Справа № 932/2526/20
Провадження № 2/932/861/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення майна з-під арешту. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Акціонерне товариство «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № SME0008083. Також між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір, відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме домоволодіння, загальна площа 586,4 кв.м., житлова площа 136,2 кв.м., площа земельної ділянки (кв.м.): 666, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . У зв`язку з неможливістю виконання умов за кредитним договором та значної заборгованості ОСОБА_1 позивач змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. Однак, позивачу стало відомо про те, що розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно на даний час неможливо, оскільки: постановою про арешт майна боржника, серія та номер: ВП58145071, виданою 20.02.2029, видавник: Заступник начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Міхіна О.І.; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №36928481, виданою 19.03.2013, видавник: Державний виконавець Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Циганко О.В.; постановою про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП №36100030, виданий 04.01.2013, видавник Державний виконавець Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тичинський Д.Є.; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №36100621, виданою 04.01.2013, видавник: Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №36100621, виданою 04.01.2013, видавник: Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ накладено арешт на нерухоме майно відповідача та заборона на його відчуження.

Позивач, посилаючись на положення статей 41 Конституції, 16, 317, 386, 391 ЦК України, зазначає, що на сьогоднішній день, в наслідок винесення вищезазначеної постанови про арешт порушено права позивача як власника відповідного майна. Вказує на те, що за правилами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і наклаждення на нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути предёявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, так та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Посилаючись на зазначене, позивач просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ Альфа Банк), а саме домоволодіння, загальною площею (кв.м.): 586,4, житлова площа (кв.м.): 136,2, площа земельної ділянки (кв.м.): 666, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що накладений постановою про арешт майна боржника, серія та номер: ВП58145071, виданий 20.02.2019, видавник: Заступник начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Міхіна О.І.; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №36928481, видана 19.03.2013, видавник: Державний виконавець Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Циганко О.В.; постановою про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП №36100030, виданий 04.01.2013, видавник Державний виконавець Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тичинський Д.Є.; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №36100621, видана 04.01.2013, видавник: Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №36100621, видана 04.01.2013, видавник: Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2020 року для розгляду даної справи був визначений суддя Бпабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Сліщенко Ю.Г., який ухвалою від 02.03.2020 відкрив загальне провадження у справі та призначив проведення підготовчого засідання.

22.06.2020 року до суду від Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшли пояснення до позовної заяви, в якій представник просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необгртунтованість.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 11.03.2021 № 133 та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2021 року для розгляду даної справи визначена суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцева Т.О.

Ухвалою від 31 березня 2021 року справу прийнято суддею до провадження, визначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06.10.2021 року до суду від представника ОСОБА_2 надійшов Відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необгрунтованість.

Розглянувши справу, ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № SME0008083.

01.02.2008 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 (іпотекодавець) укладено Договір іпотеки № SMERS00590/1, відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання, визначеного у статті 2 цього договору, іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме домоволодіння, загальна площа 586,4 кв.м., житлова площа 136,2 кв.м., площа земельної ділянки (кв.м.): 666, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.2 Договору іпотеки, згідно з цим Договором іпотекою забезпечується виконання боржником у межах суми, зазначено у п.2.2. цього договору, зобов`язання, що виникло на підставі основного договору або може виникнути на підставі цього у майбутньому і надалі іменується «основне зобов`язання», відповідно до якого іпотекодержатель має право вимагати, а боржник повинен виконати певні обов`язки (п.2.1. договору);розмір основного зобов`язання, що забезпечується іпотекою згідно з цим договором, складає суму, еквіваленту 500 000,00 доларів США 00 центів (п.2.2.).

Позивач зазначає, що у зв`язку з неможливістю виконання умов за кредитним договором та значної заборгованості ОСОБА_1 банк змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно, при цьому позивачу стало відомо про те, що розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно на даний час неможливо, оскільки: постановою про арешт майна боржника, серія та номер: ВП58145071, виданою 20.02.2029, видавник: Заступник начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Міхіна О.І.; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №36928481, виданою 19.03.2013, видавник: Державний виконавець Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Циганко О.В.; постановою про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП №36100030, виданий 04.01.2013, видавник Державний виконавець Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тичинський Д.Є.; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №36100621, виданою 04.01.2013, видавник: Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №36100621, виданою 04.01.2013, видавник: Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ накладено арешт на нерухоме майно відповідача та заборона на його відчуження.

Вказане підтверджується матеріалами справи, а саме «Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна» від 29.01.2020 № 198152509, в якій власником вищевказаного нерухомого майна зазначена ОСОБА_2 та зазначені підстави виникнення його обтяження та відомості про об`єктів обтяження.

З посиланням на порушення своїх прав за вказаних обставин, позивач Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом про звільнення вищезазначеного нерухомого майна з-під арешту.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до положень статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповвідно до положень статей 1, 12 та 33 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.4 цієї статті, визначено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини (далі - Суд) вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції.

Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Ефективний спосіб захисту прав повинен: 1) забезпечити поновлення порушеного права, 2) в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, 3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим), 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії, 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Одне право має захищатися одним позовом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови ВП ВС від 19.02.20, справа № 210/4458/15-ц (провадження № 14-354цс19); 04.04.20, справа № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19); 16.06.20, справа № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19); 15.09.20, справа № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19).

У даній справі позивач Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення майна з-під арешту, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що оскільки Бабушкінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції та відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області було накладено арешт на нерухоме майно відповідача та заборону на його відчуження, то розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно на даний час неможливо.

Будь-яких доказів того, що позичальник та майновий поручитель не виконали грошових зобов`язань, забезпечених іпотекою, наявності заборгованості за кредитним договором, забезпеченого іпотекою; доказів наявності дійсних перешкод в реалізації права іпотекодержателя відносно вказаного нерухомого майна позивачем суду не надано. Не надано позивачем і доказів того, що він звертався до державної виконавчої служби з приводу зняття арешту у межах виконавчого провадження, чи звертався до суду з відповідним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки або стягнення заборгованості з боржників, чи звертався до нотаріуса з приводу реалізації права на звернення стягнення на іпотечне майно на підставі застереження у договорі іпотеки. Крім того, позивачем не надано доказів його звернення до державного реєстратора з приводу реєстрації за ним права власності на предмет іпотеки на підставі застереження у договорі іпотеки і відповідно йому було відмовлено у здійсненні такої реєстрації, тобто позивачем не доведено наявності його порушеного права, за поновленням якого він звернувся до суду із даним позовом.

У позові, що заявлений у даній справі, позивач просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ Альфа Банк), а саме домоволодіння, загальною площею (кв.м.): 586,4, житлова площа (кв.м.): 136,2, площа земельної ділянки (кв.м.): 666, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що накладений постановою про арешт майна боржника, серія та номер: ВП58145071, виданий 20.02.2019, видавник: Заступник начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Міхіна О.І.; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №36928481, видана 19.03.2013, видавник: Державний виконавець Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Циганко О.В.; постановою про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП №36100030, виданий 04.01.2013, видавник Державний виконавець Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тичинський Д.Є.; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №36100621, видана 04.01.2013, видавник: Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №36100621, видана 04.01.2013, видавник: Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

З огляду на встановлені судом обставини та вищенаведені вимоги чинного законодавства, суд вважає що позивач у даному випадку не може пред`являти позов про звільнення з-під арешту нерухомого майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

З огляду на викладене та враховуючи обрання позивачем неефективного способу захисту, позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення майна з-під арешту, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід віднести за рахунок Акціонерного товариства «Альфа-Банк».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 274, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок Акціонерного товариства «Альфа-Банк».

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання учасником справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева