Справа № 308/3457/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Лемак О.В.,

за участі секретаря судового засідання Сухан Н.В,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Банк Форум», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Інвестстандарт» про визнання недійними договорів відступлення прав за іпотечними договорами,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Банк Форум», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Інвестстандарт» про визнання недійними договорів відступлення прав за іпотечними договорами.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Квартира була куплена за кредитні кошти в сумі 59 000 доларів США.

30 березня 2020 року позивач отримала вимогу про усунення порушень вимог кредитного та іпотечного договору, з якої стало відомо, що відповідач став новим іпотекодержателем єдиного житла позивача.

Зазначає, що як їй стало відомо ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія» «Інвестстандарт» уклали договір про відступлення прав за іпотечним договором від 05.12.2017 року. Згідно п. 1.1 якого банк відступив новому іпотекодержателю всі права по кредитному договору між банком та позивачем.

В подальшому ТОВ «Фінансова компанія» Інвестстандарт» та ОСОБА_2 уклали договір про відступлення прав за іпотечним договором від 26.12.2017 року. Позивач вважає вказані договори відступлення права вимоги незаконними.

Відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 16 липня 2015 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.

Крім того, в ч. 3 п.1, вказано, що кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Вказує, що спірна квартира має площу менше 140 м.кв. та являється єдиним житлом позивача, іншої власності вона не має, отже дії відповідачів не відповідають закону.

На підставі наведеного просить суд: визнати недійсним договір про відступлення прав за іпотечним договором від 05.12.2017 року, № 3807 укладений між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія» Інвестстандарт», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульська Т. А.; визнати недійсним договір про відступлення прав за іпотечним договором від 26.12.2017 року № 4025, укладений між ТОВ «Фінансова компанія» «Інвестстандарт» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульська Т.А.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.04.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

18.05.2020 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Буришин В.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому останній заперечує проти позову, вважає позовні вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вказує, що 18 липня 2011 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у цивільній справі №2-732/11 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» - 670 695, 51 грн. заборгованості за кредитом. За результатами розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 станом на 04.02.2001 року мала перед ПАТ «Банк Форум» непогашену заборгованість на загальну суму 70 339,89 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить суму 558 758,99 грн., а також судом було встановлено, розмір пені - 106 936,53 грн. та штраф - 5 000,00 грн. (всього 670 695, 51 грн.) . Дане рішення суду набрало законно сили, після чого судом 02.08.2011 було видано виконавчий лист.

13 березня 2014 року постановою Правління Національного банку України №135 ПАТ «Банк Форум» віднесено до категорії неплатоспроможних.

05 грудня 2017 року між відповідачем ПАТ «Банк Форум» та відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за №889-Ф згідно якого ПАТ «Банк Форум» відступив шляхом продажу, а ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» набув прав вимоги до позичальника за кредитним договором №0147/08/26-N від 12.03.2008 року та іпотекодавця за іпотечним договором від 12.03.2008 року за р.№649 ОСОБА_1 .

05 грудня 2017 року між відповідачем ПАТ «Банк Форум» та відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. за реєстровим №3807.

26 грудня 2017 року між відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» та відповідачем ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за №164/1 згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» відступило шляхом продажу, а ОСОБА_2 набула прав вимоги до позичальника за кредитним договором №0147/08/26-N від 12.03.2008 року та іпотекодавця за іпотечним договором від 12.03.2008 року за №649 ОСОБА_1 .

26 грудня 2017 року між відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» та відповідачем ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення прав за Іпотечним договором посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. за реєстровим №4025.

Зазначає, що в силу положень пункту 7 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304- VII від 03.06.2014 року дія мораторію не поширюється на банки, які віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"

З огляду на це, зміст укладених правочинів не суперечить вимогам підпункту 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому вважати договори про відступлення прав вимоги за основним зобов`язанням укладеними 05 грудня 2017 року та 26 грудня 2017 року нікчемними договорами не має жодних підстав.

28 травня 2020 року від представника позивача адвоката Колотуха І.О. надійшла заява про доповнення підстав позову, в якій вказує, що отримавши разом з відзивом копії оспорюваних договорів відступлення права вимоги, зазначаємо наступне.

Вказує, що як вбачається із матеріалів справи, уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія» Інвестстандарт» отримало фінансування у розмірі 235 000,00 грн., а ОСОБА_2 , в свою чергу, укладаючи вказаний договір, набула право одержати прибуток у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги.

Отже, ТОВ «Фінансова компанія» Інвестстандарт» (первісний кредитор) уступив грошову вимогу до ОСОБА_1 (боржника) в обмін на грошові кошти в сумі 235 000,00 грн., які ОСОБА_2 (новий кредитор) зобов`язалася сплатити первісному кредитору, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній, грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу.

