РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 684/447/20

Провадження № 2/684/18/2021

14 травня 2021 року

Старосинявський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Галиш І.Б.

за участі секретаря с/з Гонти Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 , її представника Стецькової-Бондар Л.Ф. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Стара Синява цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання періоду спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання періоду спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а саме просить визнати, що саме з 10 лютого 2007 року її син ОСОБА_4 , який загинув внаслідок ДТП 08.04.2017 року, проживав однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу із відповідачем ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог вказує, що є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув внаслідок ДТП 08.04.2017 року та за обставинами якого розглядалось Деражнянським районним судом кримінальне провадження №678/329/18. У даному кримінальному провадженні ОСОБА_2 подала заяву про визнання її потерпілою та цивільний позов, однак, оскільки проживала із її сином ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах, тобто без реєстрації шлюбу, тому звернулась до суду в порядку окремого провадження про встановлення відповідного факту. 23 квітня 2019 року суд виніс рішення, яким встановив факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . Із змісту рішення неможливо встановити періоду спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_4 , а це важливо для подальшого вирішення питання щодо спадкування майна після смерті ОСОБА_4 . В матеріалах кримінального провадження наявна заява потерпілої ОСОБА_2 про залучення її до кримінального провадження як потерпілого, у якій вона вказує про те, що внаслідок ДТП загинув її чоловік ОСОБА_4 , із яким вона перебувала у цивільному шлюбі з 2007 року та у них є спільна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач вказує, що до грудня 2006 року її покійний син проживав у с.Адампіль Старосинявського району, а у грудні цього ж року зібрав речі та перейшов проживати до ОСОБА_2 , яка проживала у АДРЕСА_2 із батьками та донькою від першого шлюбу. Вони проживали сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, син утримував ОСОБА_2 07 січня та 19 січня 2007 року відбулось знайомство між нею та батьками ОСОБА_2 , після чого була погоджена дата весілля - 10 лютого 2007 року, однак ОСОБА_2 заявила, що реєстрації шлюбу не буде, тому її син погодився відсвяткувати весілля без офіційної реєстрації шлюбу. Оскільки реєстрації шлюбу не було, а весілля між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було все ж відсвятковане 10 лютого 2007 року, тому саме з дня весілля слід відраховувати період їх спільного проживання у «фактичних шлюбних відносинах».

Тому вона змушена подати позов з метою визначення конкретної дати спільного проживання, щоб у подальшому визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_4 і частка, яка належить її синові, повинна увійти в спадкову масу після його смерті та розподілена між спадкоємцями. Вказана квартира не увійшла до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що під час оформлення договору купівлі-продажу квартири покупцем зазначена лише відповідач ОСОБА_2 , а син не значиться покупцем квартири, хоча придбана за час їх спільного проживання.

З врахуванням наведеного, позивач ОСОБА_1 просить визнати 10 лютого 2007 року датою початку періоду спільного проживання та винести рішення, яким визнати, що саме з 10 лютого 2007 року її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок ДТП, проживав однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та вів спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Старосинявського районного суду від 17 листопада 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримала позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити, вказавши, що дане рішення із встановленням конкретної дати початку спільного проживання її сина та відповідача ОСОБА_2 їй необхідне для подальшого звернення до суду з позовом, в якому вона буде заявляти вимоги про визнання квартири по АДРЕСА_1 спільним майном подружжя, та визнання права на спадкування на частку, яка належала її покійному синові ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Стецькова-Бондар Л.Ф. у судовому засіданні повністю не визнали позовні вимоги ОСОБА_1 , обґрунтовуючи заперечення тим, що з 10 лютого 2007 року відповідач ОСОБА_2 не проживала з ОСОБА_4 як чоловік та дружина однією сім`єю, оскільки на той час ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі із першим чоловіком, з ОСОБА_4 вони лише зустрічались, а почали спільно проживати значно пізніше. Квартира по АДРЕСА_1 не може входити до спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , так як придбана ОСОБА_2 за її особисті кошти та кошти її батьків. Також, ОСОБА_2 по обставинах справи суду пояснила, що вона дійсно познайомилась із ОСОБА_4 , сином позивачки, та вперше він прихав до неї в гості на Новий рік 2007, який вони зустрічали разом, та після цього почали періодично зустрічатись. Через місяць сестра ОСОБА_4 планувала одружуватись, а ОСОБА_1 хотіла, щоб були дотримані традиції та першим повинен був одружитись син, оскільки є старшим у сім`ї, тому лише з цих причин вона погодилась на весільну вечірку, яка відбулась за місцем проживання ОСОБА_4 у с.Адампіль. Однак після даної вечірки вони не проживали як сім`я, а продовжували зустрічатись, а спільно проживали як чоловік та дружина пізніше, уже після того, як був придбаний нею будинок по АДРЕСА_1 , а у 2012 році в них народилась спільна дочка ОСОБА_5 . Придбання даного житла було заплановано її батьками ще у 2006 році та був внесений аванс за будинок, власники будинку готували документи для можливості оформлення його продажу, а у 2007 році був укладений договір та решту коштів вона доплачувала своїми особистими коштами, які були в неї після розлучення із першим чоловіком. Вона не заперечує того факту, що зареєструвала місце проживання своє та ОСОБА_4 у придбаному будинку у вересні 2007 року, однак переїхали вони туди проживати спільно лише у 2008 році. Вважає, що будинок придбаний нею за особисті кошти та кошти батьків, які планували його придбати для себе та вносили аванс, він не є спільним із ОСОБА_4 майном, тому просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, показання допитаних у судовому засіданні свідків, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно Старосинявським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 15 грудня 2017 року.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить витяг із державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №2 від 15 грудня 2017 року.

