Провадження № 22-ц/802/723/21 Категорія: 76 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

09.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що з березня 2016 року вона працювала у ФОП ОСОБА_2 косметологом у салоні «Афродіта», в тому числі й за письмовим трудовим договором з 22.03.2019 року. 30.09.2020 року її було звільнено з роботи за згодою сторін. Однак, після звільнення зі нею не було здійснено повного розрахунку, зокрема, не виплачено заробітну плату за вересень, частину коштів за серпень, а також компенсацію за час невикористаної відпустки. У зв`язку з категоричною відмовою здійснити розрахунок, вона вимушена була звернутись за допомогою до Управління праці. Надалі у відповідача було здійснено інспекційне відвідування, за наслідками якого внесено Припис про усунення порушень та виплату заробітної плати у строк до 08.12.2020 року, який на даний час залишається не виконаний. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 на свою користь 9087,94 грн. заборгованості з виплати заробітної плати та компенсації за невикористану частину відпустки, 11526,76 грн. середнього заробітку за час прострочки виплати розрахункових коштів та 2000 грн. витрат на правничу допомогу.

15.02.2021 року позивачкою було подано заяву з проханням позовні вимоги в частині стягнення невиплачених при звільненні грошових коштів залишити без розгляду, оскільки уже після пред`явлення даного позову ФОП ОСОБА_2 здійснив з нею розрахунок. Також, ОСОБА_1 було уточнено позовні вимоги та за наслідками розгляду справи вона просить стягнути з відповідача на свою користь 13408,68 грн. середнього заробітку за час прострочки виплати розрахункових коштів (а.с. 29)

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.03.2021 року позовні вимоги в частині стягнення невиплачених при звільненні грошових коштів було залишено без розгляду (а.с. 44).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 березня 2021 року позов в даній справі задоволено.

Ухвалено стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 13408, 68 гривень.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги в сумі 2000 грн.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840, 80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Частиною третьою цієї статті визначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд даної справи, ціна позову в якій менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційним судом здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 22.03.2019 року між ФОП ОСОБА_2 та позивачкою ОСОБА_1 було укладено безстроковий трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, за умовами якого позивач взяла на себе виконання обов`язків косметика зі ставкою згідно штатного розпису (а.с. 4).

Відповідно до наказу № 29-3 від 30.09.2020 року 30.09.2020 року ОСОБА_1 було звільнено із посади косметика у ФОП ОСОБА_2 за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 7).

Судом також встановлено, що не оспорюється і самим відповідачем, що розрахунок по виплаті заробітної плати, відпускних та компенсацію за невикористану відпустку ним був здійснений з позивачкою 21.12.2020 року, тобто з порушенням строків, визначених положенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач посилався на те, що оскільки в день звільнення 30 вересня 2020 року сума, яка належала до виплати, не була виплачена, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 01 жовтня 2020 року по 20 грудня 2020 року включно.

Згідно з розрахунком, проведеним позивачем середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 жовтня 2020 року по 20 грудня 2020 року становить 13408,68 грн.

Задовольняючи позов в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що із табелів обліку робочого часу за серпень та вересень 2020 року, а також відомостей нарахування та виплати заробітної плати за відповідний період, заробітна плата ОСОБА_1 на час працевлаштування у ФОП ОСОБА_2 за останні два місяці перед звільненням за 42 робочих дні склала загальний розмір 9880,00 грн. (в тому числі 4880,00 грн. за серпень 2020 року та 5000 грн. за вересень 2020 року) (а.с. 8-11).

Із наведеного слідує, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 235,24 грн. (Розрахунок: 9880,00 грн. / 42 робочих дні).

У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача в день її звільнення, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту фактичної виплати належних ОСОБА_1 сум пройшло 57 робочих днів (з яких: 21 р. д. у жовтні 2020 року, 21 р.д. у листопаді 2020 року та 15 р.д. у грудні 2020 року), з ФОП ОСОБА_2 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 13408,68 грн. (з розрахунку: 235,24 грн. х 57 робочих дні).

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позову, однак не погоджується з розміром середнього заробітку, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Приписами ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП Українистягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Є встановленим, що на день звільнення позивачу не проведено виплату всіх належних від підприємства сум.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до правильно висновку, що позивач на підставі статті 117 КЗпП України має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).

Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні стягнутого судом першої інстанції, апеляційний суд вважає, що такий є завищений не відповідає вимогам справедливості та співмірності, а тому підлягає зменшенню, враховуючи наступне.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми ( висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке ( пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що в користь позивача слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 7000 грн.

Враховуючи розмір простроченої заборгованості, період протягом якого не виплачено суму заборгованості, який становить 3 місяці, а також дії відповідача, який здійснив повний розрахунок з позивачем добровільно, колегія суддів приходить до висновку, що в користь позивача підлягає стягненню середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7000 грн. На думку суду апеляційної інстанції такий розмір є справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме наведеним критеріям.

Крім того судом першої інстанції на користь позивача з відповідача стягнуто витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень, які є документально підтвердженні.

02 грудня 2020 року було укладено договір між адвокатом Лялюгою Л.В. та позивачем ОСОБА_1 , за умовами якого адвокат взяла на себе обов`язок представляти інтереси довірителя в справі про стягнення заробітної плати, розрахункових коштів, встановлення факту перебування у трудових відносинах тощо (п. 1 Угоди). За надання правової допомоги ОСОБА_1 повинна сплатити готівковими коштами, зокрема, 2000 грн. в справі про стягнення заробітної плати та середнього заробітку (п. 6 Угоди).

З акту приймання-передачі правової допомоги від 12.02.2020 року за Угоду про правову допомогу № 15 від 02.12.2020 року, адвокат Лялюга Л.В. виконала наступні роботи (надала наступні послуги): складення запитів 3 по 0,5 год.; представництво перед ФОП під час отримання розрахункових коштів 0,5 год.; підготовка та складення позовної заяви 2 год.; підготовка клопотань, заяв 1 год.; представництво в суді. Всього 4 год. вартістю 2000 грн. З приводу виконання умов Угоди жодна із сторін будь-яких претензій одна до одної не мають.

Факт сплати ОСОБА_1 адвокату Лялюзі Л.В. коштів за послуги з професійної правничої допомоги в розмірі 2000 грн. підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 5 від 12.02.2021 року (а.с. 34).

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційним судом зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 7000 гривень, а отже позов ОСОБА_1 задоволено на 50%, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 1000 гривень витрат на правничу допомогу, що є пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відтак, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та витрат на правову допомогу.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 18 травня 2021 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 березня 2021 року змінити, виклавши перший - третій абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7000 ( сім тисяч) гривень.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) понесені нею судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 1000 (одну тисячу) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: