Постанова

Іменем України

14 травня 2021 року

м. Київ

справа № 570/201/17

провадження № 61-14638св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20 березня 2019 року

в складі судді Красовського О. О. та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 липня 2019 року в складі колегії суддів: Хилевича С. В., Ковальчук Н. М., Гордійчук С. О.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення межі між суміжними земельними ділянками та погодженням технічної документації із землеустрою.

Позов мотивований тим, що після смерті своєї матері вона прийняла спадщину - житловий будинок АДРЕСА_1 . Однак при зверненні до нотаріуса щодо отримання правового титулу на об`єкт спадщини їй було відмовлено з огляду на відсутність кадастрового номера земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок. З метою усунення наведених недоліків вона звернулася до землевпорядної організації, яка виготовила необхідний пакет документів для присвоєння кадастрового номера. Однак через існування спірних відносин із ОСОБА_2 , яка захопила частину земельної ділянки, вона разом із іншим сусідом - ОСОБА_3 та головний розпорядник органу сільського самоврядування відмовились засвідчити підписами акт приймання-передачі межових знаків на зберігання. З огляду на це вважає, що відповідачі порушують її право на земельну ділянку, площа якої

є меншою, ніж коли нею користувалася спадкодавець.

Посилаючись на вказані обставини просила суд усунути перешкоди

у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 (кожна з яких з тим номером належить позивачу і ОСОБА_2 ) відповідно до даних земельно-кадастрової документації та погодження документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі суміжними користувачами та землевпорядником Дядьковицької сільської ради.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20 березня

2019 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 02 липня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що обставини порушення прав позивача відповідачами не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Звернення позивача до суду було передчасним, оскільки відповідачі - Дядьковицька сільська рада та суміжні землекористувачі не заперечували та не оспорювали права позивача. Станом на час постановлення судового рішення Дядьковицька сільська рада розглянула заяву позивача та рішенням від 13 березня 2018 року № 355 був затверджений протокол постійної комісії сільської ради з питань земельних відносин, екології, використання природних ресурсів та чорнобильських проблем, соціального розвитку села, яким було погоджено технічну документацію із землеустрою ОСОБА_1 ; погоджено Акт приймання-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_1 щодо її земельної ділянки, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Тому права позивача ніяким чином не порушені.

Аргументи учасників справи

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу,

в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що у суді першої інстанції вона заявила клопотання про призначення земельно-технічної експертизи, яке не було вирішено судом. Разом із цим суд першої інстанції вказав недостовірну інформацію, що вона не підтримала зазначене клопотання, а апеляційний суд не відреагував на зазначені порушення.

Також суди не надали всебічної та повної оцінки поданим нею доказам, зокрема, акту погодження земельних ділянок, виготовленому землевпорядним підприємством «Колорит Сервіс», та доказам, які вказують на існування накладення суміжних земельних ділянок, внаслідок чого Дядьковицька сільська рада відмовилась погоджувати технічну документацію на її земельну ділянку. Водночас, суди беззастережно прийняли докази здійснення Дядьковицьою сільською радою вже в ході судового розгляду цієї справи врегулювання цього земельного спору, а саме акти приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Крім того, суд апеляційної інстанції в судовому засіданні від 02 липня 2019 року всупереч частині третій статті 367 ЦПК України відмовив у задоволенні її клопотання про долучення додаткових доказів, які отримані після ухвалення рішення суду першої інстанції.

Оскаржені судові рішення в частини стягнення з неї витрат за надання

ОСОБА_2 правничої допомоги не відповідають статті 137 ЦПК України.

У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив представника

ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , в якому він зазначив, що вимоги, викладені

в касаційній скарзі, безпідставні, а оскаржені рішення законні та обґрунтовані,

у зв`язку з чим просив касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а судові рішення - залишити без змін.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

10 вересня 2020 року справу передано судді-доповідачу Краснощокову Є. В.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 на житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Суміжною із цією ділянкою є земельна ділянка площею 0,32 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства.

Право спадкодавця на землю підтверджено державним актом на право приватної власності на землю загальною площею 0, 57 га І-РВ 031830, виданим Дядьковицькою сільською радою Рівненського району 21 грудня

1999 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 8116.

ОСОБА_2 є власником земельних ділянок площею 0, 2496 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,2652 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (державні акти на право власності на земельну ділянку видані Дядьковицькою сільською радою Рівненського району 28 грудня 2009 року та 26 листопада 2012 року).

Поштова адреса житлового будинку, що належить ОСОБА_2 , також має АДРЕСА_1 .

Згідно з актом приймання-передачі межових знаків на зберігання від

22 лютого 2018 року межі земельної ділянки площею 0,3227 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_1 , закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками. Користувачі земельних ділянок претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не мають. Власниками та користувачами суміжних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання ОСОБА_1 . Цей акт підписаний ОСОБА_1 та представниками сільської ради, власниками земельних ділянок і сертифікованим інженером-геодезистом.

Відповідно до іншого акта приймання-передачі межових знаків на зберігання від 22 лютого 2018 року межі належної позивачу земельної ділянки площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд також закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками. Користувачі земельних ділянок претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не мають. Власниками та користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж заявлено не було. Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання ОСОБА_1 . Цей акт також підписаний ОСОБА_1 , представниками сільської ради, власниками земельних ділянок та сертифікованим інженером-геодезистом.

Рішенням Дядьковицької сільської ради від 13 березня 2018 року № 355 затверджений протокол засідання постійної комісії сільської ради, згідно з яким попереднє рішення сільської ради від 23 жовтня 2015 року № 568 відмінене. Затверджений протокол постійної комісії сільської ради з питань земельних відносин, екології, використання природних ресурсів та чорнобильських проблем, соціального розвитку села, яким було погоджено технічну документацію із землеустрою ОСОБА_1 ; погоджено акт приймання-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_1 щодо її земельної ділянки, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У зазначеному протоколі також ідеться про необхідність перереєструвати земельну ділянку ОСОБА_2 у Державному земельному кадастрі через невідповідність геопросторовому розміщенню по координатах.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які

ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

У статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав,

і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та користувачів, дотримуватись правил добросусідства (статті 91, 96 ЗК України).

У статті 107 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частині першій статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знанняу сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо не вирішення судом першої інстанції клопотання про призначення земельно-технічної експертизи, оскільки в судовому засіданні позивач це клопотання не підтримала. При цьому позивач не заявляла відповідне клопотання в суді апеляційної інстанції, у тому числі після роз`яснення такого права в судовому засіданні апеляційного суду.

Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції

з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Тому не можуть бути підставою для скасування судових рішень доводи касаційної скарги щодо відмови апеляційного суду у задоволенні клопотання про прийняття додаткових доказів в судовому засіданні від 02 липня 2019 року.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо розподілу судових витрат, оскільки суди встановили, що надані ОСОБА_2 документи дозволяють встановити зміст наданої їй адвокатом ОСОБА_6 правничої допомоги та її вартість. Зокрема, до матеріалів справи долучено заяву про стягнення понесених витрат на правову допомогу, договір про надання правової допомоги, додаток 1 до зазначеного договору, рахунок від

07 червня 2017 року № 001, де вказано суму та назву дії, яка підлягає оплаті, копію квитанції про перерахування ОСОБА_2 на користь адвоката 2 500,00 грн, а також акт наданої правової допомоги.

Порушень судом норм процесуального права, які призвели б до ухвалення незаконного рішення, суд касаційної інстанції не встановив. При цьому, не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Встановивши, що позивач не довела обставин, які б підтверджували порушення її прав щодо користування земельною ділянкою та оформлення прав на спадщину, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення ? без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20 березня

2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

М. Ю. Тітов