ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8043/21 Справа № 216/7536/19 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 216/7536/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2021 року, яке ухвалено суддею Бутенко А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 22 червня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 серпня 2019 року о 10.00 годині позивач, особа з інвалідністю II групи, який пересувається на візку, перебуваючи біля відділення Криворізької філії АТ КБ «ПриватБанк», розташованого за адресою: 50099, м. Кривий Ріг, вул. Німецька, 5, звернувся з письмовим зверненням до працівника відділення ОСОБА_2 щодо отримання інформації відносно свого кредитного рахунку за кредитною карткою № НОМЕР_1 та проханням покликати керівника відділення. Однак, працівник відділення Криворізької філії АТ КБ «ПриватБанк» Тетяна Пазуха усно відмовила йому у прийнятті заяви, незважаючи на те, що звернення у цьому відділенні в нього приймались без будь-яких застережень.

Враховуючи неправомірність відмови у прийнятті звернення, цього ж дня, позивач звернувся зі скаргою на телефонну «гарячу лінію» АТ КБ «Приватбанк» за номером « 3700 », яка була зареєстрована оператором за вх. № 14330454. До того ж, 28 серпня 2019 року, шляхом надсилання електронного листа на електронну скриньку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », він повторно звернувся до банку з вищезазначеною заявою та проханням повідомити про реагування на звернення до гарячої лінії.

В підтвердження отримання електронного листа, від банку з електронної скриньки « ІНФОРМАЦІЯ_2 » надійшло повідомлення, в якому зазначалося: «...Ваша скарга прийнята до роботи. З результатами розгляду Ви будете повідомлені додатково». Станом на 26.11.2019 року відповіді від АТ КБ «ПриватБанк» на заяву та з розгляду вищезазначених скарг не надійшло.

Отже, посадові особи АТ КБ «ПриватБанк», які відмовили в прийнятті та не розглянули заяву, не надали письмової відповіді на скаргу («гаряча лінія 3700» вх. 14330454 від 28.08.2019) щодо неприйняття заяви, порушили право позивача на звернення, що прямо заборонено законом. Враховуючи, що звернення позивача було оформлене належним чином, то дії представника відділення АТ КБ «ПриватБанк» 28.08.2019 року ОСОБА_2 щодо неприйняття заяви є неправомірними, котра була на той час особистим банкіром, на підставі чого банк вирахував з нього 20 гривень.

Приймаючи до уваги, що станом на 25.11.2019 року з урахуванням дати 28.08.2019 року повторного подання Заяви та скарги на гарячу лінію «3700», відповідей не надійшло, в діях АТ КБ «ПриватБанк» вбачається порушення закону, що в даному випадку проявляється в тривалій протиправній бездіяльності. Позивач зауважує на тому, що відповідач у справі своїми діями щодо неприйняття звернення - заяви, ненадання на неї та залишену з цього приводу скаргу відповіді, спричинив йому немайнову шкоду, яка полягає у виникненні негативного для нього, як особи з інвалідністю II групи, явища, зокрема, необхідності вжиття додаткових заходів для отримання потрібної йому інформації, витрачання особистого часу (користування послугою «соціального таксі» та її обмеженість), душевних хвилювань через нагадування в обмеженні життєдіяльності та свої права тощо, і неправомірними діями та бездіяльністю посадових осіб державного банку АТ КБ «ПриватБанк».

На підставі наведеного вище позивач просив суд визнати незаконними дії посадових осіб Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» щодо відмови у прийнятті та ненаданні відповіді на заяву ОСОБА_1 від 28.08.2019 року.

Визнати незаконними дії посадових осіб Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» щодо ненаданні відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 28.08.2019 року, зареєстровану оператором клієнтської телефонної лінії «3700» за № НОМЕР_3 .

