Справа № 750/8497/21
Провадження № 2/750/2013/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 року м. Чернігів

ДЕСНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІГОВА

в складі судді Коверзнева В. О.

учасники судового процесу:

секретар судового засідання Хамайко С. В.

представник відповідача ОСОБА_1

представник співвідповідача Устименко І. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні (у порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди

Суть спору

1. 30.07.2021 ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі відповідач), Державної казначейської служби України (далі співвідповідач) про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку співвідповідача 280723 грн 69 коп.

2. В обґрунтування позову вказує, що внаслідок ухвалення Закону України від 28.12.2014 № 76-VІІІ, який визнано неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-рп(ІІ)/2021, у період з 01.01.2015 по 30.06.2021 включно він отримував пенсію у розмірі значно меншому ніж було передбачено редакцією статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», внаслідок чого за цей період йому недоплачено 280723 69 коп., чим завдано майнову шкоду, яку просить відшкодувати за рахунок держави.

Процесуальні дії суду і сторін у справі

3. Ухвалою судді від 02.08.2021 відкрито провадження в цивільній справі № 750/8497/21, яку призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 17, 18).

Цією ж ухвалою запропоновано учасникам справи подати до суду процесуальні заяви по суті справі (відзив на позовну заяву, відповідь на відзив і заперечення).

4. У відзиві на позовну заяву, який подано 25.08.2021, відповідач стверджує, що рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 не має зворотної дії в часі; крім того, до 25.04.2019 позивач отримував пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому не має право вимагати нарахування та виплату йому пенсії за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За таких обставин вважає пред`явлений позов безпідставним і просить відмовити в його задоволенні (а.с. 31-37).

5. У відзиві на позовну заяву, який подано 19.08.2021, співвідповідач позов не визнав і зазначив, що він не порушував права позивача, а тому не може нести перед ним юридичну відповідальність.

Також вважає, що позивачем не доведено факт завдання йому майнової шкоди (а.с. 30, 31).

6. У відповіді на відзиви відповідачів позивач вказує, що як особа, яка має ІІІ групу інвалідності, яка пов`язана з впливом аварії а ЧАЕС, він не може отримувати пенсію в розмірі меншому, ніж встановлено статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З цих підстав просив не брати до уваги доводи відповідачів, наведені у відзивах, при цьому розглянути справу за його відсутності (а.с. 43, 44).

Позиція учасників справи у судовому засіданні

6. Позивач до суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином.

7. Представники відповідачів позов не визнали з підстав, зазначених у відзивах.

Обставини справи, встановлені судом

8. Позивач є інвалідом ІІІ групи, захворювання якого пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії І (а.с. 5, 6) і має право на пенсійне забезпечення відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ).

9. Рішенням Конституційного Суду України (далі Суд) від 07.04.2021 № 1-рп(ІІ)/2021 визнано такою, що не відповідає Конституції України, частину третю статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII (далі Закон № 76-VIII) щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Також Судом зазначено, що частина третя статті 54 Закону № 796-ХІІ, у редакції Закону № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення цього Рішення.

Рішенням Суду зобов`язано Верховну Раду України протягом трьох місяців з дня його ухвалення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

У рішенні Суду вказано, що в разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Судом цього Рішення застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 № 230/96-ВР:

«В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам 3 мінімальних пенсій за віком».

Судом визнано за громадяни України, на яких поширюється дія статті 54 Закону № 796-ХІІ, мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії частини третьої статті 54 цього закону в редакції Закону № 76-VIII.

Застосовані судом релевантні норми права та висновки суду

10. Відповідно до підпункту 13 пункту 4 розділу I Закону № 76-VIII текст статті 54 Закону № 796-ХІІ викладено у такій редакції:

«Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника».

11. Конституцією Україну проголошено соціальною державою (стаття 1); людину, її життя і здоров`я визнано найвищою цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3).

Суд неодноразово наголошував, що приписи статті 3 Конституції України зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, щодо гарантій соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (рішення від 17.07.2018 № 6-р/2018, від 22.10.2020 № 12-р/2020).

Із частини першої статті 8 Конституції України, згідно з якою в Україні визнається і діє принцип верховенства права, випливає обов`язок держави не вдаватися до свавільних дій.

Суд вже зазначав, що однією з вимог принципу верховенства права є вимога юридичної визначеності; принцип юридичної визначеності є істотно важливим у питаннях дієвості верховенства права (підпункт 2.1.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення Суду від 18.06.2020 № 5-р(II)/2020).

У Доповіді про правовладдя, схваленої Європейською Комісією «За демократію через право» (Венеційська Комісія), [CDL-AD(2011)003rev, § 46, § 48] вказується, що юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були зрозумілими й точними, а також, щоб їхньою метою було забезпечення передбачности ситуацій та правовідносин; юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна додержуватися взятих на себе зобов`язань щодо людей або виконувати їм обіцяне (поняття «виправданого (леґітимного) очікування»).

