СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/17466/20

пр. № 2/759/1680/21

13 травня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бабич Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Кучерук Н.П.,

представника позивача - Косьміна Д.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

третіх осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

13.10.2020 до суду надійшов зазначений позов.

Ухвалою судді від 19.10.2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків.

02.11.2020 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 19.10.2020 року та докази сплати судового збору в розмірі 840,40 грн.

Ухвалою судді від 04.11.2020 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме6 квартирою АДРЕСА_1 з підстав тривалої відсутності, відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР, оскільки останні не проживають у спірному приміщенні понад встановлені строки, перешкод в користуванні їм не чинилось, вони самостійно залишили місце проживання за вказаною адресою. У зв`язку з чим, позивач просив визнати їх такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням.

Ухвалою суду від 21.01.2021 року до участі у справі залучено в якості третіх осіб, безсамостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (а.с. 83-84).

Ухвалою суду від 15.03.2021 року, закрито підготовче засідання та пизначено до судового розгляду (а.с. 102-103).

У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися повторно, повідомлялись належним чином, причини неявки до суду невідомі. Відзиву на позов до суду не подали.

Треті особи Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, повідомлялись належним чином, причини неявки до суду невідомі. Письмових пояснень до суду не надходило.

Треті особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов підтримали та підтвердили обставини викладені в позові.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідачів, та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідачі в спірному житловому приміщенні не проживали протягом строку більше шести місяців, а тому відповідно до норм статей 71, 72 ЖК України це є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Як зазначив позивач, з 18.12.1990 року він мешкає в неприватизованій квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно ордеру № 274855 від 18.06.1976 року, двохкімнатна квартира 4 жилою площею 28,3 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 , була надана ОСОБА_7 на сім`ю із трьох осіб, а саме: ОСОБА_7 , дружину ОСОБА_8 , та сина ОСОБА_1 (а.с. 57).

Згідно розпорядження Святошинської райлонної у м. Києві державної адміністрації від 12.03.2016 р. № 161 "Про внесення змін у договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ", договір найму укладено з позивачем ОСОБА_1 , у зв`язку зі смертю наймача ОСОБА_7 (а.с. 8).

Згідно довідки Комунального центру "Центр комунального сервісу" м. Києва від 27.12.2016 р., в спірному житловому приміщенні зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 9).

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва наданого на виконання ухвали суду від 21.01.2021 р. станом на 03.02.2021 року, в спірному житловому приміщенні зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 92).

Згідно Акту про непроживання осіб, затверджених головою правління ОСББ "Тернопільська, 17" від 21.09.2020 року, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , більше ніж три роки (а.с. 10).

Допитані в судовому засідпанні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є сусідами по спірній квартирі, пояснили суду, що більше 20 років не бачили відповідачку ОСОБА_4 , а її дітей взагалі не знають, оскільки з моменту їх народження вони в квартиру не заселялись і не проживали. Також свідки пояснили, що речей відповідачів в спірній квартирі немає, квартплату вони не сплачують, квартирою не цікавляться.

Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно з ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71ЖК УРСР, предметом доказування є причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК Українисім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі N 205/4245/17 (провадження N 61-17628св19). Відповідне положення міститься й у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року му справі № 686/8440/16-ц.

У зв`язку з тим, що відповідачі набули право користування квартирою як члени сім`ї наймача житлового приміщення, добровільно залишили житлове приміщення, в якому зареєстровані та більше трьох років в ньому не проживають, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати відповідачів такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що у позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги з підстав зазначених в позові є обґрунтованими та доведеними.

Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ст.ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР, ст. ст. 13, 76, 89, 141 280, 282, 284, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м.Києва.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Зазначити дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначити дані відповідачів:

1) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

2) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - в матеріалах справи відсутній, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначити дані третіх осіб:

1) Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, , місцезнаходження: м. Київ, просп. Перемоги, 97;

2) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - в матеріалах справи відсутній, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

3) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - в матеріалах справи відсутній, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

4) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - в матеріалах справи відсутній, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Бабич Н.Д.