Крім того, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати, постановити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження заборгованості банку перед позивачем починаючи з 17.11.2014 року. Зазначає, що матеріали справи містять докази на підтвердження факту переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон».

Крім того, судом першої інстанції при постановленні рішення не враховано практику Верховного Суду по справах №591/678/16, № 234/3636/16-ц, в яких позивачем були надані оригінали договору та квитанції про внесення грошових коштів.

Докази надані ОСОБА_1 не відповідають вимогам закону та не можуть вважатись належними.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно встановив нікчемність договору про переведення боргу від 17.11.2014 року та необґрунтовано застосував до правовідносин ч. 1 ст. 654 ЦК України. Внаслідок встановлення факту нікчемності договору про переведення боргу, судом фактично ухвалено рішення щодо неналежного відповідача. Залучення належного відповіла у справі, а саме - ТОВ «ФК «Фінілон», судом здійснено не було.

В судовому засіданні представник відповідача подану ним апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення суми вкладів за договорами банківського вкладу у сумі 5 000 Євро та 25 000 грн, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами були укладені договори банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджується квитанціями, позивач зверталась до відповідача з вимогою розірвати договори і повернути вклади, проте ці вимоги виконані не були.

Колегія суддів погоджується із висновком суду.

Судом встановлено, що 03.01.2013 р.між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладений договір банківського вкладу № SAMDN1163 «Стандарт, 12 міс.» строком до 03.01.2014 р., відповідно до якого ОСОБА_1 внесено кошти на депозитний рахунок в розмірі 5 000 Євро під 8% річних (а.с. 6).

Також, 08.01.2014 р. між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD800 «Стандарт» строком до 08.01.2015 р., відповідно до якого ОСОБА_1 внесено кошти на депозитний рахунок в розмірі 25 000грн під 19% річних (а.с. 8).

Внесення грошових коштів відповідно до вищезазначених договорів підтверджуються квитанціями (а.с. 7, 9, 21,22)

На підставі положень п. 6, 7 договорів строк дії вкладів був неодноразово пролонгований.

Згідно з п. 9, 11, 12, 13 договорів позивач має право вимагати дострокового розірвання договору з виплатою вкладу в повному обсязі з виплатою відсотків за зменшеною у 2 рази процентною ставкою, а також за ставкою «До запитання».

11 червня 2019 року позивач подала до відповідача заяву про розірвання депозитного договору № SAMDN1163 «Стандарт, 12 міс.» від 03.01.2013 р. та виплату суми вкладу та відсотків (а.с. 10).

26 червня 2019 року позивач подала до відповідача заяву про розірвання депозитного договору № SAMDNWFD800 «Стандарт» від 08.01.2014 р. та виплату суми вкладу та відсотків (а.с. 11).

Однак, зазначені заяви відповідачем задоволені не були, та на даний час кошти, які знаходяться на рахунках, не повернуті, відсотки не виплачені.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини першої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Частиною другою статті 1070 ЦК України передбачено, що проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договори банківських вкладів, відповідно до яких нею внесені кошти на депозитний рахунок в розмірах 5 000 Євро та 25 000 грн. Позивач направила заяву про дострокове розірвання договорів, однак кошти їй не повернуті.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано копію договору банківського вкладу № SAMDN1163 «Стандарт, 12 міс.» від 03.01.2013 р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк, відповідно до якого ОСОБА_1 внесені кошти на депозитний рахунок в розмірі 5 000 Євро під 8% річних; копію договору банківського вкладу № SAMDNWFD800 «Стандарт» від 08.01.2014 р., відповідно до якого ОСОБА_1 внесені кошти на депозитний рахунок в розмірі 25 000грн під 19% річних (а.с. 8) та копії квитанцій на підтвердження внесення коштів.

Доводи представника банку про те, що позивачем не було надано оригіналів договорів, що підтверджували факт укладення договору та те, що кошти внесені в повному обсязі колегією суддів не приймаються, оскільки в ході розгляду справи як судом першої так і апеляційної інстанцій в судових засіданнях було досліджено оригінали договорів банківських вкладів та квитанції про внесення коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, з огляду на те, що 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого останнє стало боржником за спірними договорами банківських вкладів, апеляційний суд не приймає, оскільки згідно з положеннями статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження надання згоди ОСОБА_1 на переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «Приватбанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19.

Вимоги апеляційної скарги щодо внесення змін до мотивувальної частини рішення шляхом виключення із неї фрази про нікчемність договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ ФК «Фініліон» не можна вважати обґрунтованими з огляду на те, що саме АТ КБ «Приватбанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладів за договорами банківського вкладу у сумі 5 000 Євро та 25 000 грн, оскільки між сторонами були укладені договори банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджується квитанціями, позивач зверталась до відповідача з вимогою розірвати договори і повернути вклади, проте ці вимоги виконані не були.

Згідно ч. 1 ст. 1061 Цивільного кодексу України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно ч. 2 ст. 1070 Цивільного кодексу України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відповідно до п. 2 договорів нарахування відсотків по вкладу починається з першого робочого дня, наступного за днем надходження грошових коштів в банк, і здійснюється за кожний календарний день. День повернення вкладу в період розрахунку процентів не включається.

Договором № SAMDN1163 «Стандарт, 12 міс.» від 03.01.2013 р. передбачено, що на суму вкладу нараховується проценти по ставці 8% річних, договором № SAMDNWFD800 «Стандарт» від 08.01.2014 р. передбачено, що на суму вкладу нараховуються проценти по ставці 19% річних.

Відповідно до п. п. 7, 8 договору від 03.01.2013 р. при поверненні вкладу за вимогою клієнта до завершення мінімального строку вкладу (п.1 договору) з дати початку/продовження строку вкладу клієнту повертається сума вкладу та виплачуються відсотки, нараховані за ставкою «до запитання» за фактичний строк користування вкладом. За вимогою повернення вкладу після закінчення мінімального строку вкладу з дати початку/продовження строку вкладу, але до закінчення строку вкладу, клієнту повертається сума вкладу та виплачуються відсотки, виходячи із діючої відсоткової ставки по вкладу, помноженої на коефіцієнт 0,5. Сума нарахованих відсотків за цілу кількість вкладів, що виникли з моменту оформлення договору, виплачується в повному обсязі.

Відповідно до п. п. 11, 12, 13 договору від 08.01.2014 р. за неповні 6 місяців відсотки виплачуються за ставкою вкладу «до запитання» ( з урахуванням п.8 договору) за фактичну кількість днів, що минули з дати оформлення вкладу або продовження його строку до дня розірвання договору. У разі розірвання договору після спливу 6 місяців з дати оформлення, але до закінчення строку вкладу повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу відсотки виплачуються за зниженою у 2 рази відсотковою ставкою за фактичну кількість днів, що минули з дати оформлення вкладу або продовження його строку до дня розірвання договору. У разі вимоги про розірвання договору, строк вкладу було продовжено один або декілька разів, відсотки за кожний повний строк вкладу виплачуються в повному обсязі. Відсотки за останній строк вкладу, який на момент розірвання договору не закінчився, нараховуються за умовами п. 11, 12 договору.

Суд першої інстанції вірно врахував вищевказані положення договорів щодо зменшення розміру ставок у разі дострокового розірвання договорів, та прийшов висновку про стягнення відсотків за вкладом № SAMDN1163 «Стандарт, 12 міс.» від 03.01.2013 р. в розмірі 2 490,42 Євро, а саме:

за період з 03.01.2013 р. по 08.01.2019 р. в розмірі 2406,57 Євро (5000х8%х2196:365);

за період з 09.01.2019 р. по 11.06.2019 р. в розмірі 83,83 Євро (5000х4%х153:365);

за період з 12.06.2019 р. по 01.07.2019 р. відсотки нараховуються за процентною ставкою «До запитання» (0,01%) та складають 0,02 Євро (5000х0,01х19:365);

та стягнення відсотків за вкладом № SAMDNWFD800 «Стандарт» від 08.01.2014р. в розмірі 24882,20грн., а саме:

за період з 08.01.2014р. по 12.01.2019р. в розмірі 23815,06 грн. (25000х19%х1830:365);

за період з 13.01.2019р. по 26.06.2019р. в розмірі 1067,12 грн. (25000х9,5%х165:365);

за період з 27.06.2019р. по 01.07.2019р. відсотки нараховуються за процентною ставкою «До запитання» (0,01%) та складають 0,02грн. (25000х0,01%х4:365).

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що сума нарахованих відсотків має визначатись у розмірі 8 % та 19 %, як передбачено умовами договорів, є необґрунтованими, оскільки договорами передбачено зменшення відсоткової ставки у разі дострокового розірвання правочинів, що було враховано судом першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стягуючи із відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 12,31 Євро та 20,50 грн суд першої інстанції вірно виходив із того, що боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних лише у разі прострочення виконання зобов`язання, що виникло з моменту звернення позивача з відповідними заявами до відповідача про розірвання договорів банківського вкладу та повернення коштів, тобто відповідно з 11.06.2019 р. та 26.06.2019р., до цього ж часу відповідно до умов укладених сторонами договорів їх дія щороку продовжувалась на той же строк (п. 6, 7 Договорів) і законних підстав для покладення на відповідача відповідальності за прострочення виконання зобов`язання немає.

Судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні вимог про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за договорами від 03.01.2013 р. та від 08.01.2014 р., за період з 03.01.2018 р. по 03.01.2019 р., та з 08.01.2018 по 08.01.2019 року, оскільки в даний період прострочення виконання зобов`язання відповідачем не встановлено, а відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.

Апеляційна скарга представника банку доводів щодо оскарження суми заборгованості не містить.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Ананійчука Олексія Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді