судді Кропивницького апеляційного суду Дьомич Л.М.
у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної установи «Петрівська виправна колонія №49» Петрівського району Кіровоградської області про встановлення факту неотримання одноразової грошової допомоги при звільненні
11 січня 2021 року м. Кропивницький
справа № 941/1156/19
провадження № 22-ц/4809/109/21
Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Дуковського О.Л. (суддя-доповідач), суддів Дьомич Л.М., Письменного О.А., розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04 червня 2020 року, у складі головуючого судді Шаєнко Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної установи «Петрівська виправна колонія №49» Петрівського району Кіровоградської області про встановлення факту неотримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби та прийняв постанову, якою апеляційна скарга ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 залишена без задоволення, а рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04 червня 2020 року залишене без змін.
Не погоджуючись з рішенням колегії суддів апеляційного суду, у відповідності до частини третьої статті 35 ЦПК України викладаю свою окрему думку.
Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України). Законність судового рішення охоплює всі моменти дотримання і застосування норм матеріального і процесуального права при розгляді цивільних справ.

У даній справі, на моє переконання, колегія суддів допустила неправильне застосування норм права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач ОСОБА_2 , який проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, звільнившись зі служби за власним бажанням, звернувся до суду з позовом до Державної установи «Петрівська виправна колонія» з позовною вимогою про встановлення факту неотримання ним одноразової грошової допомоги при звільненні з Киселівського виправного центру Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області. Як позивач вказав в позові, при звільненні йому повинні були включити при нарахуванні одноразової грошової допомоги у відповідності до ст.9 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до стажу його служби в органах за всі роки служби. Так як ним не отримувалася одноразова грошова допомога при звільненні з Киселівського виправного центру УДПтС України в Донецькій області. У жовтні 2014 року представники незаконних збройних формувань ДНР захопили управління ДПтС України в Донецькій області, що стало перешкодою вивезти на контрольовану територію службову документацію та архівні справи. Тому позивач немає іншої можливості, ніж в судовому порядку, довести неотримання одноразової матеріальної допомоги під час звільнення з Киселівського виправного центру.

Попередньо ОСОБА_2 звертався до суду з вимогою в порядку окремого провадження про встановлення факту неотримання одноразової грошової допомоги, ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 липня 2019 року, відмовлено у відкритті провадження на підставі ч.4 ст. 315 ЦПК, зазначено про наявність спору про право.

Так, згідно статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства

Тобто загальні (цивільні) суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положенням законодавства. Право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права і охоронювані законом інтереси та забезпечити реальне поновлення прав особи.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 4 червня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державної установи «Петрівська виправна колонія № 49» Петрівського району Кіровоградської області про встановлення факту неотримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, відмовлено. Суд першої інстанції з посиланням на положення процесуального законодавства, що регулює належність доказів та порядок доказування, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 4 січня 2021 року, за наслідками перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 4 червня 2020 року залишене без змін. Колегія суддів дійшла висновку про правильну юридичну оцінку здійснену судом першої інстанції.

Однак, як вищевказано, процесуальним законодавством визначені способи захисту порушеного, невизнаного, оспорюваного права. Вимога заявлена про встановлення факту в межах позову, що само по собі не протирічить положенням законодавства, але сторона при цьому має визначити спосіб відновлення свого права, правові наслідки встановлення факту. Вирішення питання про права особи можливе за умови повної визначеності, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Так як вимога заявлена за положеннями цивільно-процесуального законодавства, однак суб`єктний склад сторін та характер спірних правовідносин, пов`язаний з проходженням позивача служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Натомість, суд першої інстанції без з`ясування характеру спірних правовідносин і в межах заявленої вимоги, як встановлення факту неотримання грошової допомоги, здійснив однозначний висновок про недоведеність позову. В той же час судом належним чином не оцінений такий доказ, як відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 11.03.2019 року (а.с.67), з якого вбачається, що суми нараховані та виплачені у 2 та 3 кварталах 2014 року Киселівським виправним центром №125 Управління державної пенітенціарної служби України в Донецькій області не відрізняються, код та назва доходу в обох випадках значиться як 101 заробітна плата, а до структури заробітної плати одноразова грошова допомога при звільненні не входить. Як позивач зазначає, звільнення відбулося за власним бажанням з даної установи, у зв`язку з початком бойових дій, одноразова грошова допомога при звільненні не виплачувалася, підтверджуючі документи не можливо надати через відсутність службової документації, яку не вдалося вивезти з території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України. Судом апеляційної інстанції цей доказ зазначений як такий, що не містить конкретних даних щодо розміру та виплату грошової допомоги при звільненні, та не є підставою для врахування установою попередніх років для нарахування вислуги в повному обсязі. На мій погляд, це доказ є належним і в сукупності з іншими доказами доводить про неотримання одноразової грошової допомоги при звільненні з Киселівського виправного центру Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області.

Однак, як вищезазначено за своєю суттю та характером спірних правовідносин, справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, спір виник при звільненні позивача ОСОБА_2 старшого прапорщика внутрішньої служби з посади заступника чергового помічника начальника установ відділу нагляду і безпеки державної установи «Петрівська виправна колонія» та отриманих виплат, у зв`язку зі звільненням.

Тому, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, необхідно скасувати в апеляційному порядку повністю з закриттям провадження у справі згідно до ч.1 ст. 377 ЦПК, п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК.

Відповідно до статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист в спосіб передбачений положеннями Кодексу адміністративного судочинства. А обставини встановлені судовим рішенням про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , у зв`язку з недоведеністю, з яким погодився суд апеляційної інстанції, на підставі ст. 78 КАС України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.М.Дьомич