ОСОБА_2 в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000357 від 05 серпня 2017 року подала заяву про залучення до провадження як потерпілого, вказавши, що внаслідок ДТП, яка мала місце 04 серпня 2017 року, загинув її чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким вона перебувала у цивільному шлюбі із 2007 року та мають спільну доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Старосинявського районного суду від 23 квітня 2019 року у справі №684/162/19 задоволено заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ТОВ «Агробізнес», ТДВ «Страхове товариство Глобус» про встановлення факту, що має юридичне значення, та встановлено факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без шлюбу, за адресою: АДРЕСА_1 .

Із матеріалів спадкової справи № 212-2017, відкритої державним нотаріусом Гоменюк О.О. щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , 1984 року народження, вбачається, що спадкова справа зареєстрована за претензією ПАТ КБ «Приватбанк», відомості про заповіт відсутні, 25 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом першої черги, подала заяву про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_4 , а також ОСОБА_2 , як законний представник в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5 , 2012 року народження, подала заяву про прийняття спадщини донькою після смерті батька ОСОБА_4 та просила видати свідоцтво про право на спадщину на страхові виплати.

В межах вказаної спадкової справи ОСОБА_1 подала до нотаріуса заяву 21 липня 2020 року про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_4 , вказавши, що спадкове майно складається із Ѕ частки квартири по АДРЕСА_1 , транспортних засобів - автомобіля «Opel Vektra», номерний знак НОМЕР_2 , та скутера, бетономішалки, котла, перфоратора, бензопили, ванної.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу ВЕТ №5761973 від 17 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Намистюк Л.І. зареєстрованим за № 1468.

У відповідності до змісту доровору купівлі -продажу ВЕТ №5761973 від 17 серпня 2007 року, наявного матеріалах спадкової справи, ОСОБА_2 купила у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_1 та при посвідченні вказаного договору подала приватному нотаріусу Намистюк Л.І. заяву про те, що у шлюбі не перебуває, квартира купляється за її особисті кошти.

Постановою державного нотаріуса Старосинявської державної нотаріальної контори від 17 листопада 2020 року №558/02-31/2020 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_4 , а саме на Ѕ частки квартири по АДРЕСА_1 та автомобіль «Opel Vektra», номерний знак НОМЕР_2 , в зв`язку з тим, що нею не надані документи, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно.

Допитані у судовому засіданні свідки зі сторони позивача надали наступні показання. Так, свідок ОСОБА_13 , яка є дочкою позивача, суду повідомила, що її покійний брат ОСОБА_4 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 , 10 лютого 2007 року відбулась їх весільна вечірка, а 17 лютого 2007 року були заручини у неї, на яких були присутні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , як чоловік та дружина. 21 квітня 2007 року відбулось її весілля, на якому також була присутня ОСОБА_2 , як дружина брата. Новий 2007 рік її брат ОСОБА_4 зустрічав разом із ОСОБА_2 , після цього перейшов проживати до неї спочатку по вул.. Шевченка, а потім після придбання будинку по АДРЕСА_1 , як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засідання пояснила, що є подругою ОСОБА_1 та була присутня у 2007 році на весільній вечірці її сина ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , після чого вони проживали разом у смт. Стара Синява. Також свідок вказала, що позичала ОСОБА_1 грошові кошти перед Новим 2008 роком, оскільки хотіли придбати будинок для дітей, розписки про позику коштів не було.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що у лютому місяці 2007 року була весільна вечірка у сина позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , після цього було сватання доньки ОСОБА_16 та її весілля у цьому ж 2007 році. Також вказала, що в подальшому вона їздила на толоку до будинку, де проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у смт. Стара Синява, допомагала у будові.

Допитані у судовому засіданні як свідки батьки відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 суду показали, що будинок по АДРЕСА_1 вони підшукали ще у 2006 році та планували його придбати для себе, внесли за нього аванс та домовились із власниками, що будуть уже доглядати за будинком та подвір`ям, підтримувати порядок. Однак, оформляли договір купівлі-продажу пізніше та вирішили оформити придбання на дочку ОСОБА_2 , яка доплачувала решту коштів за придбаний будинок. З ОСОБА_4 вона зустрічалась, у 2007 році ОСОБА_1 робила для них вечірку, однак шлюб не реєстрували та донька ще була не розлучена із першим чоловіком, в подальшому вони ще зустрічались, а потім почали проживати разом.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засідання пояснила, що проживає по сусідству із відповідачем ОСОБА_2 та їй відомо, що батьки останньої вирішили придбати будинок по АДРЕСА_1 у 2006 році, домовились із власниками та доглядали за будинком та обробляли земельну ділянку. У даний будинок ОСОБА_2 перейшла проживати у 2008 році, коли її дочка від першого шлюбу ОСОБА_21 йшла у перший клас, у 2008-2009 році уже був у неї ОСОБА_4 , у 2012 році у них народилась спільна дочка ОСОБА_5 .

Як вбачається із наданого відповідачем свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 від 11 квітня 2007 року, шлюб між чоловіком ОСОБА_22 та дружиною ОСОБА_23 розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №35 від 11 квітня 2007 року, після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_2 .

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу вимог ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Ч.1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ст.55 Конституції України ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на захист можливе лише у разі його порушення.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України, до яких належить: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до абзацу 2 пункту 10 частини другої статті 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Принцип ефективності закріплений і у діючому ЦПК України, відповідно до правил статей 2, 5 якого застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Як слідує із висновків, викладених у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Натомість, позивачем ОСОБА_1 заявлено вимоги до відповідача ОСОБА_2 про визнання дати початку періоду спільного проживання, а саме визнання, що саме з 10 лютого 2007 року її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок ДТП, проживав однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та вів спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 .

Виходячи із змісту позову та пояснень позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні, остання обрала саме такий спосіб захисту своїх прав, оскільки при зверненні до суду в порядку окремого провадження ОСОБА_2 не була зацікавлена у питанні визнання конкретної дати спільного проживання як чоловіка та жінки без шлюбу із її покійним сином ОСОБА_4 , однак позивач вважає, що квартира по АДРЕСА_1 придбана за час перебування у «фактичних шлюбних відносинах» із ОСОБА_4 , тому для того, щоб визнати вказане майно спільним майном подружжя та щоб частка, належна синові, увійшла до спадкової маси, змушена подати даний позов до ОСОБА_2 для визначення конкретної дати їх спільного проживання для подальшого звернення до суду з позовом, в якому вона буде заявляти вимоги про визнання квартири по АДРЕСА_1 спільним майном подружжя, та визнання права на спадкування на частку, яка належала її покійному синові ОСОБА_4 .

На думку суду, позивачем ОСОБА_1 обрано неналежний та неефективний спосіб захисту своїх прав, який не забезпечить поновлення порушеного права при встановлених обставинах та не виключатиме подальше звернення особи до суду за захистом.

Визнання періоду спільного проживання із встановленням конкретної дати як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідача ОСОБА_2 в даному випадку не призведе до захисту майнових прав позивача, яка бажає захистити своє право на отримання у спадщину майна після смерті сина.

Так, позивач не позбавлена можливості заявити позовні вимоги майнового характеру у зв`язку з відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину та не визнанням відповідачем факту набуття нерухомого майна у спільну власність за час проживання однією сім`єю із покійним ОСОБА_4 , такий спосіб захисту невизнаного цивільного права буде ефективним та правильним в розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 1218, 1261, ЦК України суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання періоду спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Старосинявський районний суд. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , серія та номер паспорта НОМЕР_4 , виданий 8 лютого 2007 року Старосинявським РВ УМВСУ в Хмельницькій області.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , серія та номер паспорта НОМЕР_5 , виданий 07 червня 2007 року Старосинявським РВ УМВСУ в Хмельницькій області.

Повне судове рішення складено 19 травня 2021 року.

Головуюча суддя Галиш І.Б.