Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3280/20
Провадження 4-с/711/61/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого - судді Кондрацької Н.М.

при секретарі Мелещенко О.В.,

адвокатів Шевченка А.Г., Нестеренка О.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Заяву обґрунтовує тим, що відповідно до буквального змісту ч.1 ст.74 закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404), ч. 1 ст.447, ч. 1 ст.448 ЦПК України, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1 ст.74 Закону №1404). Придніпровський районний суд м.Черкаси ухвалив рішення від 27.05.2020 року та видав виконавчий лист від 02.06.2020 року №711/3280/20 (далі - Виконавчий Лист) в резолютивній частині яких зазначено (точний зміст): «Зобов`язати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 ) усунути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 ) перешкоди в користуванні земельною ділянкою та будинком, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , та передати ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Встановити строк дії обмежувального припису в три місяці. Допусти рішення суду про видачу обмежувального припису до негайного виконання.». Отже в резолютивній частині названих документах зазначені дві адреси стягувача ОСОБА_2 - місце реєстрації АДРЕСА_1 , і фактичне місце проживання АДРЕСА_2 . Старший державний виконавець ЦВ ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) Постоєнко Михайло Васильович (далі - Постоєнко М.В.) виніс постанову від 26.06.2020 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виданого Придніпровським районним судом м.Черкаси виконавчого листа, яку боржник ОСОБА_1 отримав 30 червня 2020 року. Боржник ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_3 із заявою від 02.07.2020 року про закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання 29 травня 2020 року в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що передбачено пунктом 9) ч. 1 ст.39 Закону №1404. В цій заяві зазначено, що судовим рішенням (документ в ЄДРСР №89464924) не визначений спосіб його виконання, тобто не зазначено про обов`язок ОСОБА_1 передати ключі ОСОБА_2 із рук в руки, відвідати робоче місце ОСОБА_2 з метою вручення ключів, розшукати ОСОБА_2 в місті Черкаси після закінчення робочого дня і вручити їй ключі, або іншим способом, відповідно до Закону чи звичаїв ділового обороту. Постановою (документ в ЄДРСР №89033249) Черкаського апеляційного суду від 30.04.2020 року в справі №711/2032/20 встановлена обставина, яка не потребує доказування - ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою квартира АДРЕСА_4 . Така сама адреса місця проживання ОСОБА_2 зазначена в її паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , копія якого досліджувалася і оцінювалася як доказ судом першої і апеляційної інстанції при ухваленні судових рішень (документи в ЄДРСР №89464924 і №89033249). У судових рішеннях судів першої і апеляційної інстанції (документа в ЄДРСР №89464924 і №89033249), Виконавчому Листі зазначені дві адреси стягувача ОСОБА_2 - місце реєстрації АДРЕСА_1 , та фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , щодо останнього стягувач ОСОБА_2 просила видати обмежувальний припис. Не чекаючи видачі судом виконавчого листа, боржник ОСОБА_1 добровільно і негайно поштовим відправленням із описом вкладення направив (передав) 29 травня 2020 року ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою: буд. АДРЕСА_3 , стягувачу ОСОБА_2 на адресу встановленого судовими рішеннями судів першої і апеляційної інстанції (документа в ЄДРСР №89464924 і №89033249) зареєстрованого її місця проживання. Боржник ОСОБА_1 усунув стягувачу ОСОБА_2 перешкоди в користуванні земельною лавкою та будинком, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 . За таких обставин, боржник ОСОБА_1 , як законослухняний і добросовісний громадянин, виконав судове рішення (документ в ЄДРСР №89464924) негайно і відповідно його точному змісту. Отже судове рішення (документ в ЄДРСР №89464924) боржником ОСОБА_1 виконане. Правилами абзацу 2 ч.І ст.28 Закону №1404 встановлено, що документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Крім згаданих вище двох адрес стягувача ОСОБА_2 , у Виконавчому Листі (виданий Придніпровським районним судом м.Черкаси 02.06.2020 року) зазначена ще одна - третя адреса стягувача ОСОБА_2 - АДРЕСА_5 (відповідно до точного змісту). Станом на 29.05.2020 року - момент виконання боржником ОСОБА_1 судового рішення (документ в ЄДРСР №89464924) стягувач ОСОБА_2 судам першої і другої інстанції, державній виконавчій службі, ОСОБА_1 письмово не повідомляла про своє дійсне місцезнаходження - тобто цим особам не подавалася відповідна письмова заява стягувача ОСОБА_2 про зміну місця проживання чи перебування або місцезнаходження. ОСОБА_3 істотно порушив правила, встановлені пунктом 3) ч.2 ст. 18 та частинами 2 і 3 статті 39 Закону №1404, заяву боржника ОСОБА_1 від 02.07.2020 року про закінчення виконавчого провадження не розглянув, дії не вчинив, у встановлений статтею 13 цього Закону строк рішення (постанову) не прийняв і боржнику ОСОБА_1 не направив. Через бездіяльність ОСОБА_3 , боржник ОСОБА_1 повторно письмово звернувся із заявою від 22.07.2020 року (вх.№18252/19-25-35) про виконання виконавцем вимог Закону №1404 в частині розгляду заяви, прийняття рішення і направлення цього рішення заявнику. ОСОБА_3 черговий раз істотно порушив встановлені статтею 13, пунктом 3) ч.2 ст.18 Закону №1404 правила, рішення (постанову) за результатами розгляду заяви від 02.07.2020 року про закінчення виконавчого провадження, або про відмову в закінченні виконавчого провадження, не прийняв і боржнику ОСОБА_1 не направив. Боржник ОСОБА_1 28.07.2020 року отримав поштове відправлення ЦВ ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м Київ) в якому містився лист від 22.07.2020 року №1925-36/53456 (з не застереженими печаткою органу і підписом компетентної особи виправленнями в даті відправлення і реєстраційному номері) за підписом начальника відділу ОСОБА_6. Відповідно точного змісту абз.4 цього листа: згідно наданих пояснень ОСОБА_2 , від 03.07.2020 було повідомлено, що за адресою, яку вказав ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_6 , ніколи не проживала і не проживає. В листі не зазначено мотивів з яких ЦВ ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) відкинув преюдиційні обставини, встановлені судовими рішеннями судів першої і апеляційної інстанції (документа в ЄДРСР №89464924 і №89033249) щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 та, істотно порушуючи правила речення другого абзацу 2 ч.1 ст.28 Закону №1404, надав пріоритет (максимальну правдивість) поясненню ОСОБА_2 від 03.07.2020, якого 29 травня 2020 року - на момент добровільного виконання ОСОБА_1 судового рішення суду першої інстанції (документ в ЄДРСР №89464924) не існувало як такого. В абз.5 цього листа вказано, що державний виконавець не може взяти до уваги добровільне і негайне виконання ОСОБА_1 судового рішення (документ в ЄДРСР №89464924) шляхом поштового відправлення із описом вкладення 29 травня 2020 року трьох ключів від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою: буд. АДРЕСА_3 , стягувачу ОСОБА_2 на адресу всиновленого судовими рішеннями судів першої і апеляційної інстанції (документа в ЄДРСР №89464924 і № 89033249) зареєстрованого її місця проживання, оскільки виконавець не може ідентифікувати, які ключі були направлені стягувачу ОСОБА_2 , так як вона їх не отримала, а відтак виконавче провадження не може бути закрито. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом №1404, судовим рішенням (документ в ЄДРСР №89464924) і Виконавчим Листом не передбачено, що визначені в статті 5 цього Закону особи мають бути присутніми під час негайного і добровільного виконання боржником рішення (ст.3 Закону №1404) і особисто пересвідчитися в правомірності, добросовісності дій (бездіяльності) боржника. Незаконно і необгрунтовано ОСОБА_3 і начальник відділу ОСОБА_5 сумніваються в добросовісній і розумній поведінці боржника ОСОБА_1 і, напроти, не сумніваються добросовісній і розумній поведінці стягувача ОСОБА_2 , не враховуючи, наприклад, реальної можливості стягувача ОСОБА_2 замінити справжні, отримані від боржника ОСОБА_1 , ключі на подібні, але несправжні. Відтак ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_3 і начальник відділу ОСОБА_5 істотно порушили і порушують визначені в статті 2 Закону №1404 засади виконавчого провадження, передусім правила пунктів 1), 3)-5) частини 1, за змістом яких виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності. Керуючись названими засадами, будучи вільним у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що передбачені Законом, боржник ОСОБА_1 добровільно і негайно, добросовісно та розумно, шляхом поштового відправлення із описом вкладення 29 травня 2020 року трьох ключів від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку АДРЕСА_3 , передав їх стягувачу ОСОБА_2 і виконав судове рішення (документ в ЄДРСР №89464924) повністю, відповідно до точного змісту його резолютивної частини. В супровідному листі ЦВ ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) від 26.06.2020 року №51760 «Про відкриття виконавчого провадження», на підставі даних Виконавчого Листа, зазначена основна адреса ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 , і в дужках якась інша ( АДРЕСА_7 ). В постанові ОСОБА_3 від 26.06.2020 року «Про відкриття виконавчого провадження», на підставі даних Виконавчого Листа, зазначена основна адреса стягувача ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 , і в дужках якась інша ( АДРЕСА_7 ). В постанові ОСОБА_3 від 26.06.2020 року «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження», на підставі даних Виконавчого Листа, зазначена основна адреса стягувача ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 , і в дужках якась інша ( АДРЕСА_7 ). В супровідному листі ЦВ ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) від 14.07.2020 року №51218, на підставі даних Виконавчого Листа, зазначена основна адреса стягувача ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 , і в дужках якась інша ( АДРЕСА_7 ). В постанові ОСОБА_3 від 14.07.2020 року «Про відстрочення виконання рішення», на підставі іншого Виконавчого Листа, зазначена основна адреса стягувача ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 , і в дужках якась інша ( АДРЕСА_7 ). У вимозі ОСОБА_3 від 24.07.2020 року №55909, на підставі даних Виконавчого Листа, зазначена основна адреса стягувача ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 , і в дужках якась інша ( АДРЕСА_7 ). В отриманій 01.08.2020 року о 15й год. з автоматизованої системи виконавчого провадження інформації про виконавче провадження вказано місце проживання стягувача ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 , і в дужках якесь інше ( АДРЕСА_7 ). Ознайомившись 03.08.2020 року із матеріалами виконавчого провадження, боржник ОСОБА_1 зазначив, що в цих матеріалах відсутня заява стягувача ОСОБА_2 про зміну місця проживання чи перебування або місцезнаходження. За таких обставин ОСОБА_3 і начальник відділу ОСОБА_5, згідно відповідних положень Закону №1404, не встановили дійсне місце проживання чи перебування або місцезнаходження стягувача ОСОБА_2 , а відтак достеменно не знають за яким адресом їй надсилати документи виконачого провадження згідно правил речення другого абзацу 2 ч.1 ст.28 Закону №1404. Боржник ОСОБА_1 стверджує, що такі дії ОСОБА_3 і начальника відділу ОСОБА_6 істотно порушують Закон №1404. Стягувач ОСОБА_2 в акті від 28.07.2020 року власноручно написала, що відслідкувала відправлену 29 травня 2020 року боржником ОСОБА_1 посилку на її адресу, їй відомо, що посилка повернута відправнику. Відтак стягувач ОСОБА_2 достеменно знала про надходження 30.05.2020 року в точку доставки, якою є адреса зареєстрованого її місця проживання - АДРЕСА_1 , цього поштового відправлення, його реквізити, за допомогою яких відстежила це відправлення, і яке відмовилася отримати 03.06.2020 року під час доставки. Згідно точного змісту ч.1 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Отже стягувач ОСОБА_2 є такою, що прострочила, оскільки відмовилася шляхом отримання на «Укрпошті» поштового відправлення прийняти запропоноване боржником ОСОБА_1 належне виконання. З огляду на правило ч.1 ст.613 ЦК України, відмову стягувача ОСОБА_2 прийняти запропоноване боржником ОСОБА_1 належне виконання, боржник ОСОБА_1 обґрунтовано вважає, що для стягувача ОСОБА_2 виконання судового рішення (документ в ЄДРСР №89464924) не має і не мало інтересу взагалі. Боржник ОСОБА_1 звергає увагу суду на обставину, що судовим рішенням (документ в ЄДРСР №89464924) не встановлено його багаторазове виконання, а відтак наявні підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9) ч.І ст.39 Закону №1404 - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Істотно порушуючи вказані норми права, відверто ігноруючи визначені Законом №1404 підстави для закінчення виконавчого провадження, ОСОБА_3 надсилає боржнику ОСОБА_1 вимогу від 24.07.2020 №55909, якою визначив 28.07.2020 року - як дату другого виконання судового рішення (документ в ЄДРСР №89464924) та від 30.07.2020 №57038, якого визначив 04.08.2020року - як дату третього виконання цього судового рішення.

На підставі викладеного вище просить суд визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) Постоєнка Михайла Васильовича щодо неприйняття постанови про результати розгляду заяви боржника ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9) ч.1 ст.39 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, і не направлення цієї постанови боржнику ОСОБА_1 ; Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнка Михайла Васильовича щодо винесення вимоги від 24.07.2020 року №55909, якою визначено 28.07.2020 року - як дату другого виконання судового рішення (документ в ЄДРСР №89464924) та вимоги від 30.07.2020 року, якою визначено 04.08.2020 року - як дату третього виконання цього судового рішення; Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) Постоєнка Михайла Васильовича щодо неприйняття постанови про закінчення виконавчого провадження №62425905 на підставі пункту 9) ч.1 ст.39 закону України від 02.06.2016 рву №1404-VIII «Про виконавче провадження» - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; Зобов`язати старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) Постоєнка Михайла Васильовича прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження № 62425905 на підставі пункту 9) ч.1 ст.39 ЗаконуУкраїни від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом і надіслати боржнику ОСОБА_1 цю постанову; судові витрати покласти на ЦВ ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ).

Ухвалою суду від 10.08.2020 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

21.10.2020 від старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ м. Київ) Постоєнка М.В. надійшов відзив на скаргу в якому зазначено, що примусове виконання рішень судів в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження". Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконанні рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. На виконанні у Центральному відділі ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 62425905 з примусового виконання виконавчого листа № 711/3280/20, виданого 02.06.2020 Придніпровським районним судом міста Черкаси, про зобов`язати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) усунути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) перешкоди в користуванні земельною ділянкою та будинком, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , та передати ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження під лягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; Пункт 2 частини першої статті 39 із змінами, внесеними згідно із Законам № 2147-УШ від 03.10.2017)

3) припинення юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім сгягувача чи боржника;

4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; Пункт 5 частини першої статті 39 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2147-УШ від 03.10.2017);

6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;

7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

Пункт 8 Частини першої статті 39 виключено на підставі Кодексу № 2597-УШ від 18.10.2018)

9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;

14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;

15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувана - заставодержателя, а також якщо майно, яке е предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;

16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної вода та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням. Так, згідно акта державного виконавця від 01.07.2020 було встановлено зі слів стягувачки ОСОБА_2 , що станом на 01.07.2020 вона немає доступу до земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 - не отримувала. У зв`язку з чим, у державного виконавця, станом на 02.07.2020 не було жодних законних підстав для завершення виконавчого провадження згідно п. 9 ч. 1. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, боржнику 09.07.2020 за № 19.25-36/53456 було направлено відповідь на заяву від 02.07.2020. 28.07.2020 державним виконавцем було повторно здійснено вихід за адресою боржника для перевірки виконання рішення суду про що складено відповідний акт та було встановлено, що рішення суду не виконується. 04.08.2020 державним виконавцем було повторно здійснено вихід за адресою боржника для перевірки виконання рішення суду про що складено відповідний акт та було встановлено, що рішення суду виконано. Стягувачу було надано доступ до земельної ділянки та будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , та передано ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . У зв`язку з чим, державним виконавцем 05.08.2020 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 9 ч. 1. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Крім, того боржник отримав дану постанову 05.08.2020 особисто. Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією бо бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під чає виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Згідно із ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги. Виходячи зі змісту ст.451 ЦПК України скарга підлягає задоволенню лише при встановленні, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця прийняті або вчинені не у відповідності до вимог закону, поза межами повноважень суб`єкта оскарження, і права чи свободи заявника були порушені. Згідно з п.1 ч. 2 ст. 18 Закону У країни «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 83 ЦПК відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. На думку Центрального відділу ДВС у місті Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ), скаржником у своїй скарзі не доведено ті обставини, на які він посилається, не доведено, що дії державного виконавця вчинені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та не вказано, які норми Закону України «Про виконавче провадження» порушено державним виконавцем під час виконання рішення суду.

На підставі викладеного вище просять суд відмовити в задоволенні скарги.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат Шевченко А.Г. скаргу підтримав та просив її задовольнити. Не наполягав на розгляду скарги в частині зобов`язання прийняти постанови про закінчення виконавчого провадження (пункт 4 скарги). При цьому пояснив, відповідно до пункту 1 скарги, а саме, що по результатам розгляду звернення боржника ОСОБА_1 , державний виконавець незаконно не виніс постанову про закриття виконавчого провадження. Стосовно пункту 2 скарги: після повідомлення ОСОБА_2 про виконання рішення суду, державний виконавець виніс вимогу від 24.07.2020 року №55909, якою визначено 28.07.2020 року - як дату другого виконання судового рішення (документ в ЄДРСР №89464924) та вимогу від 30.07.2020 року, якою визначено 04.08.2020 року - як дату третього виконання цього судового рішення. Стосовно пункту 3 скарги: державний виконавець не виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, при цьому повинен був її винести, оскільки йому було відомо про виконання судового рішення.

Представник Центрального відділу ДВС у місті Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) у судовому засіданні скаргу не визнав. Пояснив, що на час звернення до виконавця з заявою про закінчення виконання виконавчого провадження у зв`язку з виконання рішення суду було відкрите виконавче провадження, рішення фактично виконано не було, тому були направлені вимоги про виконання рішення суду, здійснювався вихід за адресою та складені акти. Фактично рішення суду біло виконано 04.08.2020 та 05.08.2020 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Щодо рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06.08.2020, то вважає, що воно не стосується суті даної скарги.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву про розгляд скарги без її участі. Просила суд відмовити в задоволенні скарги.

Суд, вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства України та Законом України «Про виконавче провадження» та приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1,3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що скарга на дії державного виконавця вважатиметься прийнятною, якщо буде встановлено, що державний виконавець при здійсненні виконавчих дій своїми діями чи бездіяльністю порушив права сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до матеріалів справи, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.05.2020 у справі №711/3280/20 зобов`язано ОСОБА_1 вчинити дії немайнового характеру, а саме зобов`язано ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні будинком та земельною ділянкою, що знаходяться по АДРЕСА_3 та передати ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за вказаною адресою. Встановлено строк дії обмежувального припису в три місяці

26.06.2020 старшим державним виконавцем ЦВ ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнком М.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №62425905 щодо примусового виконання виконавчого листа №711/3280/20 від 02.06.2020 та повідомлено про винесення даної постанови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 супровідним листом від 26.06.2020 № 51760.

Згідно акта державного виконавця від 01.07.2020 було встановлено зі слів стягувачки ОСОБА_2 , що станом на 01.07.2020 вона немає доступу до земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 - не отримувала.

Заявою про закінчення виконавчого провадження від 02.07.2020 ОСОБА_1 повідомив старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнка М.В. про те, що ним 29.05.2020 добровільно виконано рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.05.2020 у справі №711/3280/20, і було передано шляхом поштового відправлення особисто ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей до хвіртки воріт та будинку, що знаходяться по АДРЕСА_3 .

Центральним відділом ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) 09.07.2020 ОСОБА_1 за № 19.25-36/53456 було направлено відповідь на заяву від 02.07.2020.

28.07.2020 державним виконавцем повторно здійснено вихід за адресою ОСОБА_1 для перевірки виконання рішення суду, про що складено відповідний акт та було встановлено, що рішення суду не виконується.

04.08.2020 державним виконавцем було повторно здійснено вихід за адресою ОСОБА_1 для перевірки виконання рішення суду, про що складено відповідний акт за участю стягувача, боржника, інших учасників та було встановлено, що рішення суду виконано. Стягувачу було надано доступ до земельної ділянки та будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , та передано ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

05.08.2020 старшим державним виконавцем ЦВ ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнком М.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 9 ч. 1. ст. 39 «Про виконавче провадження», яку ОСОБА_1 отримав особисто 05.08.2020.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.

Суд наголошує, що необхідною умовою судового захисту має бути не лише можливе порушення закону, а й доведення належними, допустимими та достатніми доказами порушення, невизнання чи оспорювання права чи інтересу скаржника - ОСОБА_1 .

Так, звертаючись до суду з вимогою про визнання неправомірною бездіяльність неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) Постоєнка М. В. щодо неприйняття постанови про результати розгляду заяви боржника ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9) ч.1 ст.39 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, і не направлення цієї постанови боржнику ОСОБА_1 ; неправомірними дії старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Постоєнка М. В. щодо винесення вимоги від 24.07.2020 року №55909, якою визначено 28.07.2020 року - як дату другого виконання судового рішення (документ в ЄДРСР №89464924) та вимоги від 30.07.2020 року, якою визначено 04.08.2020 року - як дату третього виконання цього судового рішення; неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м.Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) Постоєнка М. В. щодо неприйняття постанови про закінчення виконавчого провадження №62425905 на підставі пункту 9) ч.1 ст.39 закону України від 02.06.2016 рву №1404-VIII «Про виконавче провадження» - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, скаржник не зазначив, яким чином та обставина, що вказана, на його думку, бездіяльність, призвела до порушення його прав та законних інтересів та що вказані дії перешкоджають йому у реалізації своїх прав та свобод.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення встановлений статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами 1,2 цієї статті визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

З аналізу вищезазначених норм Закону, державний виконавець зобов`язаний у строки, визначені Законом, здійснити перевірку виконання боржником рішення суду та в разі його невиконання, встановити за яких причин рішення суду не виконане. У випадку невиконання рішення суду боржником без поважних причин, державний виконавець постановою притягує боржника до відповідальності із встановленням строку виконання рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи, старшим державним виконавцем вжито достатніх заходів,спрямованих на виконання рішення суду від 27.05.2020 у межах наданих йому повноважень, на даний час виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду закінчене на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»,постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Отже, дії державного виконавця при вчиненні виконавчих дій, зокрема, винесенні вимог виконавця, не містять порушень законодавства, оскільки державний виконавець діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження» та його дії були спрямовані на реальне виконання рішення суду, рішення суду на момент розгляду скарги виконане в повному обсязі, що не заперечувалося в судовому засіданні представником скаржника.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт першийстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи(рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України).

Частиною 3 статті 451 ЦПК України зазначено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Посилання представників адвокатів Нестеренка О.Ф. та Шевченка А.Г. на встановлення рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06.08.2020 у справі № 580/3011/20 факту того, що ОСОБА_1 29.05.2020 добровільно виконав рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.05.2020 у справі № 711/3280/20, шляхом відправлення поштовим зв`язком ОСОБА_2 ключів від дверей та таким чином усунуто перешкоди у користуванні землею і будинком, та посилання у зв`язку з цим на ч.4, 4 ст. 82 ЦПК України суд вважає хибним. Так, у провадженні Черкаського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу у розмірі 1700 грн від 30.07.2020.

Окрім цього та враховуючи вищенаведене та те, що у державного виконавця станом на 02.07.2020 не було жодних законних підстав для завершення виконавчого провадження згідно п. 9 ч. 1. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а також те, що державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції була повністю дотримана процедура із здійснення виконавчого провадження № 62425905, у відповідності до вимог закону, суд вважає, що скаржником не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що його права були порушені, а тому скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 450, 451 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У скарзі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів.

Повний текст виготовлений 02.01.2020.

Головуючий: Н. М. Кондрацька