Дата документу 21.10.2021 Справа № 320/9147/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3208/21 Головуючий у 1-й інстанції: Юрлагіна Т.В.
Є.У.№ 320/9147/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

із апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 10.11.2009 у розмірі 85 325,57 грн. та витрати по судовому збору у розмірі 1600 грн., зазначаючи, що 10.11.2009 з відповідачкою був укладений кредитний договір , згідно якого вона отримала від Банку кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань за договором станом на 31.10.2017 має 85325,57 грн., з яких: 7800,88 грн. тіло кредиту, 70123,47 грн. нараховані відсотки за користування кредитом, 3100,00 грн. нарахована пеня та комісія, а також 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 4051,22 грн. штраф (процентна складова).

27 березня 2018 року заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.11.2009 у розмірі 81024,35 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

У лютому 2021 року ОСОБА_3 звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із заявою про перегляд заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 березня 2021 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення задоволено.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року скасовано.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 липня 2021 року відмовлено у задоволені позову АТ КБ «Приватбанк».

Судове рішення мотивовано тим, що позичальник виконала умови кредитного договору, повернула всі отримані від банку кошти, а нарахована банком заборгованість не ґрунтується на умовах договору.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В своїх доводах Банк вказав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що сторони погодили розмір процентної ставки та відповідальність за порушення зобов`язань відповідача у вигляді пені та штрафів, про що свідчить підпис відповідача у заяві анкеті. Таким чином, в порушення умов договору та норм діючого законодавства, суд першої інстанції фактично звільнив відповідача від відповідальності, чим порушив права позивача.

В своїх додаткових поясненнях, які були надані до суду апеляційної інстанції, АТ КБ «Приватбанк», зазначив, що з урахуванням узгодженої з відповідачем процентної ставки, яка складає 2,5%на місяць на залишок заборгованості, виходячи з 360 днів у році та зміни тіла кредиту, заборгованість по нарахованим відсоткам ОСОБА_1 становить 614,71 гривень.

Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані відповідачем 20.08.2021. Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами1, 2, 5 ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що фактично отримані та використані позичальником кошти були повернуті позивачу в добровільному порядку відповідачем і сума повернених позивачу грошових коштів перевищує суму отриманих.

Втім вказані висновки суду першої інстанції є помилковими.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановлено, що ОСОБА_1 10.11.2009 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.9).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Окрім того, із вказаної заяви слідує, що сторони дійшли згоди про те, що базова кредитна ставка складає 2,5% на місяць на залишок заборгованості, тобто 30% на рік.

Матеріали справи також містять надані банком Умови та правила користування банківськими послугами «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (а.с.10-15).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відомо, що 10.11.2009 кредитний ліміт був встановлений 2000 грн., 12.07.2011 збільшений до 2400 грн., а 05.12.2012 до 8000 грн. З 14.01.2020 кредитний ліміт дорівнює 0.

Строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 встановлений до 02/15 (а.с.234).

Згідно розрахунку заборгованості, доданого до матеріалів справи, відповідачка станом на 31.10.2017 має заборгованість у розмірі 85325 гривень 57 копійок, яка складається із: 7 800,88 грн. тіло кредиту, 70123,47 грн. нараховані відсотки за користування кредитом, 3100,00 грн. нарахована пеня та комісія, а також 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 4051,22 грн. штраф (процентна складова).

З урахуванням доповнень АТ КБ «Приватбанк» до апеляційної скарги, розмір відсотків на користування кредитом станом на 31.10.2017 складає 614,17 грн.

Підписавши заяву-анкету, яка є складовою частиною кредитного договору, ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодила такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення по справі вважав, що відповідачкою внесено грошові кошти на загальну суму 35075,50 грн.

Втім колегія суддів вважає висновки суду помилковими, оскільки вказані висновки здійсненні під час аналізу розрахунку заборгованості.

Аналізуючи виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 та розрахунок заборгованості, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані документи свідчать про активне використання кредитних коштів відповідачкою та часткове погашення заборгованості за кредитом. Шляхом математичного розрахунку, судом апеляційної інстанції встановлено, що заборгованість за тілом кредиту дійсно становить 7800,88 грн., а наданий з доповненнями до апеляційної скарги розрахунок заборгованості по відсоткам в розмірі 614,17 грн. сумніву не підпадає.

Посилання суду першої інстанції на погашення заборгованості на суму 35075,50 гривень є помилковими.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом відповідно до п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про задоволення позовних вимог банку та стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 8415,59 грн.

Стосовно позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідачки пені та штрафів, апеляційний суд зазначає про таке:

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Тобто, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Заява-анкета позичальника від 10.11.2009 року не містить відомостей про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів), а саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких підстав, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Тому позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» пені та штрафів задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України АТ КБ «Приватбанк» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 394,50 гривень.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Привтабанк» задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 липня 2021 у цій справі скасувати та ухвалити про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, юридична адреса: м.Київ, вул. Грушевського, 1-Д) заборгованість за кредитним договором в розмірі 8415,59 гривень (вісім тисяч чотириста п`ятнадцять гривень 59 копійок) та судовий збір в розмірі 394,50 гривень ( триста дев`яносто чотири гривні 50 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий І.В.Кочеткова

Судді А.В. Дашковська

О.М.Кримська