Справа № 368/195/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Лєвшин Н.О.

з участю представника скаржника адвоката Степаніщевої В.В.

під час розгляду в судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , особа, дії якої оскаржується: головний державний виконавець Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Литвин Яна Вікторівна на рішення державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

представник позивача просить суд поновити йому пропущений з поважних причин строк для подання даної скарги, визнати протиправним рішення державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Литвин Я.В., які пов`язані з арештом коштів боржника у виконавчому провадженні № 35681839, скасувати постанову про арешт коштів боржника від 24.09.2020, що винесена державним виконавцем Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Литвин Я.В., в частині накладення арешту на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий в Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та який належить йому, ОСОБА_1 , для зарахування пенсійних виплат, як інваліду II групи, зобов`язати державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Литвин Я. В. зняти арешт з рахунку НОМЕР_1 , що відкритий в Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», та який використовується він, ОСОБА_1 , для зарахування пенсійних виплат, не пізніше наступного робочого дня, з дня набрання рішенням суду законної сили, обґрунтовуючи позов наступним.

Він, ОСОБА_1 , є пенсіонером по інвалідності II гр., що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 03.03.2020.

Має статус боржника у виконавчому провадженні № 35681839, відкритого на підставі постанови державного виконавця від 13.12.2012 з примусового виконання виконавчого листа № 2-521/12 від 05.12.2012, виданого Кагарлицьким районним судом Київської області у справі про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 .

В рамках виконавчого провадження, державним виконавцем Кагарлицького районного відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Литвин Яною Вікторівною, 24.09.2020 було винесено постанову про арешт коштів боржника.

Таке рішення державного виконавця, порушує його права як інваліда, оскільки вказаною постановою було накладено арешт на його грошові кошти, що містяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та які надходять йому з призначенням пенсійної виплати, що підтверджується відповідною банківською випискою.

За даних умов, належні йому грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку були заблоковані, а будь-якого іншого доходу в нього немає.

З вини державного виконавця він поставлений у безвихідне матеріальне становище та у зв`язку з прийнятим рішенням, не в змозі отримати в банківській установі свою пенсію, розпорядитись нею для власних життєвих потреб.

Станом на сьогоднішній день, вбачається, що за результатами пошуку в АСВП, дане виконавче провадження № 35681839, має стан незавершеного та перебуває в процесі примусового виконання.

Копію постанови про арешт коштів, він отримав тільки після офіційного звернення до державного виконавця за заявою від 11.02.2021.

Так, ознайомившись з постановою про арешт коштів, 24.02.2021 він повторно звернувся до державного виконавця із заявою про зняття арешту з майна (коштів).

Однак, у відповідь на його заяву, 09.03.2021 він отримав лист від державного виконавця за № 3968 про рух виконавчого провадження № 35681839 та про відмову у знятті арешту з майна (коштів), що йому належать.

Як вбачається із офіційної інформації про рух ВП № 35681839, державним виконавцем було порушено вимоги передбачені абз. 2 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», що передбачають процедуру накладення арешту на кошти.

З огляду на зазначене, 24.09.2020 державним виконавцем спочатку було винесено постанову про арешт майна (коштів) боржника, яку надіслано до різних банківських установ, а саме: в ПАТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал банк». АТ «Ощадбанк». АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Потім, в цей же день, державним виконавцем було надіслано запити до Пенсійного фонду України та до Фіскальної служби. В наслідок чого, за результатами перевірки, було сформовано відповідь про одержання ним пенсії в Кагарлицькому об`єднаному управління ПФУ.

Як видно, спочатку державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на кошти без відповіді з ПФУ та банківських установ, а тільки потім, ним отримано офіційне підтвердження про наявність у нього банківського рахунку для одержання пенсії, чим порушено порядок накладення арешту на майно (кошти).

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Тому, вважає, що таких захід примусового виконання рішення є незаконним.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами. Іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже, юрисдикція розгляду даної категорії справ визначається за правилами цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України, визначено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Водночас, згідно з п. б) ч. 1 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Станом на сьогоднішній день, постала необхідність у поновленні строку для подання даної скарги, оскільки строк оскарження бездіяльності державного виконавця пропущений ним з поважних причин, а саме:

?ознайомитись із постановою про накладення арешту він мав змогу тільки після її видачі йому за заявою від 11.02.2021, до цього часу, оскаржувану постанову державний виконавець йому не надав та не забезпечив іншої змоги її отримати;

?24.02.2021 ним було отримано в АТ «Ощадбанк» відповідні банківські виписки та реквізити карткового рахунку, що посвідчують одержання ним саме пенсійних виплат;

?24.02.2021 він звернувся із заявою до Кагарлицького РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) про зняття арешту з коштів;

?лише 09.03.2021 ним було отримано відповідь Кагарлицького РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) про рух ВП № 35681839 та про відмову у знятті арешту з коштів.

Таким чином, пропущені ним строки звернення до суду передбачені ч. 1 ст. 449 ЦПК України, з неналежних від нього причин, тому, постала необхідність у їх поновленні судом.

Відповідно до постанови ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», визначено, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень (абз. 3 п 1).

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку (частина друга статті 82 Закону про виконавче провадження) (абз. 2 п. 11).

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК), незалежно від місця виконання судового рішення (п. 12).

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, (п. 20).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: судовий захист цивільного права та інтересу.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір», сплата судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби не передбачена.

Стягувач: Семенюта Аліна Анатоліївна в судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність. Проти скарги не заперечує.

Особа, дії якої оскаржується: головний державний виконавець Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Литвин Яна Вікторівна в судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву, в якій просить проводити розгляд скарги без представника відділу ДВС.

Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції, міжнародних договорів.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише

з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

За змістом ст. 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обов`язки державного виконавця.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом встановлено, що скаржник ОСОБА_1 має статус боржника у виконавчому провадженні № 35681839, відкритого на підставі поданої заяви ОСОБА_2 та постанови державного виконавця від 13.12.2012 з примусового виконання виконавчого листа № 2-521/12 від 05.12.2012, виданого Кагарлицьким районним судом Київської області у справі про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 .

24.09.2020 державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна (коштів) боржника, яку надіслано до різних банківських установ, а саме: в ПАТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал банк». АТ «Ощадбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Скаржник вказує, що державним виконавцем зокрема накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку, який відкритий у Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», на який здійснюється нарахування пенсії.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Частинами першою-третьою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування: із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

В той же час, статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 25рп/2009 від 7 жовтня 2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Арешт з коштів боржника може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у рішенні по справі «Хонякіна проти Грузії» № 17767/08 від 19 червня 2012 року, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Норми ст. 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Так, відповідно до виписки Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок НОМЕР_1 , що відкритий в Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» для отримання пенсії, та на який на підставі постанови державного виконавця накладено арешт.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсія є єдиним джерелом доходів скаржника, а накладення арешту на рахунок скаржника постановою державного виконавця, унеможливлює отримання ним пенсії повністю.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Матеріали справи не містять доказів того, що на зазначеному рахунку ОСОБА_1 є інші кошти.

Отже, суд дійшов висновку, що накладенням арешту на рахунок, з якого ОСОБА_1 отримує пенсію, яка є його джерелом доходу, поставило його у скрутне матеріальне становище. Арешт вказаного рахунку порушує право боржника на отримання коштів, необхідних для існування.

Таким чином, суд вважає за необхідне скаргу задовольнити.

Керуючись ст. ст. 450-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , особа, дії якої оскаржується: головний державний виконавець Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Литвин Яна Вікторівна на рішення державного виконавця задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк для подання даної скарги.

Визнати протиправним рішення державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Литвин Яни Вікторівни, які пов`язані з арештом коштів боржника у виконавчому провадженні № 35681839.

Скасувати постанову про арешт коштів боржника від 24.09.2020, що винесена державним виконавцем Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Литвин Яною Вікторівною, в частині накладення арешту на картковий рахунок № НОМЕР_3 , що відкритий в Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та який належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) для зарахування пенсійних виплат, як інваліду II групи.

Зобов`язати державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Литвин Яну Вікторівну зняти арешт з рахунку № НОМЕР_3 , що відкритий в Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», та який використовується ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) для зарахування пенсійних виплат.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 19.05.2021 р.

Суддя І.І. Шевченко