Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2168/20

Номер провадження: 2/511/118/21

20 травня 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

при секретарі - Ніколас С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ»про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ», в якій просить визнати недійсним договір №-971722 від 28.09.2020 року, укладений між нею та відповідачем, так як вона вважає його недійсним, оскільки він не підписаний сторонами та між ними не узгоджені його істотні умови.

Так, позивач стверджувала, що в порушення вимог ч.2,3 ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору відповідач не надав їй відомості, які потрібні клієнту для укладення кредитного договору і в такий спосіб вона була ведена в оману при отриманні кредитних послуг, зокрема відповідач приховав інформацію про реальну річну ставку по кредиту та загальну вартість кредиту. Також це свідчить про нечесну підприємницьку діяльність, яку здійснює відповідач, надаючи кредити в такий спосіб.

Далі, зазначила, що даний договір не може вважатися таким, що укладений в письмовій формі, так як не відповідає положенням абзацу третього ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» і нею не підписаний. Даний договір не укладений в письмовій формі.

Зазначила, що на її думку умови договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, створюють істотний дисбаланс між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, грошові кошти за договором їй не передавались, сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов договору.

Посилаючись на порушення своїх прав, як споживача фінансових послуг відповідача, позивачка просила суд визнати кредитний договір №-971722 від 28.09.2020 року, укладений між нею та ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ», недійсним з моменту його укладення.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи повідомлялась відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надала через канцелярію суду заяву про слухання справи за її відсутності. (а.с.12)

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою суду від 03.12.2020 року відкрито провадження та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.04.2021 року підготовче провадження закрито і справу призначено до розгляду по суті.

Представник відповідача, позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. У наданому відзиві зазначав, що всі обставини, якими позивачка обґрунтовує позовні вимоги не відповідають дійсності та спростовуються діями останньої щодо отримання кредиту, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Відзив обґрунтував тим, що вся інформація, яку Позикодавець мав повідомити до укладання договору позики з Позичальником, міститься на веб-сайті Відповідача e-groshi.com.

Оспорюваний Договір позики був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» www.e-groshi.com.

Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Позивач надав всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів Договору позики та проставлянням відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних.

Порядок надання послуг ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ» закріплено у Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які також містяться на сайті www.e-groshi.com.

Після заповнення всіх необхідних відомостей про себе, Позивач отримав можливість обрати необхідний кредитний продукт, а також суму та строк кредитування.

Після схвалення рішення про можливість надання грошових коштів у позику Позивачу, вона отримала доступ до тексту договору позики, який містить всі істотні умови. Після ознайомлення з текстом договору Позивач натиснув на позначку «Підписати», після чого на телефонний номер отримала смс-код, який при підписанні Договору внесла у відповідне поле і підписала договір.

Використання смс-коду в якості підпису є підписом одноразовим ідентифікатором в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» (ст. ст. 3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Після підписання договору позики, за допомогою платіжної системи було здійснено перерахування грошових коштів з транзитного рахунку Товариства на номер банківської картки, зазначений клієнтом у заявці на отримання кредиту.

Зазначили, що в оспорюваному договорі відсутні несправедливі умови, що свідать також пров едення нечесної підприємницькоїї дільності. Позикодавець надав Позивачу вичерпну інформацію, необхідну для укладання Договору щодо фінансової послуги відповідно до вимог ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Інформація, що була надана Позивачу, забезпечила правильне розуміння ним суті фінансової послуги, що має надаватись, без нав`язування її придбання Позикодавцем, про що також зазначено у п. 7.5 даного Договору.

Твердження Позивача про те, що оспорюваний Договір, укладений між ним та Позикодавцем, не прирівнюється до договору, що укладений в письмовій формі, також не відповідає фактичним обставинам, так як оспорюваний Договір позики було підписано Позивачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, а відтак оспорюваний Договір позики було укладено в письмовій формі відповідно до вимог ст. 1047 Цивільного кодексу України.

Твердження позивача щодо не зазначення в Договорі ціни та сукупної вартості кредиту з посиланням на Постанову Правління Національного банку України № 168 від 08.06.2017 року «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», є не обґрунтованими, так як зазначена Постанова не розповсюджується на діяльність Відповідача, оскільки Відповідач є небанківською фінансовою установою.

Оспорюваний Договір позики містить як ціну, так і сукупну вартість кредиту, про що зазначено у п. 1.1 Договору позики.

Позивач посилається на положення частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Вимога про нарахування та сплату неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч.1,2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права та засіб розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, а перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Отже, зважаючи на наведене вище, відсутні жодні підстави для задоволення вимоги про визнання Договору позики недійсним, просили в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність та при винесені рішення врахувати викладену у відзиві позицію.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ» є юридичною особою, керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с. 15).

ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ФК №В0000132 від 14.01.2021 року та ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, згідно розпорядження №1968 від 08.10.2019 року.

Отже, ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ» здійснює свою діяльність відповідно до діючого законодавства України, а щодо укладення електронних правочинів відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Судом встановлено на підставі наявної в матеріалах справи копії договору, що 28.09.2020 року між ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором було укладено кредитний договір №-971772 відповідно до умов якого позивачка отримала кредит в сумі 2000,00 грн., строком дії на 14 днів, тобто до 11.10.2020 року, зі сплатою основних процентів в розмірі 1,99 % від суми позики щоденно. (а.с.30)

Кредитний договір №-971772 від 28.09.2020 року був укладений сторонами відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» та Правил надання грошових коштів у кредит, затверджених наказом директора ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ», які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно п. 1.1. договору позики позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 2000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5 цього договору. Позика надається за вирахуванням комісії вказаної в п. 1.4. договору з суми, що підлягає одержанню позичальником у користування, шляхом перерахування на банківську картку позичальника НОМЕР_1 . Загальна сума позики здорожчання позики за весь період її складає 2122,00 грн.

Позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця (https://e-groshi.com), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (п. 1.2 договору позики).

У відповідності до п.1.5.4 договору, орієнтована реальна річна процентна ставка складає 788,85%.

Згідно п.7.2 Договору, уклавши даний договір позичальник стверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, текст яких розміщено на Сайті позичальника.

Відповідно до п. 7.5. Договору позичальник ОСОБА_1 підтвердила своїм підписом, що до укладення договору вона отримала від кредитора інформацію, що визначена в частині другій фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг; нормативно-правовий акт № 2664-III від 12.07.2001 року ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та в частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також надала згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання, в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надається кредитодавцем.

Суд, дослідивши надані по справі докази, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За змістом статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Так судом по перше встановлено, що ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ФК №В0000132 від 14.01.2021 року та ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг.

Далі на офіційному сайті ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ» розміщено публічну пропозицію (оферту), а також сам Договір та Правила, в яких зазначена вся повна інформація щодо умов укладення кредитного договору, а саме визначено: порядок укладення договору та надання фінансового кредиту; предмет та строк дії Договору; права і обов`язки сторін; порядок нарахування процентів за користування кредитом та механізм повернення кредиту; продовження строку користування кредитом (пролонгація); реструктуризація договору; відповідальність сторін; внесення змін і доповнень.

В наданому суд договорі №-971772 від 28.09.2020 року чітко визначено, що позичальник ОСОБА_1 отримала від них грошові кошти в кредит на строк 14 днів зі сплатою відсотків, визначена сукупна вартість кредиту, за платіжним дорученням ОСОБА_1 отримала кредитні кошти на платіжну картку.(а.с.39)

Суд вважає, що під час реалізації позивачкою прав позичальника, як споживача фінансової послуги, на отримання кредиту не було порушено чи обмежено її права на свободу вибору, не порушено свободи волевиявлення. Позивачка мала можливість відмовитися від наданої банком послуги та скористатися послугами інших банків. Принципів нерівності сторін у кредитному договорі не встановлено та права позичальника на одержання перед укладенням кредитного договору необхідної, доступної, достовірної та своєчасно інформації про умови кредитування не обмежено, а відтак судом не встановлено порушень прав споживача в розумінні ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладанні кредитного договору.

Тому суд приходить до висновку, що позивач не надала доказів наявності умислу в діях відповідача щодо введення її в оману при укладенні кредитного договору, а відтак відсутні правові підстави для визнання оскаржуваного договору недійсним з указаних підстав.

Далі позивач стверджувала, щодо порушення відповідачем при укладенні оспорюваного правочину Закону України «Про електронну комерцію», а саме про відсутність електронного підпису на договорі.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627, 628 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). При цьому вказано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Судом встановлено, що позивачка в момент реєстрації на Сайті відповідача створила свій особистий кабінет, який є сукупністю захищених cтopiнок та який забезпечував позивачці повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання Договору.

Правилами надання грошових коштів у кредит, затверджених наказом №1-ПД від 13.08.2019 року за підписом директора ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ» , які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, встановлювався порядок укладення Кредитного Договору між позивачем та відповідачем, відповідно до якого позивачка на сайті відповідача, здійснила заповнення Заявки на отримання Кредиту, вказала всi дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення; заявка подавалася позивачкою через Особистий кабінет; відповідач проінформував позивачку про прийняте рішення щодо видачі Кредиту смс-повідомленням на телефонний номер - НОМЕР_2 та електронним листом на адресу електронної пошти позивача з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення Договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та ст. ст. 641, 642 Цивільного кодексу України; позивачка в Особистому кабінеті ознайомилась з пропозицією відповідача щодо укладення Електронного договору (офертою), яка була розміщена в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача; позивачка надала відповідь відповідачу електронним повідомленням (п. 5.2 Правил) про ознайомлення та повне i безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачці в смс-повідомленні), у відповідності до абз. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»; відповідач надав підтвердження про укладення договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті позивачки та направлення примірника Договору на адресу електронної пошти позивачки.

Таким чином, в момент коли ОСОБА_1 заповнила заяву з метою отримання кредитних коштів, вона автоматично прийняла пропозицію (оферту) відповідача та приєдналася до умов публічного договору щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів.

Крім того, клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів на телефонний номер Клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта.

При оформленні кредитного договору сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Таким чином, Законом України «Про електронну комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологія (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони.

Саме у Договорі оферти відповідача чітко визначено, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Отже, враховуючи те, що позивачка ініціювала укладення такого договору, оформивши заявку на сайті ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ», підписавши договір з використанням аналогового підпису, суд приходить до висновку, що між сторонами склались договірні правовідносини.

У кредитному договорі «Реквізити та Підписи Сторін» зазначено електронний підпис фізичної особи ОСОБА_1 - смс-код ОСОБА_3 .

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд приходить до висновку, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Нормами ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачка не надала жодного належного та допустимого доказу наявності підстав для визнання кредитного договору недійсним та визнання дій відповідача незаконними, оскільки враховуючи специфіку укладення електронного правочину, та той факт, що ініціатива його укладення була саме від позивачки, яка мала доступ до відкритої та повної інформації, розміщеної на офіційному сайті відповідача у відкритому доступі для невизначеного кола осіб.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23.03.2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19),у постанові від 09.09.2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203ск20) та у постанові від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19 (провадження №61-9071св20).

Суд вважає, що доводи позивачки щодо не узгодження сторонами істотних умов кредитного договору ґрунтуються виключно на припущеннях позивачки і спростовуються самим змістом договору, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 203, 215, 216, 526, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 259, 223, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ» , про захист прав споживача, шляхом визнання правочину недійсним та зобов`язанням вчинити певні дії, - відмовити повністю.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області на підставі п.15.5. Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук