Справа №721/403/20
Провадження 2/721/21/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Путильський районний суд Чернівецької області в складі:

Головуючого - судді: Проскурняка С.П.

За участю секретаря: Помазан М.В.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Путила Чернівецької області в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про повернення позики, посилаючись на те, що 01 вересня 2014 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, за яким позивач передала відповідачу грошові кошти у сумі 700000(сімсот тисяч) гривень які він зобов`язався повернути в термін до 15 січня 2015 року. Разом з тим, відповідач взяте на себе зобов`язання не виконує. Просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 700000(сімсот тисяч) гривень 00коп.

Позивач в судове засідання не з`явився, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, оскільки позивачем не було надано оригінал розписки. Також просив суд застосувати строки позовної давності, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог відмовити. Також просив суд скасувати ухвалу Путильського районного суду про забезпечення позову.

Судом встановлено, що 01 вересня 2014 року ОСОБА_2 уклала з відповідачем договір позики, за яким позивач передала йому грошові кошти у сумі 700000 гривень.

Між сторонами був укладений договір позики, згідно з яким відповідно до ст.1046 ЦК України одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а друга сторона зобов`язується повернути позичальникові таку ж суму грошових коштів. Відповідно до зазначеної норми закону, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. Таким чином, між сторонами укладено договір позики 01 вересня 2014 року в усній формі, який зафіксований письмовою розпискою /а.с.22/.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ст.509 ЦК України, на підставі укладеного між сторонами договору позики, у відповідача виникло зобов`язання повернути позичкодавцю, в даному випадку позивачу зазначені у розписці грошові кошти в обумовлений термін, а саме до 15 січня 2015 року. В статті 1049 цього Кодексу зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як видно з матеріалів справи, відповідач в обумовлений строк в розписці, а саме по 15 січня 2015 року, вказаний борг не повернув, докази які б свідчили протилежне в матеріалах справи відсутні та сторонами по справі не надавались.

Отже з 16 січня 2015 року позивачу було достовірно відомо про порушення його права і з цієї дати протягом трьох років, а саме по 16 січня 2018 року у позивача було право звернутися з відповідним позовом про стягнення заборгованості з відповідача.

Однак, позивач цей строк звернення з позовом до суду пропустив та звернувся до суду лише після спливу більше ніж п`яти років, а саме згідно матеріалів справи позов ОСОБА_2 було подано до суду в червні 2020 року, тобто після спливу встановленого строку позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За правилами, встановленими частиною 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час розгляду справи представник відповідача ОСОБА_1 заявив про застосування позовної давності щодо вимог позивача про стягнення з його довірителя заборгованості.

Правовими позиціями, висловленими у Постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа №6-116цс13) та 03 червня 2015 року (справа №6-31 цс.15) встановлено, що відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

При цьому, позивачем не наведено обставин та підстав, за яких ним було пропущено загальний строк позовної давності та не наведено поважності причин пропуску такого строку. Із заявами про поновлення такого строку ОСОБА_2 не зверталася. Таким чином суд, вважає за необхідне застосувати до позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості строк позовної давності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду (позовну давність), визначеного статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України, - у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи те, що ухвалено рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, внаслідок чого необхідно скасувати заходи забезпечення позову.

На підставі наведеного та керуючись, ст.ст.256,526,260,509,1047, ЦК України, ст.ст. 4-6,76,81,84,95,158,265,280-282,353-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) про стягнення боргу - відмовити.

Ухвалу Путильського районного суду Чернівецької області від 04.06.2020 року про забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, шляхом заборони відчуження (житловий будинок, земельну ділянку, транспортні засоби), що належить відповідачу ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) - скасувати.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Путильський районний суд Чернівецької області до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду..

Повний текст рішення складено 21 травня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Інд. Код. НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , іден. номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: С.П. Проскурняк