печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань Шевчук А.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5 , - про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 24 квітня 2017 року сторони уклали договір позики, відповідно до умов якого позивач отримав від відповідача грошові кошти в сумі 1336000 грн, що еквівалентно за курсом вказаним на день укладення договору 50320,16 доларів США, за досягнутою домовленістю відповідач зобов`язався повернути кошти частинами до 31 грудня 2017 року згідно графіку, передбаченого в п. 2 Договору. В забезпечення виконання умов договору позики, позивач передав відповідачу в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Згідно з розписками ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 , за договором позики від 24 квітня 2017 року, грошові кошти в сумі 170000 грн, у сумі 735080 грн та в сумі 688 000 грн, що підтверджується копіями розписок.

13 грудня 2017 року у зв`язку з виконанням умов договору позики договір іпотеки розірвано.

В той же час, останню суму 688 000 грн ОСОБА_6 не зарахував в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором позики, а зарахував як сплату заборгованості ОСОБА_5 перед ОСОБА_6 за договором позики №2 від 24 квітня 2017 року.

Крім того, ОСОБА_1 не має відношення до договору позики грошей №2 від 24 квітня 2017 року, оскільки жодним чином не поручався за виконання ОСОБА_5 своїх зобов`язань.

Оскільки договірних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 щодо договору позики №2 від 24 квітня 2017 року не існувало, кошти в сумі 688 000 грн отримані ОСОБА_6 від ОСОБА_1 безпідставно та безпідставно дана сума зарахована в рахунок погашення боргу іншої особи.

Ураховуючи те, що договірних відносин між сторонами в рамках договору №2 від 24 квітня 2017 року не існувало, кошти ОСОБА_6 отримані безпідставно, відповідач має повернути ці кошти позивачу з урахування статті 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох процентів річних.

На підставі наведеного позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 688 000 грн, 61809,99 грн як три проценти річних та 138825,02 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

19 березня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_3 брати участь у справі з можливістю додаткового заробітку. Однак відповідач пообіцяв надати позивачу певну суму коштів. При цьому ОСОБА_5 був товаришем ОСОБА_1 та усно поручився за нього й пообіцяв належне виконання своїх зобов`язань за договором і зобов`язань з боку ОСОБА_5 з повернення ОСОБА_3 коштів.

Так, внаслідок продажу матір`ю ОСОБА_1 квартири він повернув кошти відповідачу в сумі 688 000 грн в якості погашення заборгованості за ОСОБА_5 , про що ОСОБА_3 написав відповідну розписку. Однак за укладеним з ОСОБА_3 договором позики ОСОБА_1 зобов`язань не виконав. Відповідач звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 лсистопада 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 464331,63 грн та пеню в сумі 338962,90 грн. ОСОБА_1 оскаржив зазначені судові рішення в касаційному порядку. Отже, підстави для того, щоб вважати кошти, які сплачені ОСОБА_1 за ОСОБА_5 є безпідставно отриманими коштами - відсутні, тому позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з викладених у позові підстав.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення позову, просили врахувати доводи, викладені у відзиві на позов й у задоволенні позову відмовити.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом установлено, що 24 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач отримав від відповідача грошові кошти в сумі 1 336 000 грн, що еквівалентно за курсом вказаним на день укладення договору 50320,16 доларів США, за досягнутою домовленістю відповідач зобов`язався повернути кошти частинами до 31 грудня 2017 року згідно графіку передбаченого в п. 2 Договору.

Згідно з розпискою ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 , за договором позики грошей від 24 квітня 2017 року, грошові кошти в сумі 170 000 грн, як повернення позики.

13 грудня 2017 року ОСОБА_3 одержав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 735080 грн як сплату заборгованості за договором позики грошей від 24 квітня 2017 року, що підтверджується копією розписки.

24 квітня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошей, відповідно до якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_5 отримав гроші в сумі 688 000,00 грн, що еквівалентно за курсом вказаним на день укладення договору 25913,38 доларів США, за досягнутою домовленістю ОСОБА_1 зобов`язався повернути кошти частинами до 16 грудня 2017 року згідно графіку передбаченого в п. 2 Договору.

13 грудня 2017 року ОСОБА_3 склав розписку про отримання грошових коштів у розмірі 688000 грн. від ОСОБА_1 як сплату заборгованості ОСОБА_5 перед ним за договором позики грошей № 2 від 24 квітня 2017 року.

13 грудня 2017 року ОСОБА_3 подав нотаріально засвідчену заяву про зняття заборони на нерухоме майно, припинення іпотеки, у якій зазначено: в зв`язку з виконанням позичальником ОСОБА_1 усіх зобов`язань за договором позики грошей від 24 квітня 2017 року.

Зазначені обставини також встановлені рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, яким частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 464331,63 грн та пеню в сумі 338962,90 грн.

Ухвалюючи рішення суди виходили із того, що посилання відповідача на те, що розписка від 13 грудня 2017 року, де вказане прізвище боржника ОСОБА_5 вчинена на виконання грошового зобов`язання між сторонами, не може бути прийнята до уваги, оскільки в розписці вказано інший номер договору та інший боржник - ОСОБА_5 .

Крім того, нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 про те, що у зв`язку з виконанням позичальником ОСОБА_1 усіх зобов`язань за договором позики грошей від 24 квітня 2017 року не може вважатись доказом виконання грошового зобов`язання в повному обсязі, оскільки така заява подавалась з метою зняття заборони на відчуження нерухомого майна та припинення іпотеки нерухомого майна, власником якого була ОСОБА_7 , з метою його продажу для погашення вказаного боргу.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Частиною другою статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.

Разом з тим, договір є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ураховуючи те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили установлено, що за досягнутою сторонами домовленістю саме ОСОБА_1 зобов`язувався повернути кошти частинами за договором №2 від 24 квітня 2017 року частинами до 16 грудня 2017 року, у зв`язку з чим 13 грудня 2017 року ОСОБА_3 склав про це розписку на суму 688 000 грн, про отримання ним від ОСОБА_1 коштів за договором позики грошей №2 від 24 квітня 2017 року.

У даному спорі позивач повинен довести наявність трьох умов, які б підтверджували зобов`язання з безпідставного набуття майна, а саме: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України), проте такі факти позивачем не доведені належними та допустимими доказами.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 192, 193, 524, 526, 530, 1212 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 82, 263-265, 267, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5 , - про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 травня 2021 року.

Суддя О.Л.Бусик