Справа № 351/145/21
Провадження № 22-ц/4808/750/21
Головуючий у 1 інстанції Сегін І. Р.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду від 16 березня 2021 року під головуванням судді Сегіна І.Р. у м. Снятин,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позову зазначила, що з 16.07.2013 року перебуває з відповідачему зареєстрованому шлюбі, у якому в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на те, що дочка проживає з нею та перебуває на її утриманні, а відповідач, який проживає окремо, працює за кордоном, отримує дохід, на утриманні інших осіб не має, просила ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів у твердій грошовій сумі 2 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що забезпечить рівність при несенні обов`язку утримання дитини.

Рішенням Снятинського районного суду від 16 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2 000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, з 16.01.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовлено.

У відповідності зі ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 908 грн судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Він не заперечує наявність правових підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, однак з ухваленим рішенням суду першої інстанції він не погоджується.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги наведені ним причини про неспроможність на даний час сплачувати аліменти в твердій сумі 2 000 грн щомісячно, оскільки він не працює, не має постійного доходу, проживає у будинку своїх батьків. Також погіршився стан його здоров`я, про що він підготував медичні документи з наміром надати їх суду.

Доводи позивачки про те, що він протягом кількох останніх років працює будівельником в Німеччині, має постійну роботу та стабільний дохід є безпідставними, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Враховуючи недостатність його заробітку (доходу) на момент звернення з позовом до суду заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 2 500 грн є несправедливим, а обставини з якими позивач пов`язує можливість стягнення судом такого розміру аліментів ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину, а він продовжує брати активну участь у вихованні дитини та продовжує надавати матеріальну допомогу безпосередньо дитині.

Також суд першої інстанції, призначивши справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, не надав йому можливості належним чином захистити свою правову позицію, не забезпечив участь у судовому засіданні обох сторін. Суд не встановив фактичних обставин справи.

Тому є підстави вважати необхідність скасування ухваленого рішення та призначення справи до розгляду в загальному порядку з викликом в судове засідання учасників процесу.

Просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд по суті в порядку загального позовного провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що на підтвердження погіршення стану здоров`я відповідач подає копії консультативного висновку кардіолога від 05.10.2018 та медичної картки стаціонарного хворого від 23.12.2013, а справи про розлучення та про стягнення аліментів розглядалися 16.03.2021.

Вказує, що не працює та не має постійного доходу, проживає в будинку своїх батьків. До кінця 2000 року працював на будівництві в містах Берліні та Штутгарті, свідченням чого є фотографії відповідача, які він їй надсилав, квитанції про переказ коштів, переписка з друзями в мережі Інтернет.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 16.07.2013 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ) (а.с. 4).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Відповідно до довідки Виконкому Снятинської міської ради від 13.01.2021 № 53 та акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 13.01.2021 неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні (6, 7).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 16 лютого 2021 року в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів відсутня інформація про доходи ОСОБА_2 за запитуваний період (01.01.2020-30.09.2020) (а.с. 28).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.02.2021 відомості щодо права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно відсутні (а.с. 29).

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень;.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що відповідач є фізично здоровим та працездатним, що визнається ним у відзиві на позовну заяву, інших утриманців не має, вказує на наявність підстав сплати ним аліментів у розмірі 1 500 грн, його фінансове становище, а також величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову і обґрунтовано визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2 000 грн. щомісячно.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що відповідачем не надано достатніх доказів, якими підтверджується його дійсний майновий стан, посилання в апеляційній скарзі на неспроможність на даний час сплачувати аліменти в твердій сумі 2 000 грн щомісячно не приймаються до уваги та не є підставою для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів, який є необхідним для забезпечення дитині належних умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Не підтверджені будь-якими доказами посилання ОСОБА_2 що він продовжує надавати матеріальну допомогу безпосередньо дитині та розмір такої допомоги.

Доводам апелянта про те, що судом не взято до уваги що він не працює, не має постійного доходу, проживає у будинку своїх батьків, суд першої інстанції дав належну правову оцінку, визначаючи розмір аліментів з урахуванням його матеріального становища.

Не спростовують висновків суду посилання ОСОБА_2 на те, що погіршився стан його здоров`я, оскільки він не надав суду першої інстанції будь-яких доказів на підтвердження такого, а у відзиві на позовну заяву вказав, що не заперечує того факту, що він є фізично здоровим та працездатним.

Безпідставними є посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Частиною 6 вказаної статті визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 178 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Оскільки ціна позову у даній справі становить 15 000 грн та відповідно не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно ч. 4 вказаної статті в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Відповідно до ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Снятинського районного суду від 20.01.2021 відкрито провадження у цій справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше. Встановлено сторонам строк для подачі письмових заяв по суті спору та вчинення процесуальних дій протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Роз`яснено сторонам право на право на подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення із встановленням строку для таких дій, право та порядок подання доказів, а також право на подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін для відповідача - у строк для подання відзиву, для позивача - не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідач 22.02.2021 подав відзив на позовну заяву та не заявив клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Снятинського районного суду від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 травня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський