Постанова

Іменем України

13 травня 2021 року

м. Київ

справа № 559/3597/13-ц

провадження № 61-3477 св 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 березня 2019 року у складі судді Ралець Р. В. та постанову Рівненського апеляційного суду від 21 січня 2020 року у складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Шимківа С. С., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 січня 2019 року ОСОБА_1 залучено до участі у справі правонаступником позивача.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до рішення Дубенської міської ради Рівненської області від 27 липня 2007 року № 794 «Про внесення доповнень до рішення міської ради від 05 січня 2007 року № 396» та договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 16 серпня 2010 року за № 3543 між Дубенською міською радою Рівненської області та ОСОБА_5 , останній придбав у власність шляхом викупу земельну ділянку площею 0,0139 га, для комерційного використання (обслуговування аптеки ветеринарної медицини), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі укладеного договору 11 січня 2011 року відділом Держкомзему в м. Дубно Рівненської області йому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 982997. Придбана земельна ділянка площею 0,0139 га межує, в тому числі, із земельною ділянкою ОСОБА_6 , яким було підписано протокол встановлення та погодження меж земельної ділянки від 09 жовтня 2009 року.

Однак, починаючи з весни 2012 року відповідач, не зважаючи на його заперечення, почав здійснювати будівельні роботи по добудові до своєї квартири на земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності.

За повідомленням Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області від 04 жовтня 2012 року № 01-25/П-2358 вищезгадані будівельні роботи з добудови до частини житлового будинку по АДРЕСА_2 виконуються ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 згідно з повідомленням про початок будівельних робіт та будівельного паспорта від 30 липня 2012 року, виданого управлінням архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради Рівненської області. Однак, у зв`язку з виявленням нових обставин, наданням забудовниками: ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 недостовірних даних, що стосуються містобудівної документації, наказом управління архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради Рівненської області від 26 вересня 2012 року № 51-в будівельний паспорт № 97/59/2012 від 30 липня 2012 року скасовано.

Незважаючи на вказаний наказ управління архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради Рівненської області, відповідачі продовжували проводити будівельні роботи та звели фундамент та стіни запланованої ним прибудови до житлового будинку.

Вважав, що даний об`єкт незавершеного будівництва без його дозволу зведено на земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності, що порушує його право на користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, відповідачем було здійснено будівництво об`єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, тобто не віднесена до земель житлової й громадської забудови, і її цільове призначення або вид використання не змінено в установленому законом порядку.

Також, будівництво об`єкта незавершеного будівництва здійснено з істотним порушенням будівельних норм та правил, у відповідача відсутній будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, наявність якого є обов`язковою та передбачена Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Вказував, що згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи № 7294-7296, проведеної у справі № 559/151/14-ц лінійні розміри земельної ділянки ОСОБА_6 , яка знаходиться по АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, не відповідають лінійним розмірам, зазначеним в державному акті серія ЯД № 243949, не відповідність полягає в тому, що частина будівлі, яка належить ОСОБА_8 знаходиться на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_5 . Крім того, з даного висновку вбачається, що відповідно до поповерхового плану житлового будинку по АДРЕСА_3 вхід в житловий будинок, який на даний час належить ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , здійснювався з дворової частини житлового будинку, до входу були влаштовані сходи.

Відповідно до технічного паспорта, датованого 05 грудня 1996 року, вхід в приміщення, яке належить ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , здійснюється через тамбур площею 3,2 кв. м. Проте на даний час тамбур реконструйований та не відповідає його межам, зазначеним в технічному паспорті та повністю розташований на земельній ділянці ОСОБА_5 , площа самозахвату становить 12 кв. м. Крім того, на земельній ділянці ОСОБА_5 безпосередньо біля вхідних дверей до частини будинку, що належить ОСОБА_5 , ОСОБА_2 самочинно зведено водопровідний колодязь та встановлено водовідвідний люк.

З врахуванням постанови апеляційного суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року, якою частково змінено рішення Дубенської міської ради Рівненської області від 27 липня 2007 року № 794, в частині включення до загального розміру земельної ділянки площею 0,0139 га по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування ветеринарної аптеки земельної ділянки площею 3,2 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2 під приміщенням веранди (тамбура), яка належить ОСОБА_8 , площа самозахвату земельної ділянки позивачі відповідачами становить 9 кв. м.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд усунути їй перешкоди у здійсненні прав приватної власності щодо своєї земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення відповідачами за власний рахунок самочинно реконструйованої частини будинку, а саме добудови площею 9 кв. м до тамбура площею 3,2 кв. м, а також водопровідного колодязя та самочинно встановленого водопровідного люку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Усунено ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні нею права власності щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 шляхом: знесення за власний рахунок ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 самочинно реконструйованої частини будинку, а саме: здійснення добудови площею 9 кв. м. до тамбура площею 3,2 кв. м, що на поповерховому плані їх житлового приміщення АДРЕСА_4 .

Знесення за власний рахунок ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 самочинно зведеного безпосередньо біля вхідних дверей до частини будинку, що належить ОСОБА_1 , водопровідного колодязя та самочинно встановленого водопровідного люку.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що частина будівлі, яка належить ОСОБА_8 знаходиться на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_5 . Вхід в приміщення, які належить ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , здійснюється через тамбур площею 3,2 кв. м. Проте на даний час зазначений тамбур реконструйований відповідачами, не відповідає межам, зазначеним в технічному паспорті, та повністю розташований на земельній ділянці ОСОБА_5 , площа самозахвату становить 9 кв. м. Крім того, на земельній ділянці ОСОБА_5 безпосередньо біля вхідних дверей до частини будинку, що належить ОСОБА_5 , ОСОБА_2 самочинно зведено водопровідний колодязь та встановлено водовідвідний люк.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що ОСОБА_5 до дня своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) був власником земельної ділянки, площею 0,0139га по АДРЕСА_1 , а згодом позивачка, як його спадкоємець, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08 липня 2017 року, з врахуванням постанови апеляційного суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року, стала власником земельної ділянки площею 0,0136 га по АДРЕСА_1 , тому зведення відповідачами добудови до належної їм квартири на 9 кв. м на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1 , та зведення водопровідного колодязя, встановлення водопровідного люка біля вхідних дверей до частини будинку останньої порушує права позивачки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2020 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року у справі № 354/612/13-ц та від 06 вересня 2017 року у справі № 642/7110/15-ц, що не відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також заявник вказує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року касаційне провадження у справі відкрито та витребувано цивільну справу № 559/3597/13-ц із Дубенського міськрайонного суду Рівненської області.

У травні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що призначивши на стадії апеляційного перегляду справи будівельно-технічну експертизу, суд апеляційної інстанції вийшов за межі власних повноважень і безпідставно надав додаткові права стороні позивача, порушив принципи змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України) та диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), надав можливість стороні долучати докази всупереч порядку, передбаченого частиною третьою статті 367 ЦПК України.

У висновку експерта у відповіді на питання № 1 зазначено, що частина прибудови площею 12 кв. м розташована на земельній ділянці ОСОБА_1 , хоча визначення відповідності фактичного розташування будівель та споруд відносно меж земельних ділянок згідно з пунктом 6.1 розділу II Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень належить до завдань земельно- технічної (яка не призначалася), а не будівельно-технічної експертизи (яка була проведена).

Згідно з висновком експерта частина прибудови розташована на земельній ділянці позивачки. Але 12 кв. м - це площа всієї прибудови, а площа тієї частини, що нібито розташована на чужій земельній ділянці, експертом не визначена, як і не визначено, яка конкретно це частина прибудови (у яких межах).

Витяг про право позивачки на земельну ділянку, частину якої нібито займає спірна добудова, з`явився не перед подачею позову про знесення самочинного будівництва, не перед винесення рішення судом першої інстанції, а лише при перегляді даного рішення судом апеляційної інстанції і був безпідставно прийнятий як доказ.

Тобто, конфігурація земельної ділянки спадкодавця ОСОБА_5 , що існувала, починаючи з 2010 року і його державний акт на цю земельну ділянку, що існував починаючи з 2011 року, визнано незаконними в судовому порядку. А, відтак, ні в позивача, ні в його попередника немає доказів, які підтверджували б факт розташування добудови саме на їхній земельній ділянці, яку можна було б вважати їхньою законною власністю на момент зведення спірної добудови.

Зведена ними добудова не є самочинним будівництвом. Тому ними було оформлено право власності на всю квартиру (включаючи і добудову) в позасудовому порядку. Даний факт підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 січня 2020 року. Наявність оформленого права власності на весь об`єкт разом з добудовою ще раз підтверджує, що така добудова не є самочинним будівництвом.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_5 був власником приміщення ветеринарної аптеки за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 серпня 2010 року (а.с. 41, т. 1).

На підставі рішення Дубенської міської ради Рівненської області від 27 липня 2007 року № 794 «Про внесення доповнень до рішення міської ради від 05 січня 2007 року № 396» між Дубенською міською радою Рівненської області та ОСОБА_5 16 серпня 2010 року було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно з яким останній придбав у власність шляхом викупу земельну ділянку площею 0,0139 га, для комерційного використання (обслуговування аптеки ветеринарної медицини), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7, 37-39, т. 1).

11 січня 2011 року відділом Держкомзему в м. Дубно Рівненської області ОСОБА_5 було видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЛ № 982997 (а.с. 10, т. 1).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданого 11 грудня 1996 року Дубенською міською радою Рівненської області, квартира АДРЕСА_4 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам його сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 45, т. 1).

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 243949 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0097 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 46, т. 1).

