Справа № 496/4431/20
Провадження № 2/496/523/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П., вивчивши матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із заявою в якому просить винести рішення про зменшення боржнику, як інваліду 2 групи армії, який здійснює догляд за інвалідом 1 групи гр.А до мінімальних розмірів.

28 жовтня 2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді ОСОБА_3 .

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03 листопада 2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

До канцелярії суду 02 грудня 2020 року надійшла заява та позовна заява з додатками доданими до неї від позивача про виконання ухвали суду щодо усунення недоліків.

Перевіривши надану уточнену позовну заяву, вбачається, що позивачем не усунуто недоліки в повному обсязі. Так, як позивачем у позовній заяві не вірно зазначено процесуальний статус учасників справи, як позивач та відповідач. Прохальна частина позову викладена не чітко з урахуванням норм СК України та ЦПК України, оскільки судовим наказом Біляївського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2020 року було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 у частці від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Тобто нормами СК України та ЦПК України не передбачено способу стягнення аліментів, а так само зменшення розміру аліментів у мінімальних розмірах. Крім того, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що стосунки з заявником погіршилися і сімейне життя не склалось, і посилається на необхідність скасування судового наказу, хоча у попередній ухвалі суду йому було роз`яснено, що не передбачено скасування судового наказу у зазначеній категорії справ.

Судом також враховується, що відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..

Згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року).

Таким чином, позивачем рекомендації суду не виконані в повному обсязі, а тому суд вбачає підстави для повернення позовної заяви, що у відповідності до ст. 185 ЦПК України - позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст. ст. 185, 259-260 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - вважати неподаною та повернути позивачу з усіма доданими до неї документами.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцятиднів з дня складання ухвали.

Суддя О.П. Галич