Принцип правомірних (легітимних) очікувань є складовим елементом загального принципу юридичної визначеності та виражає ідею, що органи публічної влади повинні не лише додержуватися приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених у особи очікувань. Згідно з доктриною леґітимних очікувань ті, хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх легітимних очікувань [спеціальне Дослідження Європейської Комісії «За демократію через право» (Венеційська Комісія) «Мірило правовладдя» CDL-AD(2016)007, пункт II.B.5.61].

Одним зі складових елементів загального принципу юридичної визначеності є вимога сталості й послідовності приписів права. Приписи права можна змінювати, утім, за умов, що суспільство знає про це наперед і бере участь в обговоренні, а також що не буде шкідливих наслідків для леґітимних очікувань» [спеціальне Дослідження Європейської Комісії «За демократію через право» (Венеційська Комісія) «Мірило правовладдя» CDL-AD(2016)007, пункт II.B.4.60].

У рішенні у справі «Пічкур проти України» від 07.11.2013 Європейський суд із прав людини зазначив: «Якщо договірна держава має чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або ж не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство слід розглядати як таке, що породжує майновий інтерес, який підпадає під межі дії статті 1 Першого протоколу до Конвенції, для осіб, на яких поширюються вимоги такого законодавства» (§ 41).

12. На виконання статті 16 Конституції Верховна Рада України ухвалила Закон № 796-ХІІ, у якому встановила загальний порядок реалізації права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створила єдиний порядок визначення, зокрема, соціального захисту потерпілих осіб. Метою цього Закону є, зокрема, захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних із нею проблем медичного й соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.

У частині першій статті 13 Закону № 796-ХІІ передбачено, що держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за:

1) пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

2) втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою;

3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

Зі змісту статті 54 Закону № 796-XII випливає, що її приписи регулюють правовідносини щодо призначення двох видів державних пенсій, а саме:

1) пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, право на призначення якої мають особи, що їх віднесено до категорії 1;

2) пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ до категорії 1 належать особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

13. Приписами частини четвертої статті 54 Закону № 796-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 № 230/96-ВР (далі Закон № 230/96-ВР), яка була чинною до внесення змін Законом № 76-VIII, було передбачено таке:

«В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам 3 мінімальних пенсій за віком».

Зазначене свідчить, що законодавець, ураховуючи спеціальний юридичний статус осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, на реалізацію статті 16 Конституції України установив у Законі № 796-XII саме мінімальні розміри державної пенсії для осіб із інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, як гарантію їх соціального захисту.

Підпунктом 13 пункту 4 розділу I Закону № 76-VIII текст статті 54 Закону № 796-ХІІ викладено у новій редакції, за якою мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначає Кабінет Міністрів України в актах із відповідних питань.

Змінивши підпунктом 13 пункту 4 розділу I Закону № 76-VIII законодавче регулювання мінімальних розмірів державних пенсій, Верховна Рада України фактично скасувала соціальні гарантії, передбачені частиною четвертою статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР, та допустила можливість зменшення гарантованих мінімальних розмірів державних пенсій.

Відповідно до частини третьої статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII, яка набрала чинності з 1 січня 2015 року, умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначає Кабінет Міністрів України в актах із відповідних питань.

Мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено в Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 № 1210 (далі Порядок).

Згідно з пунктом 11 Порядку мінімальний розмір пенсії, зокрема для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, осіб з інвалідністю III групи становить 145 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність

У частині четвертій статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР мінімальні розміри державної пенсії для осіб, яких віднесено до категорії 1, було визначено відповідно до розміру мінімальної пенсії за віком.

Проте держава в особі Кабінету Міністрів України визначила у Порядку мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах істотно менших, ніж їх було гарантовано Законом № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР, знівелювавши саму сутність визначених статтями 3, 16, 50 Конституції України прав та гарантій, що фактично є недодержанням державою свого позитивного обов`язку забезпечувати цю категорію осіб гарантованим рівнем соціального захисту.

14. Внаслідок ухвалення неконституційного Закону № 76-VIIІ, в період з 01.01.2015 по 30.06.2021 включно позивач недоотримав пенсію в загальному розмірі 280723 грн 69 коп., що за своєю правовою природою є майновою шкодою.

Розмір недоотриманої позивачем пенсії підтверджується приєднаним до справи розрахунком (а.с. 7-11), правильність якого відповідачами не спростована.

15. Згідно зі статтею 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовуються державою у встановленому законом порядку.

Відшкодування шкоди, завданої органом державної влади в результаті прийняття нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, передбачено також статтею 1175 Цивільного кодексу України.

16. Враховуючи вищевикладене, а також резолютивну частину рішення Суду від 07.04.2021 № 1-рп(ІІ)/2021 про право громадян на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії частини третьої статті 54 Закону № 796-ХІІ в редакції Закону України № 76-VIII, пред`явлений позов підлягає задоволенню.

17. Керуючись статтями 81, 258, 259, 263-265, 355 ЦПК України,

суд вирішив:

17.1. Позов задовольнити.

17.2. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 280723 грн 69 коп. у відшкодування майнової шкоди, завданої ухваленням Верховною Радою України Закону № 76-VIII, який визнано неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-рп(ІІ)/2021.

17.3. Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів від дня його проголошення.

Суддя В. О. Коверзнев