КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/2223/2021 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 квітня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря: Карпенка В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс - Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про стягнення боргу за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ПАТ КБ «Правекс - Банк» звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про стягнення боргу за кредитним договором.

Свої вимоги мотивував тим, що між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 27 лютого 2008 року був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого позивач надав відповідачеві кредит у сумі 36 938, 00 доларів США із сплатою процентів у розмірі 11, 99% річних на строк до 27 лютого 2015 року.

З метою забезпечення кредиту 27 лютого 2008 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язалася відповідати в повному обсязі по борговим зобов`язанням, що виникають з умов кредитного договору.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яку просить стягнути солідарно з відповідачів у розмірі 69 528, 02 доларів США. та судові витрати.

Заочним рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року, позовні вимоги публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс - Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про стягнення боргу за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 2639-002/08Р від 27 лютого 2008 року, у розмірі 69 528 США 02 центів, що еквівалентно по офіційному курсу Національного Банку України 1 759 958 грн. 46 коп.

Стягнуто частково, в рівних долях, з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» 3 654 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалось на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки тому, що до матеріалів справи не додано первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту кредитних коштів, не доведено обов`язку відповідачів з його повернення та сплати відсотків.

Вказує, на те, що до даних зобов`язаннях не було застосовано строки позовної даності, оскільки останній платіж позичальником було здійснено 16.08.2011 року тобто у відповідності до п. 9.2 кредитного договору, строк кредитування закінчився 10.09.2011 року і відповідне право на захист інтересів кредитора виникло у позивача 11.09.2011 року, а до суду із вказаним позовом позивач звернувся лише 05.08.2015 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності від дня виникнення у нього права на позов.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої та апеляційної інстанції було встановлено, що між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 27 лютого 2008 року було укладено кредитний договір №2639-002/08Р (а.с.а.с. 100-107)

Згідно з умовами якого банк надає відповідачеві кредит у сумі 36 938, 00 доларів США із сплатою процентів у розмірі 11, 99% річних на строк до 27 лютого 2015 року.

Відповідно до пункту 1.3. кредитного договору у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за цим договором, розмір процентної ставки збільшується на один відсоток річних, починаючи з розміру, встановленого пунктом 1.2. договору.

Згідно з пунктом 10.1 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та процентів, встановлених договором, позичальник зобов`язувався сплачувати пеню у розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в пункті 1.2. даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 27 лютого 2008 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір поруки №2639-002/08Р (а.с.а.с. 118-119),

Згідно до умов якого ОСОБА_1 зобов'язувалася відповідати перед банком за невиконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору.

Банк свої зобов`язання по договору щодо надання кредиту виконав, але позичальником умови договору не виконуються.

Відповідно до даних розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 05 червня 2015 року сума заборгованості включає в себе: заборгованість по кредиту - 24 778,40 доларів США, заборгованість по відсотках - 16 253,00 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту - 16 612,71 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках - 11 883, 91 доларів США, а всього - 69 528,02 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс - Банк» про стягнення боргу за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що банк свої зобов`язання по договору щодо надання кредиту виконав, однак виконання зобов`язань порушено з вини відповідачів, а тому ОСОБА_1 повиненна нести солідарну відповідальність з ОСОБА_2 за невиконання ним умов договору кредиту.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, встановленим договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, що 27 лютого 2008 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язалася відповідати в повному обсязі по борговим зобов`язанням, що виникає з умов кредитного договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником ч. 1 ст. 553 ЦКУкраїни.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

В той же час, вимог про визнання поруки припиненою щодо окремих періодичних платежів скаржника за кредитним договором поручитель не заявляв.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник як поручитель боржника узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, комісіями та іншими виплатами, передбаченими кредитним договором, в строк до 27 лютого 2015 року включно, згідно з графіком погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Колегія суддів, встановивши дійсні обставини справи, не буре до уваги доводи апелянта, щодо застосування строків позовної даності, оскільки термін дії кредитного договору встановлено до - 27 лютого 2015 року включно. Тобто в графіку погашення кредиту розраховані щомісячні платежі до 2015 року. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання,

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Загалом такі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Л.П. Сушко

А.С. Сержанюк