Вважає, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія» Інвестстандарт» і ОСОБА_2 договір № 164/1 за своєю юридичною природою (незважаючи на назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу.

З укладенням договору про відступлення права вимоги № 164/1 фактично відбулася заміна кредитора (яким в силу ч. 1 ст. 1054 ІІК України може бути банк або інша фінансова установа) - на фізичну особу - ОСОБА_2 , яка не може мати статус фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу.

Також вказує, що недійсним є і договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 05.12.2017 року, № 3807 укладений між ПАТ Банк Форум та ТОВ Фінансова компанія Інвестстандарт, оскільки ТОВ Фінансова компанія Інвестстандарт наявне в Державному реєстрі фінансових установ(позиція 1530 - загальний доступ), є фінансовою установою і но суті уклало договір факторингу з банком, а не договір відступлення права вимоги.

З огляду на викладене вважає, що недійсними наступні договори: договір про відступлення прав за іпотечним договором від 05.12.2017 року, № 3807 та договір №164/1 про відступлення прав вимоги від 26.12.2017 року.

21 жовтня 2020 року від представника відповідача адвоката Буришин В.В. надійшли письмові пояснення, в яких вказує, що доводи представника позивача згідно заяви про доповнення підстав позову не відповідають фактичним обставинам справи. Так само, доводи представника позивача спираються на неправильне застосування норм матеріального права. Вказує, що думка представника позивача про те, що укладаючи Договір №164/1 сторони фактично уклали договір факторингу не може вважатись правильним судженням.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2020 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за вказаною позовною заявою до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_4 не з`явилася, однак від її представника адвоката Колотуха І.О. надійшла через канцелярію суду заява про розгляд справи без їх участі. В заяві зазначив, що позовні вимоги вони підтримують у повному обсязі, просять суд їх задовольнити.

Представники відповідачів ПАТ «Банк Форум», ТОВ «Фінансова компанія» Інвестстандарт» та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 12 березня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0147/08/26-N, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на придбання житла у сумі 59000,00 дол. США, зі сплатою 12,5 процентів річних, строком по 11 березня 2027 року.

20 березня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, згідно якого даний договір забезпечує виконання іпотекодавцем зобов`язань, що випливають з кредитного договору № 0147/08/26-N від 12 березня 2008 року та додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.

Згідно п. 1.2 даного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира за АДРЕСА_1 , загальною площею 52.1 кв.м.

Судом встановлено, що Постановою Правління НБУ від 13 березня 2014 року № 135 ПАТ «Банк Форум» віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв`язку з чим 14 березня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 14 про початок виведення ПАТ «Банк Форум» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 14 березня 2014 року.

05 грудня 2017 року між публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестстандарт» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 889-Ф, відповідно до якого ПАТ «Банк Форум» відступає шляхом продажу новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор - відповідач ТОВ «Фінансова компанія» Інвестстандарт» набуває у повному обсязі та на умовах визначених цим договором права вимоги Банку до позичальника та іпотекодаця зазначених у додатку № 1 (згідно додатку № 1 зазначено боржника ОСОБА_1 ).

05 грудня 2017 року між публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестстандарт» було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. за реєстровим №3807, за яким до ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» перейшли права вимоги за кредитним договором № 0147/08/26-N від 12 березня 2008 року та за іпотечним договором від 12 березня 2008 року за реєстровим № 649.

26 грудня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестстандарт» та громадянкою України ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв представник за довіреністю ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №164/1, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а Новий кредитор - відповідач ОСОБА_2 набуває у повному обсязі та на умовах визначених цим договором права вимоги первісного редитора до позичальника та іпотекодаця зазначених у додатку № 1 (згідно додатку № 1 зазначено боржника ОСОБА_1 ).

26 грудня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестстандарт» та громадянкою України ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв представник за довіреністю ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. за реєстровим №4025, за яким до громадянки України ОСОБА_2 перейшли права вимоги за кредитним договором № 0147/08/26-N від 12 березня 2008 року та за іпотечним договором від 12 березня 2008 року за реєстровим № 649.

22 березня 2020 року відповідачем ОСОБА_2 на адресу позивачки ОСОБА_1 було надіслано вимогу про усунення порушень вимог кредитного договору № 0147/08/26-N від 12.03.2008 та іпотечного договору від 12.03.2008 №649.

Право на звернення позивача за даним позовом виникло з підстав того, що оскаржувані договори відступлення права вимоги потенційно можуть створювати для позивача права та обов`язки, оскільки за договором про відступлення права вимоги відповідач ОСОБА_2 придбала право вимоги за кредитним договором, який забезпечений іпотекою, предметом іпотеки є квартира розташована за адресою : АДРЕСА_2 , яка належить позивачці, з огляду на що позивач має право на звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу.

Положенням ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 15 та 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Таким чином, у ЦК України як вбачається зі змісту статей 512, 1077, цього Кодексу проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Разом з тим із частини першої статті 1077 ЦК України, та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг.

У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

За умовами п. 2.1 договору про відступлення права вимоги від 05.12.2017 року зазначено, що ПАТ «Банк Форум» відступає шляхом продажу новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор - відповідач ТОВ «Фінансова компанія» Інвестстандарт» набуває у повному обсязі та на умовах визначених цим договором права вимоги Банку до позичальника та іпотекодаця зазначених у додатку № 1 (згідно додатку № 1 зазначено боржника ОСОБА_1 ).

Відповідно до п.4.1 договору про відступлення права вимоги, зазначено що сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами відповідно до цього договору Новий кредитор, яким є відповідач ТОВ «Фінансова компанія» Інвестстандарт» сплачує кошти в сумі 227 111,00 грн., при цьому зі змісту додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги зазначається, що відповідач ТОВ «Фінансова компанія» Інвестстандарт» набув права вимоги на заборгованість: 70496,59 доларів США.

Зі змісту договору про відступлення права вимоги вбачається, що розмір права вимоги суттєво перебільшує розмір ціни вимоги, а відтак цю різницю можна вважати платою за договором факторингу.

Наведене свідчить про те, що укладений між відповідачами оспорюваний договір за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу. Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте сама по собі назва оспорюваного у даній справі договору не змінює його правової природи.

За таких обставин та з огляду на те, що за змістом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний правочин суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства України, то він підлягає визнанню недійсним відповідно до частини першої статті 215 ЦК України.

Окрім того, згідно договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 26.12.2017 року визначено, що ТОВ «Фінансова компанія» Інвестстандарт» відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а Новий кредитор - відповідач фізична особа громадянка України ОСОБА_2 набуває у повному обсязі та на умовах визначених цим договором права вимоги первісного кредитора до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) зазначених у додатку № 1 (згідно додатку № 1 зазначено боржника ОСОБА_1 ).

Відповідно до п.4.1 даного договору визначено, що сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами відповідно до цього договору Новий кредитор, сплачує первісному кредитору грошові кошти в сумі 235 000,00 грн., при цьому зі змісту додатку № 1 до договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги зазначається, що відповідач ОСОБА_2 набула права вимоги на заборгованість в розмірі 70 496,59 доларів США.

З наведеного слідує, шо уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія» Інвестстандарт» отримало фінансування у розмірі 235 000,00 грн., а ОСОБА_2 , в свою чергу, укладаючи вказаний договір, набула право одержати прибуток у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги.

Отже, ТОВ «Фінансова компанія» Інвестстандарт» (первісний кредитор) уступив грошову вимогу до ОСОБА_1 (боржника) в обмін на грошові кошти в сумі 235 000,00 грн., які ОСОБА_2 (новий кредитор) зобов`язалася сплатити первісному кредитору, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній, грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу.

Наведене свідчить про те, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія» Інвестстандарт» та громадянкою України ОСОБА_2 оспорюваний договір за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу. Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте сама по собі назва оспорюваного у даній справі договору не змінює його правової природи.

Отже, уклавши договір відступлення права вимоги №164/1 фактично відбулася заміна кредитодавця ТОВ «Фінансова компанія» Інвестстандарт» на іншу фізичну особу ОСОБА_2 , яка не відноситься до фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка може надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу.

З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позов в цій частині також підлягає задоволенню, а договір про відступлення прав за іпотечним кредитом від 26.12.2017 року № 4025 підлягає визнанню недійсним відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене позов є обґрунтованим, доведеним і таким що підлягає задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 13, 17,76-89, 141, 258, 263 268, 272, 273, 352,354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Банк Форум», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Інвестстандарт» про визнання недійними договорів відступлення прав за іпотечними договорами - задовольнити.

Визнати недійсним договір про відступлення прав за іпотечним договором від 05.12.2017 року, № 3807, укладений між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія» Інвестстандарт», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульська Т. А.

Визнати недійсним договір про відступлення прав за іпотечним кредитом від 26.12.2017 року № 4025, укладений між ТОВ «Фінансова компанія» «Інвестстандарт» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульська Т. А.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія» Інвестстандарт» () та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі по 1 011,50 (одна тисяча одинадцять гривень 50 коп.) грн., з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суд О.В. Лемак