Справа № 206/1174/21
Провадження № 2/206/672/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року Самарський районний суд

м. Дніпропетровська в складі:

головуючої-судді Плінської А.В.

при секретарі Крижко О.А.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання останньої такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 . На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що є власником квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстрована однак не проживає понад рік його колишня дружина ОСОБА_3 , а тому позивач просить усунути перешкоди в користуванні його власністю шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування житлом.

Ухвалою суду від 15 квітня 2021 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що з літа 2018 року перестала проживати в належній позивачу квартирі АДРЕСА_1 . Її ніхто не примушував полишати квартиру. На теперішній час вона проживає разом із донькою в орендованій квартирі. Заперечує проти задоволення позову, оскільки у власності ніякого житла не має, а тому не зможе зареєструвати місце проживання. У власності її матері є квартира, однак у ній зареєструватись вона не бажає.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності та просив прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача. Відповідачка колишня дружина позивача. Близько чотирьох років назад відповідачка перестала проживати по сусідству. Як вона чула відповідачка створила нову родину та вийшла заміж. Вона ніколи не чула ніяких скандалів між сторонами та те, щоб позивач чинив якісь перешкоди відповідачу у користуванні квартирою.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом об`єктивно встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою зареєстрована однак не проживає понад рік його колишня дружина ОСОБА_3 , витрати на утримання квартири не несе, порушуючи тим самим права позивача.

Дані обставини підтверджуються: згідно договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2003 року, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 ; витягом про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; рішенням суду від 20.10.2017 року про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем; довідкою про склад сім`ї від 27 січня 2021 року № 342; актами обстеження житлових умов від 25.07.2017 року, від 06.08.2018 року, від 14.10.2020 року про фактичне не проживання відповідача у квартирі позивача.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу ст. 383 ч. 1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником.

З огляду на викладене та враховуючи, що ОСОБА_3 не проживає без поважних причин понад один рік в квартирі АДРЕСА_1 , за таких обставин суд рахує за необхідне визнати останню такою, що втратила право на користування вказаною квартирою.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача в частині не визнання позову, оскільки відсутність у власності відповідача нерухомості та не можливість, у зв`язку з цим змінити місце реєстрації не є тією поважною причиною, яку передбачає закон для збереження за позивачем право на користування квартирою в якій, як вона того не заперечує не проживає з власної волі понад один рік.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 81, 141, 223, 264-265 ЦПК України , ст. ст. 319 , 383 , 391, 405 ч. 2 ЦК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

ОСОБА_3 визнати такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 908 грн.

На рішення, через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 19 травня 2021 року.

Суддя: А.В. Плінська