Рішенням Дубенської міської ради Рівненської області від 15 травня 2008 року № 419 «Про надання дозволу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на добудову до житлової квартири АДРЕСА_4 » дозволено ОСОБА_2 добудову до житлової квартири АДРЕСА_4 згідно викопіювання (а.с. 48, т. 1).

30 липня 2011 року управлінням архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради Рівненської області видано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будівельний паспорт № 87/59/2012 на добудову до житлової квартири по АДРЕСА_2 (а.с. 49, т. 1).

Наказом управління архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради від 26 вересня 2012 року № 51-в будівельний паспорт від 30 липня 2012 року № 97/59/2012, виданий ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на проведення добудови до житлової квартири АДРЕСА_4 , скасовано у зв`язку з виявленням нових обставин у недостовірності поданих матеріалів містобудівної документації забудовниками (а.с. 13, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 83, т. 1).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 липня 2017 року № 603, виданого приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Рівненської області Пришко О. О., спадкоємцем майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: приміщення ветеринарної аптеки, що знаходиться по АДРЕСА_3 , є його дружина ОСОБА_1 (а.с. 94, т.1).

07 листопада 2017 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області ухвалено рішення у справі № 559/151/14-ц за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Дубенської міської ради Рівненської області про визнання недійсним рішення міської ради, визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки, державного акту на право власності на землю та скасування його державної реєстрації, яким позов задоволено.

Постановою апеляційного суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року вказане рішення суду змінено. Визнано недійсним рішення Дубенської міської ради Рівненської області від 27 липня 2007 року № 794 «Про внесення доповнень до рішення міської ради від 05 січня 2007 року № 396» в частині включення до загального розміру земельної ділянки площею 0,0139 га по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування ветеринарної аптеки, земельної ділянки площею 3,2 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2 під приміщенням веранди (тамбура), яка належить ОСОБА_8 з доповненого додатку до рішення міської ради від 05 січня 2007 року № 396 «Про перелік земельних ділянок, що підлягають продажу у 2007 році» пунктом 36 (рядком таблиці) наступного змісту «36; АДРЕСА_1 ; для обслуговування ветеринарної аптеки; 0,0139».

Визнано недійсним пункт 36 додатку до рішення Дубенської міської ради Рівненської області від 05 січня 2007 року № 396 «Про перелік земельних ділянок, що підлягають продажу у 2007 році» в частині включення до загального розміру земельної ділянки площею 0,0139 га по АДРЕСА_1 з цільовим визначенням для обслуговування ветеринарної аптеки земельної ділянки площею 3,2 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_2 під приміщенням веранди (тамбура), яка належить ОСОБА_10 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16 серпня 2010 року, укладений між Дубенською міською радою Рівненської області та ОСОБА_5 , що зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 3543, посвідчений приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Стадійчук О. В. в частині включення до загального розміру земельної ділянки площею 0,0139 га по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування ветеринарної аптеки, земельної ділянки площею 3,2 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2 під приміщенням веранди (тамбура), яка належить ОСОБА_10 .

Рішення суду в частині визнання недійсним та скасування державного акта серії ЯЛ № 982997 від 11 січня 2011 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0139 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що надана ОСОБА_5 для комерційного використання (обслуговування ветеринарної медицини) та скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,0139 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для комерційного використання (обслуговування ветеринарної медицини) ОСОБА_5 , залишено без змін (а.с. 71-77, т. 1).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 липня 2017 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0139 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 03 вересня 2019 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0136 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:3319.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 27 грудня 2019 року № 8548-8549 частина добудови веранди до квартири АДРЕСА_4 площею 12 кв. м розташована на земельній ділянці ОСОБА_1 . У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи технічних умов на водопровідну систему для даної прибудинкової земельної ділянки експерт не може встановити відповідність розташування зведеного відповідачами Панчуками водопровідного колодязя та встановлення водопровідного люка, які розташовані на земельній ділянці розміром 0,027 га по АДРЕСА_1 , будівельним нормам і правилам.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статями 125, 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. Право власності має захищатися лише при доведеності факту його порушення діями відповідача, створенні власникові з боку третіх осіб перешкод у здійсненні ним цього права із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.

За положеннями частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина сьома статті 376 ЦК України).

У справі, що переглядається, суди дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_5 до дня своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) був власником земельної ділянки, площею 0,0139га по АДРЕСА_1 , а згодом позивачка, як його спадкоємець, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08 липня 2017 року, з врахуванням постанови апеляційного суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року, стала власником земельної ділянки площею 0,0136 га по АДРЕСА_1 , тому зведення відповідачами добудови до належної їм квартири на 9 кв. м на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1 , та зведення водопровідного колодязя, встановлення водопровідного люка біля вхідних дверей до частини будинку останньої порушує права позивачки.

Доводи касаційної скарги безпідставні, оскільки спірна добудова, водопровідний колодязь та водопровідний люк є об`єктами самочинного будівництва, здійснені на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, без належно затвердженого проекту та з порушенням прав власника - ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 березня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 21 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович