Справа № 387/377/21
Номер провадження по справі 2-з/387/10/21
У Х В А Л А

про забезпечення позову

14 травня 2021 року смт Добровеличківка

Суддя Добровеличківського районного суду , Кіровоградської області Майстер І. П.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , секретаря Олексіївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області Гукович Л.А., третя особа приватний нотаріус Добровеличківського районного нотаріального округу Левітчук Галини Борисівни про визнання заповіту нікчемним,-

В С Т А Н О В И В :

До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області звернулася позивач ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , секретаря Олексіївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області Гукович Л.А. , третя особа приватний нотаріус Добровеличківського районного нотаріального округу Левітчук Галини Борисівни про визнання заповіту нікчемним.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_4 . Після смерті останньої відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на житловий будинок з усіма надвірними спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_4 неодноразово наголошувала, що все майно, а також все на що вона буде мати право на день смерті, вона заповідає тільки своїй онуці ОСОБА_1 . Позивачка жила разом із ОСОБА_4 у місті Помічна, доглядала її, лікувала, оскільки за станом свого здоров`я ОСОБА_4 не могла себе обходити, хворіла, приймала сильнодіючі препарати для підтримання роботи серця. Стан бабусі ОСОБА_4 кожного дня погіршувався. Користуючись хворобливим станом бабусі, за день до її смерті, сусідка її бабусі ОСОБА_2 , 04.11.2020 під час відсутності ОСОБА_1 , викликала секретаря Олексіївської сільради Добровеличківського району для складання заповіту на свою користь. Секретар сільради надала ОСОБА_4 на підпис складений невідомо за чиєю вказівкою за допомогою технічних засобів, із допущенням значних порушень вимог, викладених в Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування. В місті Помічній, де мешкала ОСОБА_4 , здійснює діяльність нотаріус Чирва О.В. Таким чином секретар Олексіївської сільської ради не мла ніякого права посвідчувати заповіт особи, яка мешкає в місті Помічній Добровеличківського району, оскільки в цьому місті є нотаріус. За своїм фізичним станом бабуся не могла сама прибути до села Олексіївка Добровеличківського району, оскільки її переслідувати сильні болі, вона була вже не ходяча. Також, коли ОСОБА_1 прибула додому з роботи о 12 годині дня 04.11.2021, ОСОБА_4 знаходилася в будинку, що можуть підтвердити свідки. Крім того, на ім`я ОСОБА_1 в 2018 році також складено заповіт, тому вона має захистити останню волю бабусі і захистити її порушені права на спадщину.

Відповідно до положень ч.1 ст.153 ЦПК України заява розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши подані матеріали заяви, доходить до таких висновків.

Відповідно до ст.118 ЦПК України, заява про забезпечення доказів розглядається в судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Згідно з ч.2 ст.116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЦПК України, заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Згідно з ч.4 ст. 116 ЦПК України, забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним, як на практиці, так і за законом (Кудла проти Польщі, N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, Міфсуд проти Франції [GC], N 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі (Дорани проти Ірландії) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову`передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо: необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.п. 3-4Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, згідно з роз`ясненнями, викладеними у вказаній постанові, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, та про співмірність вказаного способу забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Судом встановлено наявність спору щодо визнання заповіту, вчиненого від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_2 , посвідченого секретарем Олексіївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області Гукович Л.А., зареєстрований в реєстрі за №31 нікчемним, щодо житлового будинку АДРЕСА_1 .

Проте заявником не надані докази отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину, не надано доказів права власності на будинок відповідачем, не надано доказів, що цей будинок входить до спадкового майна спадкодавця та належав спадкодавцю. Наявність заповіту спадкодавця не може доводити право власності на майно за життя спадкодавця або спадкоємця, а лише є особистим розпорядження особи (заповідача) щодо майна, яке їй належить, майнових прав та обов`язків на випадок своєї смерті. Суд зазначає, що не може перебирати на себе обов`язки щодо збирання доказів.

З урахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів викладених в заяві про забезпечення позову щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не є достатніми щоб накласти арешт на нерухоме майно.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявниці щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.116-118, 149-159,260,353,354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову- відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Добровеличківський районний суд Кіровоградської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області Майстер І. П.