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи та не враховано, що станом на 26.11.2019 року відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» не було надано відповіді на його скаргу на телефонну «гарячу лінію» АТ КБ «Приватбанк» за номером « 3700 », яка була зареєстрована оператором за вх. № 14330454 та не надано інформації відносно кредитного рахунку позивача за кредитною карткою № НОМЕР_1 , а саме довідки про сплату відсотків за використання кредитного рахунку за кредитною карткою № НОМЕР_1 з зазначенням тільки сплаченої суми щомісячно та окремо з 01.06. по 28.08.2019 року та про стан заборгованості, станом на 28.08.2019 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - Бродька А.П., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду не було встановлено наявність вини відповідача у порушенні вимог Закону України «Про звернення громадян»

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність», інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

В силу ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, що не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дати їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 28 серпня 2019 року позивач, особа з інвалідністю II групи, який пересувається на візку, перебуваючи біля відділення Криворізької філії АТ КБ «ПриватБанк» розташованого за адресою: 50099, м. Кривий Ріг, вул. Німецька, 5, звернувся з письмовим зверненням до працівника відділення ОСОБА_2 щодо отримання інформації відносно свого кредитного рахунку за кредитною карткою № НОМЕР_1 та проханням покликати керівника відділення. Однак, працівник відділення Криворізької філії АТ КБ «ПриватБанк» Тетяна Пазуха усно відмовила йому у прийнятті заяви.

Цього ж дня, вважаючи неправомірною відмову працівника відповідача у прийнятті звернення, позивач звернувся зі скаргою на телефонну «гарячу лінію» АТ КБ «Приватбанк» за номером « 3700 », яка була зареєстрована оператором за вх. № 14330454. До того ж, 28 серпня 2019 року, шляхом надсилання електронного листа на електронну скриньку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », він повторно звернувся до банку з вищезазначеною заявою та проханням повідомити про реагування на звернення до гарячої лінії.

В підтвердження отримання електронного листа, від банку з електронної скриньки « ІНФОРМАЦІЯ_2 » надійшло повідомлення, в якому зазначалося: «...Ваша скарга прийнята до роботи. З результатами розгляду Ви будете повідомлені додатково». Станом на 26.11.2019 року відповіді від АТ КБ «ПриватБанк» на заяву та з розгляду вищезазначених скарг не надійшло (а.с.10).

Отже, посадові особи АТ КБ «ПриватБанк», які відмовили в прийнятті та не розглянули заяву, не надали письмової відповіді на скаргу («гаряча лінія 3700» вх. 14330454 від 28.08.2019 року щодо неприйняття заяви, порушили право позивача на звернення, що прямо заборонено законом.

Приймаючи до уваги, що станом на 25.11.2019 року з урахуванням дати 28.08.2019 року повторного подання Заяви та скарги на гарячу лінію «3700», відповідей не надійшло, в діях АТ КБ «ПриватБанк» вбачається порушення закону, що в даному випадку проявляється в тривалій протиправній бездіяльності, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині визнання незаконними дій Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на заяви про надання довідки про сплату відсотків за використання кредитним рахунком за кредитною карткою № НОМЕР_1 з зазначенням тільки сплаченої суми щомісячно та окремо з 01.06. по 28.08.2019 року та про стан заборгованості, станом на 28.08.2019 року.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілої - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вказаний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц.

Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у Постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги, що внаслідок протиправної поведінки відповідача АТ КБ «ПриватБанк» порушено право позивача ОСОБА_1 на отримання інформації стосовно його карткових рахунків, що призвело до порушення звичного життєвого укладу останнього, внаслідок чого він переносить душевні та моральні страждання, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування позивачу завданої моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., який відповідає принципам розумності і справедливості

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про часткове задоволення позовних вимог про визнання незаконними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на заяви про надання довідки про сплату відсотків за використання кредитним рахунком за кредитною карткою № НОМЕР_1 з зазначенням тільки сплаченої суми щомісячно та окремо з 01.06. по 28.08.2019 року та про стан заборгованості станом на 28.08.2019 року та стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральної шкод в розмірі 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 3,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на заяви про надання довідки про сплату відсотків за використання кредитним рахунком за кредитною карткою № НОМЕР_1 з зазначенням тільки сплаченої суми щомісячно та окремо з 01.06. по 28.08.2019 року та про стан заборгованості станом на 28.08.2019 року.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: