Справа №443/933/18
Провадження №2/443/198/21
РІШЕННЯ

іменем України

12 жовтня 2021 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Гивеля В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження об`єднану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно,та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить визнати за нею право власності на ј частину житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , як члена колишнього колгоспного двору.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входив житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , що на підставі Свідоцтва про право особистої власності від 23.11.1989 року належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5 . Згідно витягу з погосподарської книги села Любша, за період з 1986 року по 1990 року у вказаному домогосподарстві були зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повернулася 28.07.1989 року, вибула 11.12.1990 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повернувся 28.07.1989 року, вибув 10.10.1989 року. Зазначає, шо у відповідності до заповіту, посвідченого виконкомом Любшанської сільської ради, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті, все своє майно заповів позивачці. 11.04.2018 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті дідуся - ОСОБА_5 , однак нотаріус відмовив у його видачі, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , що належав померлому і є спадковим майном.

19.07.2018 року відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, у якому із врахуванням письмових пояснень просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на 2/3 частини будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом, однак таке формулювання позивача не відповідає суті правовідносин, оскільки спадкування за заповітом можливе тільки щодо майна спадкодавця, а оскільки спірне майно належить до суспільної групи "колгоспний двір", тому спадкодавець міг передати в спадок лише половину своєї 1/5 частини майна, що становить 0,1 частка або 10% усього майна колгоспного двору. Крім того зазначає, що згідно довідки Любшанської сільської ради від 18.07.2018 року №260 за період з 1986 року по 1990 року були зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повернулася 28.07.1989 року, вибула 11.12.1990 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повернувся 28.07.1989 року, вибув 10.10.1989 року, у зв`язку з чим визнання права власності на 2/3 частин будинку за позивачем є неможливим, оскільки із зменшенням кількості членів колгоспного двору (в порівнянні із доданими позивачем документами) збільшуються частки у майні, таким чином кожному належало б по ј частки майна (25%).

05.02.2021 року ОСОБА_7 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права на ј частину житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 . Зустрічний позов мотивує тим, що житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , що на підставі Свідоцтва про право особистої власності від 23.11.1989 року належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5 . Згідно довідки Любшанської сільської ради від 18.07.2018 року №260 вказане будинковолодіння рахується за ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 ), ОСОБА_4 . Стверджує, що має право на обов`язкову частку у майні колгоспного двору у відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, як член цього двору.

05.02.2021 року ОСОБА_4 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права на ј частину житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 .Зустрічний позов мотивує тим, житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , що на підставі Свідоцтва про право особистої власності від 23.11.1989 року належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5 . Згідно довідки Любшанської сільської ради від 18.07.2018 року №260 вказане будинковолодіння рахується за ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 ), ОСОБА_4 . Стверджує, що має право на обов`язкову частку у майні колгоспного двору у відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, як член цього двору.

Крім того, ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом (справа №443/1245/18), в якому із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить визнати за нею право власності на 37,5 % частки спадкового майна в порядку спадкування за законом, яке складається із житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, згідно технічного паспорту від 16 травня 2018 року, що розташований у АДРЕСА_1 , залишити за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 право власності по ј майна колгоспного двору, яке складається із житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, згідно технічного паспорту від 16 травня 2018 року, що розташований у АДРЕСА_1 , залишити за ОСОБА_1 право власності на 12,5% майна колгоспного двору, яке складається із житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, згідно технічного паспорту від 16 травня 2018 року, що розташований у АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що житловий будинок з приналежними спорудами по АДРЕСА_1 , що на підставі Свідоцтва про право особистої власності від 23.11.1989 року належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої увійшов житловий будинок з приналежними спорудами по АДРЕСА_1 . Ще за життя ОСОБА_5 27.03.1998 року залишив заповіт, відповідно до якого усе своє майно заповів онучці ОСОБА_8 . Згідно виписки з книги обліку зареєстрованих осіб за період 1986-1990 років та довідки №260 від 18.07.2018 року Любшанської сільської ради у будинку АДРЕСА_1 за період з 1986 по 1990 рік були зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повернулася 28.07.1989 року, вибула 11.12.1990 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повернувся 28.07.1989 року, вибув 10.10.1989 року. З огляду на наведені дані та зменшення кількості членів колгоспного двору збільшуються частки у майні, таким чином кожному належало б по ј частки майна (25%). Зазначає, шо враховуючи ту обставину, що від померлого спадкодавця - її чоловіка ОСОБА_5 вона, як непрацездатна дружина успадковує половину його частки, тобто 12,5% майна. Відтак, загальна частка спадкового майна, що є предметом спадкування і щодо якого вона є спадкоємцем першої черги, складає 37,5% усього майна колгоспного двору.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 07.06.2018 року відкрито провадження у справі №443/933/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

На підставі розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області №485 від 12 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 13 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 04.10.2018 року відкрито провадження у справі №443/1245/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

На підставі розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області №530 від 13 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 17 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 19.02.2021 року прийнято заяву ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог та зустрічні позови ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Крім того, об`єднано в одне провадження справу №443/933/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно, та справу №443/1245/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Об`єднаній справі присвоєно №443/933/18.

Ухвалою від 26 квітня 2021 року закрито підготовче провадження по об`єднаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 02.07.2021 підтримала позовні вимоги, зустрічні позови визнала. Позовні вимоги ОСОБА_3 визнала частково, а саме в частині її права на ј частки у майні колгоспного двору та обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_5 , однак не погодилась із часткою у майні колгоспного двору, на яку ОСОБА_3 просить визнати право власності. В судове засідання 12.10.2021 не з`явилась, про причини неявки не повідомила. Однак її представник в судовому засіданні просив розглядати справу у її відсутності, оскільки остання не може з`явитись в судове засідання за станом здоров`я.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, зустрічні позови визнав. Позовні вимоги ОСОБА_3 визнав частково, а саме в частині її права на ј частки у майні колгоспного двору та обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_5 , однак не погодився із часткою у майні колгоспного двору, на яку ОСОБА_3 просить визнати право власності.

ОСОБА_7 в судовому засіданні 27.08.2021 підтримала позовні вимоги за зустрічним позовом, первісний позов та зустрічний позов ОСОБА_4 визнала. Крім того зазначила, що позбавлена можливості оформити право власності на свою частку у майні колгоспного двору, оскільки у неї, а також в інших членів колгоспного двору відсутні оригінал правовстановлюючого документу на майно, що підтверджується відмовами нотаріуса, які отримали ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . В судове засідання 12.10.2021 не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

ОСОБА_4 в судовому засіданні 27.08.2021 підтримав позовні вимоги за зустрічним позовом, первісний позов та зустрічний позов ОСОБА_7 визнав. Крім того зазначив, що позбавлений можливості оформити право власності на свою частку у майні колгоспного двору, оскільки у нього, а також в інших членів колгоспного двору відсутні оригінал правовстановлюючого документу на майно, що підтверджується відмовами нотаріуса, які отримали ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . В судове засідання 12.10.2021 не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, а також на те, що в матеріалах справи наявна довідка про те, що остання знаходилась на стаціонарному лікуванні та зі слів учасників процесу, не може прибути в судове засідання за станом здоров`я, суд вважає, що справу можливо слухати у її відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Любшанською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 28.04.2006 року (Т.1 а.с.8).

Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входив житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , що на підставі Свідоцтва про право особистої власності від 23.11.1989 року належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5 (Т.1 а.с. 7).

Згідно інформації, наданої Любшанською сільською радою листом №260 від 18.07.2018, по даних витягу з погосподарської книги села Любша у будинку АДРЕСА_1 за період з 1986 року по 1990 року та період 1991 року по 1995 року були зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повернулася 28.07.1989 року, вибула 11.12.1990 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повернувся 28.07.1989 року, вибув 10.10.1989 року (Т.1 а.с.84). Даний факт сторонами визнається.

При цьому, вказані відомості підтверджуються копією виписки з книги обліку зареєстрованих осіб у будинку АДРЕСА_1 (Т.2 а.с.53).

За життя ОСОБА_5 було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Любшанської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 27, згідно якого останній заповів усе своє майно своїй внучці - ОСОБА_9 (Том. 1 а.с.11-12).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,серії НОМЕР_2 виданого повторно, її батьками є ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (Т.1 а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 , 02.09.2014 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (Т.1 а.с.21).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 серії НОМЕР_4 виданого повторно, її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (Т.1 а.с.16).

Як видно із свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_5 , 07.02.2018 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 змінила прізвище, ім`я та по-батькові на ОСОБА_2 (Т.1 а.с.15).

Також, із матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_5 видно, що із заявою про прийняття спадщини після його смерті зверталась ОСОБА_1 (Т.1 а.с.100).

Постановою приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Гивель Г.М. від 11.04.2018 року №08/02-14 (Т.1 а.с.14) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її дідуся - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що зняходяться в АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_6 виданого повторно, її батьками є ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (Т.2 а.с.47).

Відповідно до свідоцтва про одруження серія НОМЕР_7 виданого повторно, 14.02.1953 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_18 (Т.1 а.с.48).

Листом-відповіддю приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Мазур О.Я. від 13.07.2018 року №22/0-24 (Т.2 а.с.12) ОСОБА_3 відмовлено у заведенні спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що померлий не був останнім членом колгоспного двору, а також відсутній оригінал правовстановлюючого документу на будинок.

Згідно довідки Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області №678 від 07.11.2018 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народили та виховали п`ятьох дітей: син - ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; син - ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; дочка - ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; дочка - ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (Т.1 а.с.58).

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Крім того, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно ч.1 ст.120 та ст.123 ЦК УРСР, чинних на момент виникнення права власності на майно колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Приписами ст.3 Закону України«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державній реєстрації прав підлягають, зокрема право власності на нерухоме майно (п.1 ч.1 ст.4 Закону України«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством (ст.20 Закону України«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Тобто, визнання права власності на майно, в тому числі і на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Як встановлено в судовому засіданні сторони у справі позбавлені права у позасудовому порядку зареєструвати своє право власності на майно колгоспного двору, оскільки у них відсутній оригінал правовстановлюючого документа на це майно та нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у майні колгоспного двору, зокрема у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, та тим, що померлий ОСОБА_5 не був останнім членом колгоспного двору.

Оскільки, сторони позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса та зареєструвати своє право власності на майно колгоспного двору, вимоги про визнання за ними права власності на майно є обґрунтованими.

Разом з тим, визначаючи частки членів колгоспного двору у майні, у тому числі і в порядку спадкування, суд враховує наступне.

Як уже зазначалось вище та випливає із роз`яснень п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», а також приписів ст.123 ЦК УРСР та ст.372 ЦК України, розміри частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Таким чином, з врахуванням інформації, наданої Любшанською сільською радою від 25.07.2018, про щодо зареєстрованих осіб у будинку АДРЕСА_1 за даними погосподарської книги села Любша, вказане будинковолодіння належало ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_20 в рівних частинах, тобто по 1/4.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу.

За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини.

Зазначене узгоджується з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в якому судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги.

При вирахуванні розміру обов`язкової частки припускається, що заповіту взагалі немає, а відтак враховуються частки усіх без винятку спадкоємців, які були б закликані до спадкування, у тому числі спадкоємців за правом представлення на частку їх рідних, які б мали бути спадкоємцями за законом, але померли до часу відкриття спадщини. При цьому наступне «відпадіння» таких спадкоємців зі складу спадкових відносин (смерть, відмова від прийняття спадщини - якщо не уся спадщина була охоплена заповітом, усунення від права на спадкування, неможливість прийняття спадщини у зв`язку з позбавленням їх права на спадкування) жодним чином не впливає на порядок вирахування обов`язкової частки. Головне, щоб на час відкриття спадщини ці особи були живими і вони входили до відповідної черги спадкоємців за законом, в тому числі мали право на спадкування за правом спадкового представлення. Отже, при обчисленні розміру обов`язкової частки слід ураховувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом.

(Правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 25.11.2021 по справі №61-19499 св 19).

Відповідно до довідки Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області №678 від 07.11.2018 року, у ОСОБА_19 та ОСОБА_3 було п`ятеро дітей, а тому суд при розрахунку обов`язкової частки у спадщині визначає шістьох спадкоємців за законом (п`ять дітей і дружина), які мають право на спадщину за законом, тобто виходячи із 1/6 частини спадкового майна (1/4 частки у майні колгоспного двору).

Як встановлено судом, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент смерті свого чоловіка - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , була непрацездатною постійно проживала разом із ним, а тому відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), а саме половину від 1/6 частини, що становить 1/12 частки спадкового майна.

Таким чином, ОСОБА_3 має право на 1/12 частки у майна колгоспного двору в порядку спадкування після смерті ОСОБА_19 (1/48 частка у майні колгоспного двору) та 12/48 частки як член колгоспного двору, а в цілому на 13/48 частки у майні колгоспного двору (1/48 +12/48 =13/48).

Відповідно, оскільки будь-яких інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5 , які мають право на обов`язкову частку у спадщині немає, то частка ОСОБА_1 у спадковому майні становитиме 11/48, а тому їхні позовні вимоги слід задоволити частково.

Крім того, оскільки, ОСОБА_7 та ОСОБА_20 позбавлені можливості зареєструвати своє право власності на майно колгоспного двору, їхні вимоги про визнання за ними права власності підлягають до задоволення, а саме за ними слід визнати по 12/48 частки (1/4) у майні колгоспного двору (житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 ).

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування- задоволити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на майно- задоволити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно- задоволити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування- задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_8 ) право власності на 11/48 частин житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_9 ) право власності на 12/48 (1/4) частин житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_10 ) право власності на 12/48 (1/4) частин житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_11 ) право власності на 13/48 частин житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка