Справа № 459/686/20
Провадження № 2/459/98/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року Червоноградський міський суд Львівської області

у складі: головуючого судді Грабовського В.В.,

з участю секретаря судового засідання Данилів О.І.,

представника відповідача Симоненка Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача 50727, 34 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.01.2011 року, з яких: 34016, 13 грн. заборгованість за тілом кредиту, в.т.ч.: 34016, 13 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 5982, 43 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 7837, 00 грн. пеня; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 2391, 78 грн. штраф (процентна складова). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.01.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 8000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 15.12.2019 року за відповідачем числиться заборгованість у вказаному вище розмірі.

29.04.2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що у заяві відповідача від 20 січня 2011 року процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. При цьому, надані позивачем документи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки такий залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Розрахунок позивача не включає суми грошових коштів, що були внесені на банківський рахунок відповідача та були в односторонньому порядку списані позивачем як обов`язкові платежі, розмір яких може перевищувати розмір вказаного позивачем тіла заборгованості. Позивач не надав жодних допустимих доказів видачі кредитних коштів відповідачу.

05.06.2020 року представник позивача подав відповідь на відзив. Зазначає, що відповідачем було підписано заяву про приєднення до Умов та правил надання банківських послуг. У заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжних картках, розташованих на сайті банку www.privatbank.ua: https://client-bank.privatbank.ua. Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднення. Сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору, доказів не укладення кредитного договору суду не подано. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі.Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалось. З виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку, здійснював погашення заборгованості. Сторони досягли згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачили умови сплати пені та штрафу.

05.11.2020 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначає, що розрахунок позивача містить неточності, у ньому не враховано розмір коштів, що були списані з рахунку відповідача як проценти, пеня та обов`язкові платежі.

13.11.2020 року представник позивача подав пояснення, суть яких зводиться до обставин, викладених у відповіді на відзив.

17.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

03.12.2020 року представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі: 46804, 12 грн., з яких: 34626, 09 грн. заборгованість за тілом кредиту, в.т.ч.: 34626, 09 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 12178, 03 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625. Суд не приймає до уваги вказану заяву, оскільки така подана з пропущенням строку, визначеного п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України. Крім того, позивач просить зменшити загальну суму заборгованості за кредитним договором, однак в частині тіла кредиту сума заборгованості збільшена.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, 11.01.2021 року подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою працівника банку, у якого знаходяться оригінали документів для надання в суд. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, послався на обставини, викладені у відзиві.

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке.

Судом установлено, що 20.01.2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем підписано Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої відповідач, ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку, просить надати йому платіжну картку кредитка «Універсальна».

Згідно наданого позивачем розрахунку, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 15.12.2019 року за відповідачем числиться заборгованість у розмірі 50727, 34 грн., з яких: 34016, 13 грн. заборгованість за тілом кредиту, в.т.ч.: 34016, 13 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 5982, 43 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 7837, 00 грн. пеня; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 2391, 78 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , у період з 20.01.2011 року по 13.05.2019 року змінювався кредитний ліміт, максимальна сума 8000 грн.

Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 чотири рази банк видавав кредитні картки, термін дії останньої 08/21.

З наданої позивачем виписки з карткового рахунку відповідача станом на 05.06.2020 року видно, що відповідач користування кредитними коштами позивача.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Інформація з автоматизованої банківської системи (виписка по картковому рахунку) є належним доказом факту укладення та виконання кредитного договору у частині надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 14891,44 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, керуючись п. 4. ст. 611 (у частині обов`язку щодо відшкодування збитків), ч.ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України, суд дійшов висновку про необхідність захисту майнового права позивача шляхом стягнення з відповідача загальної суми основної заборгованості у розмірі 34016,13 грн. тіло кредиту, а отже, про задоволення позову у цій частині.

Банк, пред`являючи позов, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, пеню та штрафи.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, банк посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою (далі - Правила).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила у відповідній редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи 20.01.2011 року анкету-заяву, а також те, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати відсотків за користування кредитом, пені та штрафів.

За таких обставин та без наданих підтверджень про погодження з конкретними запропонованими відповідачу Правилами, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують зазначених обставин.

Надані позивачем Правила, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у цьому випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Правила, які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20.01.2011 року. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді підстави сплати відсотків за користування кредитом, пені та штрафів.

При укладенні договору з відповідачем банк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Отже, відсутні підстави для задоволення решти позовних вимог.

Такі висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Що стосується посилання представника відповідача на неправильність проведення позивачем розрахунку заборгованості відповідача, суд вважає такі безпідставними, оскільки на підтвердження зазначеної обставини не подано жодних доказів та не подано суду іншого розрахунку.

Враховуючи часткове задоволення позову, керуючись положенням ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1409,39 грн. судового збору.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідач поніс витрати на професійну правову допомогу у сумі 13800 грн.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити співмірності їх розміру. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що позивачем не здійснено.

Відповідно до ч.4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи, що позов задоволено частково, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на корить відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4547,10 грн.

Наведене узгоджується із постановою Верховного Суду України у справі №826/2689/15 від 09.04.2019 року.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.01.2011 року у розмірі 34016, 13 грн., яка складається з: 34016, 13 грн. заборгованість за тілом кредиту.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» 1409, 39 грн. судового збору.

Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 4547, 10 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Червоноградський міський суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д)

Відповідач: ОСОБА_1 (отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування)

Повне рішення складено 13.01.2021 року.

Суддя: В. В. Грабовський