РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2021 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участю секретаря судового засідання Чернишової А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

приходить до такого.

Позиція позивача

Позивач ОСОБА_1 22 вересня 2020 року звернувся до суду з цим позовом та просив визнати відповідачів ОСОБА_2 ,1986 року народження та ОСОБА_3 , 1995 року народження, такими, що втратили право користування належним позивачу житловим будинком АДРЕСА_1 (а.с.1).

На обгрунтування своїх вимог надав відомості про належність йому на праві приватної власності земельної ділянки, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 , довідку Северинівської сільської ради про те, що відповідачі зареєстровані, проте не проживають в будинку позивача.

Позиція відповідачів

Відповідачі свою позицію щодо позову не виклали.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

Заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило.

Ухвалою суду від 4 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями статті 279 ЦПК України. Вказаною ухвалою суду відповідачам запропоновано надати до 20 листопада 2020 року відзив на позовну заяву, а також встановлено позивачу та відповідачам строк до 4 грудня 2020 року для подання відповіді на відзив та заперечень (а.с.15).

Копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачам за адресою, що вказана в позові, однак конверт, який направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_3 , до суду повернувся із відміткою Укрпошти «за закінченням встановленого строку зберігання, адресат відсутній», також до суду повернулось рекомендоване поштове повідомлення, у якому зазначено, що документи надіслані судом відповідачу ОСОБА_2 , отримала його дружина ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с. 17-18).

Тому, ухвалою суду від 11 грудня 2020 року вирішено відкласти судовий розгляд на 6 січня 2021 року, а повідомлення відповідачів здійснити шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України (а.с.20). Відповідна публікація була розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України 14 грудня 2020 року (а.с.21, 22).

Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідачів про розгляд справи та реалізації ними права судового захисту своїх прав та інтересів.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин

Згідно з копією паспорта, позивач зареєстрований в с. Северинівка Жмеринського району з 10 листопада 1994 року (а.с.4).

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за позивачем ОСОБА_1 11 червня 2020 року зареєстровано земельну ділянку в с. Северинівка Жмеринського району (а.с.5).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Северинівської сільської ради в житловому будинку АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.6).

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Предметом позову являється матеріально-правова вимога позивача до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування належним позивачу житловим будинком. Підставою позову є неможливість позивача здійснювати в повній мірі своє право власності на належний йому будинок, а також правові норми Цивільного та Житлового кодексів України, на які посилається позивач в підтвердження своїх вимог.

Матеріалами справи доведений факт непроживання відповідачів більше року в будинку, який на праві приватної власності належить позивачеві, тому їх слід визнати такими, що втратила право користування цим житловим приміщенням.

Юридична кваліфікація встановлених обставин

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частинубудинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Верховний Суд зазначив, що при вирішенні справ, щодо наявності передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі з`ясувати, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Відповідачі свого часу зареєструвалися до будинку по АДРЕСА_1 і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, фактично не проживають та ніколи не проживали по АДРЕСА_1 . Тобто в даному випадку визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням не призведе до їх фактичного виселення чи позбавлення житла, а тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку суд враховує висновок, зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), а також Верховним судом у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18-ц (провадження № 61-1634св19).

Висновки суду

Враховуючи, що позивач є власником будинку а відповідачі, які в цьому будинку фактично не проживають понад рік, їх реєстрація в будинку перешкоджає реалізації права власності позивача, то відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування цим жилим приміщенням.

Відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою КМУ від 2 березня 2016 року №207, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 840,80 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 77, 78, 141, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, статтями 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, статтею 72 ЖК України, статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , 1986 року народження та ОСОБА_3 1995 року народження, зареєстрованих по АДРЕСА_1 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн 80 коп, по 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп. з кожного.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його винесення.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини перша та друга статті 273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин(частина третя статті 354 ЦПК України).

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , 1986 року народження, останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , 1995 року народження, останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя Костянтин Шепель