Суддя Глібко О. В.
Справа № 644/9554/20
Провадження № 2/644/407/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Глібко О.В., за участю секретаря Книшенко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживачів. Позивач просить визнати договір позики № 1684235 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 20.06.2019 року недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що нею та ТОВ «Мілоан» було укладено договір № 1684235 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 20.06.2019 року відповідно до якого нею було отримано грошові кошти в сумі 5200 грн., ознайомившись зі змістом договору, вважає його недійсним, оскільки нею не було підписано даний договір. ТОВ «Мілоан» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Проте, звертає увагу суду, що нею не було підписано даний договір.

Факт надання інформації відповідно до вимог частини другої статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення.

Згідно із вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», вказує, що споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача. Відповідачем було проігноровано зазначену вимогу та не повідомлено письмово їй всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що їй, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.

Прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу третього частини шостої, статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Таким чином, оскільки порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», договір про надання позики, укладений між нею та відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Звертає увагу, що договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений нею та відповідачем містить ознаки кредитного договору. В оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. У разі відсутності інформації про вартість додаткових та супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, для надання такої інформації враховуються вимоги законодавства про споживче кредитування щодо визначення вартості цих послуг відповідно до їх орієнтовної вартості». Однак працівниками ТОВ «Мілоан» було проігноровано дані вимоги законодавства та не було надано їй розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований їй відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів.

Відповідачем було введено її в оману на рахунок істотних умов договору, а зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та їй не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Їй було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків) через що вона погодилася на укладання зазначених договорів. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як їй запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах.

Звертає увагу, що розмір нарахованих відсотків, за кредитним договором, укладеним між нею та відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Посилаючись на Закон України «Про електронну комерцію», Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про споживче кредитування», Закон України «Про електронний цифровий підпис», просить визнати договір позики №1684235, укладений між нею та ТОВ «Мілоан» недійсним.

Представник відповідача ТОВ «Мілоан» надав суду відзив на позовну заяву з додатками до нього, в том числі копію кредитного договору № 1684235 від 20.06.2019 року, та в якому зазначив, що заперечує проти позову в повному обсязі, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, із підстав, зазначених у відзиві. Справу просить розглядати без участі представника відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, повідомлялася неодноразово та своєчасно, згідно її заяви, яка була подано одночасно з позовом, просить справу розглядати без її участі.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою суду від 30.12.2020 року позовна заява була залишена без руху та позивачу запропоновано усунути недоліки.

Ухвалою суду від 11.02.2021 року провадження у справі відкрито, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 20.06.2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про надання фінансового кредиту № 1684235 на суму 5200 грн. зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами строком на 30 календарних днів, у строк до 20.07.2019 року, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку позичальника, зазначений в анкеті-заявці в Особистому кабінеті позивача. ( а. с. 61, 62-64)

Згідно п. 6.1 Кредитного договору, цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті Товариства miloan.ua.

Згідно п. 6.2. Кредитного договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в Особистому кабінеті на сайті товариства. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника.

Частинами 3, 4, 5, 6 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. (6). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно п. 12 ст. З Закону «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Укладаючи кредитний договір сторони вчинили дії визначені ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», хронологія (перелік) таких дій із точним часом їх вчинення міститься в матеріалах справи. ( а. с. 71).

Позивач підписала кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону), що підтверджується роздруківкою з електронного файлу з інформаційно-телекомунікаційної системи позивача (LogFile застосування коду). ( а. с. 70)

Після чого, укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті позивача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 1.2. кредитного договору на її картку. ( а. с. 65)

Статтею 205 ЦК України щодо форм правочину, способу волевиявлення встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Статті 626, 629 ЦК України визначають договором домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а також його обов`язковість для сторін договору.

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.

Відповідно до п. 6.4. Кредитного договору, укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. Кредитного договору).

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) було здійснено аналіз та узагальнення деяких питань судової практики щодо визнання договорів недійними, який викладено в Аналізі окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Так, в постанові Пленуму ВССУ передбачено, що при розгляді справ судами про визнання договорів недійсними, необхідно визначати момент їх укладення, оскільки судом не визнається недійсним договір, який визначається неукладеним. Згідно з висновком Аналізу ВССУ, до неукладених можна віднести договори, для яких сторонами не дотримано встановлених законодавством умови їх укладення (відсутність досягнутої згоди щодо істотних умов договору; стороною не отримано акцепт на направлену оферту; не передано майно, яке згідно з договором передбачається передати; відсутність державної реєстрації договору для якого чинним законодавством передбачена така реєстрація і т. п.). Вимога про визнання договору недійсним, оскільки за твердженнями Позивача він є неукладеним, не відповідає можливим способам захисту прав та інтересів, передбачених Законом «Про захист прав споживачів», що передбачає в подальшому відмову у задоволенні відповідного позову. Отже, Позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого права (яке до того ж не порушено), а саме вона просить визнати неукладений договір, тобто такий, що не відбувся - недійсним, з чим погоджується і ВССУ, про, що зазначено вище.

Таким чином, кредитний договір є таким, що укладений з додержанням вимог закону в тому числі в частині письмової форми. Волевиявлення на укладення якого позивач виявила у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, направивши відповідачу підписану електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідь про прийняття пропозиції укласти електронний кредитний договір (акцепт) у формі електронного повідомлення. Отже, позивач передбачила всі наслідки, була ознайомлена з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань по кредитному договору.

ТОВ «Мілоан» здійснює свою діяльність на підставі Ліцензії з надання фінансових кредитів, яка видана 10.11.2016 року, згідно розпорядження № 2843 Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Інформація опублікована на офіційному сайті Товариства у відкритому доступі для всіх бажаючих https://miloan. ua/s/documents. ( а. с. 49)

Кредитним договором, що укладений з позивачем чітко передбачено предмет договору, пункт 1.1. кредитного договору № 1684235 від 20.06.2019 року вказує, що позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Розділ 2 Правил надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» в редакції від 07.03.2019 року, діючій на дату укладення кредитного договору №1684235, передбачає визначення термінів, що використовуються в цих Правилах та у всіх договорах про надання фінансового кредиту, зокрема «Фінансовий кредит, кредит - грошові кошти в національній валюті України (гривні), що надаються Товариством на умовах зворотності, строковості та платності фізичній особі на визначений строк та під процент, що передбачені кредитним договором». Відповідно до п. 19 ст.1 Закону «Про захист прав споживачів» під продукцією розуміється в т. ч. послуга. За змістом п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредит є фінансовою послугою.

Стаття 3 Закону «Про споживче кредитування» передбачає перелік договорів, відносини по яких не регулюються вказаним Законом, а підпадають під регулювання спеціальних законів. Вказаний Закон не поширює сферу дії на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до 1 (одного) місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до 1 (одного) місяця. Частина 2 статті 2 Закону вказує, що особливості захисту прав споживачів фінансових послуг визначаються відповідними законами.

Згідно п. 22 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Так, дійсно Позивач виступає споживачем послуги, але вона споживач фінансового кредиту, аж ніяк не споживчого, що підтверджується вищенаведеними доводами Відповідача та законодавчими нормами.

Так, відповідач зазначає, що позивач тривалий час користується послугами кредитування ТОВ «Мілоан», починаючи з листопада 2018 року шляхом укладення 7 договорів про надання фінансового кредиту, при цьому по 6 з яких виконала фінансові зобов`язання в повному обсязі, сплативши тіло кредиту, комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом та пеню за порушення виконання договірних зобов`язань. ( а. с. 84-89)

Позивач вказує в позові, що предметом виступає захист прав споживачів, однак, позовна вимога про визнання договору про надання «позики» недійсним, обґрунтована не на порушеннях встановлених вимог Закону «Про захист прав споживачів», а на основі твердження позивача, що вона не підписувала та не укладала кредитний договір, тобто нею оскаржується момент укладення кредитного договору, що не є способом захисту прав споживачів, в розумінні норм вказаного Закону.

Щодо посилання позивача на чинність Закону «Про електронний цифровий підпис» на момент укладення Кредитного договору від 20.06.2019 року, не відповідає дійсності.

07.11.2018 року Закон «Про електронний цифровий підпис» втратив чинність на підставі Закону 2155-VIII «Про електронні довірчі послуги», зокрема пунктом 2 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень встановлено, «Визнати таким, що втратив чинність, Закон України «Про електронний цифровий підпис» (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 36, ст. 276; 2009 р., № 24, ст. 296; 2013 р., № 37, ст. 488; 2015 р., № 23, ст. 158; 2016 р., № 47, ст. 800)».

Товариство ознайомлює майбутнього клієнта, зокрема позивача, з усіма умовами кредитування перед підписанням Кредитного договору в т. ч. але не виключно, з типовим кредитним договором, індивідуальною частиною договору, яка включає в себе суму кредиту, розмір комісії за видачу кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пенею у випадку порушення виконання фінансового зобов`язання, річною ставкою по кредиту, строком надання кредиту, правилами надання фінансових кредитів Товариства, правами та обов`язками позичальника, тощо. Зокрема, згідно з п. 5.1. оспорюваного кредитного договору, Позичальник (позивач) підтвердила, що інформація надана їй товариством (відповідачем) з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Таким чином, посилання позивача про наявність надуманих підстав щодо вчинення відповідачем дій, що підпадають під ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів», не відповідають дійсності та ніяким чином не можуть бути правовим підґрунтям позовних вимог позивача, враховуючи п. 5.1 кредитного договору, згідно якого позивач надав відповідачу гарантії щодо можливості виконати кредитні зобов`язання, кількість укладених та успішно виконаних кредитних договорів, відсутність належних та допустимих доказів позивача.

Пунктом 1.5. кредитного договору передбачено, що сукупна вартість кредиту складає 2288 грн. в грошовому виразі та 535 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п. п. 1.5.1-1.5.2 договору. Сукупна вартість кредиту розрахована виходячи з припущення, що кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що позикодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі.

Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтована реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що позикодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі.

Відповідно, загальні витрати за кредитом та сукупна вартість передбачена пунктом 1.5. кредитного договору. Вказаний розмір загальних витрат (сукупної вартості) по кредиту залишається без змін за умови дотримання позичальником зобов`язань по кредитному договору, зокрема дотримання зобов`язань щодо строку повернення кредитної заборгованості (п. 1.4. Кредитного договору).

Також, пунктом 2.4.1 кредитного договору вказано, що позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4. договору. Згідно п. 9.5. кредитного договору, усі витрати, пов`язані з оформленням та виконанням цього договору, у т. ч. винагороди банків пов`язаних з зарахуванням кредитних коштів на картковий рахунок позичальника та/або списанням, переказом коштів на рахунок товариства з метою сплати заборгованості позичальника за цим договором, несе позичальник.

Пунктом 1.5.1. кредитного договору встановлено, що комісія за надання кредиту: 1196.00 грн., яка нараховується за ставкою 23.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Комісія справляється не за обслуговування, а за надання кредиту і одноразово.

Згідно п. 1.5.2. кредитного договору, проценти за користування кредитом: 1092.00 грн., які нараховуються за ставкою 0,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована.

В свою чергу п. 2.2.3. кредитного договору зазначено, що в разі неповернення позичальником кредиту встановлений договором термін ( п. 1.4) проценти за користування кредитом з наступного дня починають нараховуватися за підвищеною ставкою у розмірі 1.80 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом після спливу строку його повернення та нараховуються протягом 45 днів, після чого нарахування процентів може бути припинено товариством в односторонньому порядку.

Згідно з п. 5.5 Правил позичальник має надати відповідь про прийняття пропозиції на укладання Кредитного договору (акцепт) протягом 24 годин, коли електронне повідомлення про позитивне рішення по його анкеті-заяві на отримання кредиту було відправлено позичальнику на його телефон та/або адресу електронної пошти або повідомлено позичальника іншим чином за допомогою засобів зв`язку зазначених ним при реєстрації Особистого кабінету. Якщо протягом цього часу позичальник не звернеться до Особистого кабінету та не здійснить додаткове підтвердження кредитного договору, чи іншого документу за окремою вимогою товариства, товариство має право скасувати рішення про надання кредиту або відмовити у його видачі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач акцептувала кредитний договір через 3 хвилини після розміщення індивідуальної оферти відповідачем в Особистому кабінеті позивача об 12-29 год, відповідно о 12-32 год. «Позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено Товариству електронне повідомлення про при прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт). Друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника. Кредитні кошти перераховано на картку позичальника».

Таким чином, відповідач не обмежував позивача в часі для здійснення нею свідомого вибору щодо доцільності укладення кредитного договору. Після розміщення оферти в Особистому кабінеті позивач сама вирішує скільки часу їй необхідно для вивчення всіх умов кредитного договору. Правил та іншої інформації на сайті відповідача, в т. ч. здійснення свідомого вибору та отримання сторонньої консультації у випадку відсутності «об`єктивних знань для здійснення правильного вибору при укладенні (підписанні) кредитного договору». Якщо часу обумовленого пунктом 5.5 позичальнику недостатньо (цілих 24 години) для вивчення всіх умов оферти, позичальник завжди може звернутись до відповідача з метою його продовження або подати нову анкету-заяву на отримання кредиту після спливу 24 годин.

В наведених доводах позивача не вбачається наявність підтверджень його позиції в позовній заяві, в свою чергу відповідачем в повній мірі доведено факт ознайомлення з усіма істотними умовами кредитного договору, його відповідність нормам чинного законодавства та підписання саме позивачем оспорюваного договору на погоджених нею умовах.

Якщо позивач вважала, що їй не надано будь-яких важливих відомостей, що могли вплинути на її рішення про укладення Кредитного договору, вона мала до прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (акцепту) звернутись до відповідача за роз`ясненням чи інформацією, якої бракувало як вказує позивач.

Стаття 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» встановлює, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України.

Товариство не банк, а небанківська (фінансова) установа, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону «Про банки та банківську діяльність» в т. ч. Інструкції затвердженої Постановою НБУ від 27.12.2007 року за №481. Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб, шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту.

Відповідачем на підтвердження здійснення господарської операції щодо кредитного договору укладеного позивачем надано платіжне доручення від 20.06.2019 року про переказ коштів згідно укладеного кредитного договору, на підставі вказаного платіжного доручення товариством здійснюється облік за кредитним договором № 1684235 в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН».

У відповідності до п. 12.1 розділу 12 Правил, з метою ведення обліку кредитних договорів Товариство застосовує обліково-реєструючу систему, яка забезпечує облік та реєстрацію договорів в електронному вигляді з обов`язковою можливістю роздрукування інформації на будь-який момент, а також забезпечує можливість відновлення втраченої інформації в разі виникнення будь-яких обставин непереборної сили.

Обліково-реєструюча система товариства відповідає вимогам встановленим Положенням про Державний реєстр фінансових установ, затвердженим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №41 від 28.08.2003, Ліцензійним умовам провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016р. №913 (п. 12.2. Правил).

Згідно п. 12.4 Правил, журнал та картки обліку виконання договорів ведуться в електронному вигляді. Роздрукування журналу обліку та карток обліку здійснюються за потребою та на вимогу державних органів у межах їх повноважень.

Товариство не зобов`язано надавати позивачу первинні документи щодо здійснення господарських операцій за кредитом, без наявності відповідного запиту (вимоги), якого товариство не отримувало від позивача, а доказів направлення будь-якого звернення серед додатків до позовної заяви позивачем не надано.

Відповідно на підставі вищевикладеного, всі посилання позивача щодо відсутності належного розрахунку за кредитом спростовуються доказами наданими відповідачем.

Пункт 5 частини 3 статі 18 Закону «Про захист прав споживача», передбачає виключно умови про розмір компенсації за порушення виконання зобов`язання. Проценти та комісії не належать до кола компенсаційних виплат, адже їх нарахування здійснюється внаслідок надання та користування фінансовою послугою (кредитом), а не у зв`язку з невиконанням зобов`язання. Компенсацією в розумінні ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» є неустойка (пеня, штраф).

Відповідно п. 4.1. кредитного договору: у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4 цього договору з урахуванням угод про продовженням строку користування/повернення кредиту, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню у розмірі 2.00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом.

Як зазначає відповідач у відзиві, у зв`язку з веденням режиму карантину, у відповідності п. 6 Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», Товариством зовсім не здійснювалось нарахування пені за прострочення виконання зобов`язань по кредитному договору №1311421 від 19.12.2019 року. Інформація розміщена у вільному доступі та опублікована 03.04.2020 року на офіційному сайті товариства у вкладці «новини», за посиланням https://miloan.ua/news/otmena-strafov-v- karantin-miloan.

У частині 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем не надано жодних доказів того, що кредитний договір містить несправедливі умови, які всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків, що завдають шкоди споживачеві. Відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у договорі. Позивач не мала претензій стосовно умов кредитного договору при його укладенні та під час його виконання. Отже, дії відповідача не містять будь-яких ознак нечесної підприємницької практики.

Таким чином, доводи позивача про те, що відповідач здійснював нечесну підприємницьку практику шляхом надання нібито недостовірної інформації та/або часткового її ненадання спростовуються наведеними обставинами.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів», посилання в позовних вимогах про нібито не повідомлення про умови щодо сукупної вартості кредиту, як у процентному так і у грошовому виразі, не мають нормативного обґрунтування на підтвердження позиції позивача, зокрема відсутнє нормативне підтвердження в чому саме полягає їх несправедливість і яким чином вони утворюють істотний дисбаланс прав та обов`язків між сторонами Кредитного договору.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що договори кредиту можуть бути визнані недійсними, але не встановлює заборону кредитору (небанківській/банківській установі) нараховувати пеню за прострочення (порушення виконання) або невиконання зобов`язань за кредитом, а носить рекомендаційний характер, відповідно дана стаття має посилання на ч. 2 ст. 21 Закону «Про споживче кредитування», яка встановлює обмеження по нарахуванню неустойки (штрафу, пені), зокрема сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін, тобто Закон встановлює вимогу саме за договорами про споживчий кредит.

Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб, шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного позичальником договору про надання фінансового кредиту.

Пунктом 4.1. кредитного договору, передбачена відповідальність позичальника у випадку прострочення виконання фінансових зобов`язань, тобто пеня за прострочення виконання по оплаті кредитної заборгованості.

Тобто, на підставі вищевикладеного та враховуючи, що правовідносини, що виникають на підставі договору про надання фінансового кредиту, регулюються нормами щодо споживчого кредитування лише в частині попереднього ознайомлення позичальника з умовами кредитування, після укладення договору кредиту, між учасниками виникають правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства, а кредитний договір укладений між сторонами, є договором про надання фінансового кредиту, а не споживчого, у товариства був відсутній обов`язок виконувати норму щодо обмеження нарахування пені по кредиту.

Відповідачем у відзиві зазначено, що у зв`язку з тим, що досудова робота по поверненню кредитної заборгованості виявилась безрезультатною, умови кредитного договору так і залишились невиконаними, а за позивачем обліковувався значний термін прострочення оплати заборгованості по кредиту, вже 30.09.2019 року ТОВ «МІЛОАН» було прийнято рішення відступити право вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», згідно договору відступлення прав вимоги №39-МЛ, реєстру прав вимоги від 30.09.2019 року та виписки з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №39-МЛ за договором № 1684235. ( а. с. 80-83)

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За договором відступлення права грошової вимоги одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника), згідно ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

До початку розгляду справи позивачем не було заявлено клопотання про залучення співвідповідача або заміну відповідача належним відповідачем.

Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем жодних доказів, які б підтверджували позовні вимоги суду надано не було.

Згідно ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та вказаних норм закону, які регулюють спірні правовідносини, підстави для визнання вказаного договору недійсним відсутні, а позивачем не виконано свого процесуального обов`язку доказування.

Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судовий збір компенсується за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 265 - 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 203, 207, 215, 256, 261, 267, 514, 526, 610, 638, 1050, 1054 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", Законом України «Про споживче кредитування», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» ( місце знаходження: м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21, код 40484607) про захист прав споживачів- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціювання Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 20.05.2021 року.

Суддя: О. В. Глібко