Справа № 944/5821/21
Провадження №2-з/944/36/21
УХВАЛА

25.10.2021 рокум.Яворів

Суддя Яворівського районного суду Львівської області Колтун Ю.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви у цивільній справі, -

в с т а н о в и в:

21.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку із кадастровим № :05:002:0742 площею 0.0273 га. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258 із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що в даний час на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що 22.07.2021 на підставі договору купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Пилипенко Х.О. за реєстровим № 478 ОСОБА_1 , придбав нерухоме майно - будинок (котедж) АДРЕСА_1 , що складалося з приміщень загальною площею 112.6 кв.м.

За змістом п. 1 вказаного договору купівлі - продажу будинок по АДРЕСА_2 знаходиться на земельній ділянці площею 1,5468 га, кадастровий № :05:002:0644, при укладенні цього договору попередній власник - ОСОБА_3 пояснив, що під час придбання ним будинку Голова ОСББ «Раунд Клуб» ОСОБА_4 , який здійснює обслуговування усього котеджного містечка особисто виділяв земельні ділянки для кожного із котеджів. Продажем котеджів формально займався Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Бірки», проте безпосередньо будівельні роботи виконувало ТзОВ «Українська будівельна компанія «Львів», яке одержало в користування земельну ділянку площею 1,5468 га, кадастровий № :05:002:0644 у с. Бірки Яворівського р-ну на підставі договору суперфіцію укладеного із власниками цієї ділянки та обіцяв в подальшому оформити права власників котеджів на відповідні земельні ділянки, проте станом на липень 2021 року процес передачі землі власникам котеджів не завершено та обіцяв провести оформлення прибудинкової ділянки на ім`я нового власника цього будинку.

Згідно відкритих даних публічної кадастрової карти України на місці розташування придбаного на підставі договору купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО - ОСОБА_5 за реєстровим № 478 будинку АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка із кадастровим № :05:002:0742 площею 0.0273га із цільовим призначенням -для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , вказане право зазначена особа набула 01.09.2021 на підставі договору співвласників про поділ земельної ділянки від 19.08.2021 посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Урумовою Ж.М. за реєстровим № 1841, вказане право власності зареєстроване приватним нотаріусом ЛМНО Урумовою Ж.М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258.

ОСОБА_1 вважає, що оформлення у вересні 2021 року права приватної власності ОСОБА_2 щодо земельної ділянки із кадастровим № :05:002:0742 площею 0.0273га на якій розташований належний йому з липня 2021 року котедж є незаконним, оскільки відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Таким чином, з часу набуття, права власності на житловий будинок(котедж) АДРЕСА_1 до нього, у власність в цілому, перейшла і земельна ділянка на якій даний будинок розташовано, оскільки її цільове призначення визначено - для будівництва та обслуговування житлового будинку, отже її використання з іншою метою не передбачено.

Таким чином, право заявника на отримання у власність земельної ділянки на якій розташовано придбаний будинок порушено і для його захисту він вимушений звертатися до суду.

З огляду на викладені обставини - наявність конфлікту та судового спору у пов`язаній із цим спором справи в суді вважає, що у відповідача до вирішення спору є реальна можливість розпорядитися об`єктом прав, що стали предметом спору, відтак у випадку невжиття заходів забезпечення позову в даний час, відповідач зможе укласти договір з відчуження спірної земельної ділянки, що значно утруднить відновлення порушених прав.

За таких обставин, невжиття заходів забезпечення існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам заявника, свободам та інтересам до ухвалення рішення у справі, а захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття таких заходів забезпечення позову і для відновлення його порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Просить заяву про збезпечення позову задовольнити.

Вивчивши матеріали заяви, суд виходить з наступного.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

У відповідності до вимог ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з нормами статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного судуУкраїни від 22.12.2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення при задоволенні позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, данні про особу відповідача, а також відповідність заходу забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається в чому саме полягає необхідність у забезпеченні позову, належним чином не обґрунтовано необхідність застосування виду забезпечення позову як накладення арешту на земельну ділянку, не долучено доказів, які підтверджують, що права позивача можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову чи, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення виконання рішення суду.

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов про відсутність достатніх підстав для застосування заходів забезпечення позову, відтак у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149,150,151, 153 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної зави у цивільній справі- відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю.М. Колтун