У Х В А Л А

11.05.2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

головуючого - судді Бенца К.К.

при секретарі Курбатова Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Ужгороді заяву ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №308/3361/14-ц, виданого відносно боржника ОСОБА_1 про стягнення на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики від 22.12.2012 року, таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.08.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 суму боргу за договором позики від 22.12.2012 року з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 574 389,81 грн. (п`ятсот сімдесят чотири тисячі триста вісімдесят дев`ять гривень, 81 коп.), штраф за прострочення повернення боргу у розмірі 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч гривень, 00 коп.), 3% річних від простроченої суми позики за час її прострочення з 01.02.2013 року по 15.04.2014 року у розмірі 19 978,78 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім гривень, 78 коп.) та сплаченого ним суми судового збору в розмірі 3654,00 грн.(три тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні, 00 коп.).

На виконання вказаного рішення Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист №308/3361/14-ц від 03.02.2015 року, який було пред`явлено стягувачем до виконання.

Постановою державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Роман В.Я. на підставі вищевказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження №47108085.

ОСОБА_1 вказує на те, що заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.08.2014 року в справі №308/3361/14-ц ним виконане в повному обсязі добровільно і заборгованість була погашена в повному обсязі, що стверджується квитанціями приєднаними до заяви.

На підставі вищевикладеного та відповідно до вимог ст. 432 ЦПК України, ОСОБА_1 просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист Ужгородського міськрайонного суду від 03.02.2015 року у справі №308/3361/14-ц про стягнення на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики від 22.12.2012 року.

Належним чином повідомлені учасники справи до суду повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та даними відстеження на сайті Укрпошта.

На адресу суду 22.04.2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без участі заявника, у якій він просить розглянути справу без його участі у порядку письмового провадження. Просить задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.3 ст.432 ЦПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви , тому суд вважає можливим розглянути заяву у відсутності стягувача і боржника на підставі наданих матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

22.12.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 грошову позику в розмірі 342008,00 грн., з кінцевим строком повернення не пізніше 31.01.2013 року.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.08.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 суму боргу за договором позики від 22.12.2012 року з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 574 389,81 грн. (п`ятсот сімдесят чотири тисячі триста вісімдесят дев`ять гривень, 81 коп.), штраф за прострочення повернення боргу у розмірі 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч гривень, 00 коп.), 3% річних від простроченої суми позики за час її прострочення з 01.02.2013 року по 15.04.2014 року у розмірі 19 978,78 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім гривень, 78 коп.) та сплаченого ним суми судового збору в розмірі 3654,00 грн.(три тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні, 00 коп.).

На виконання вказаного рішення Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист №308/3361/14-ц від 03.02.2015 року, який було пред`явлено стягувачем до виконання.

03.04.2015 року постановою державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Роман В.Я. на підставі вищевказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження №47108085 про стягнення з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 суму боргу за договором позики від 22.12.2012 року з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 574 389,81 грн. (п`ятсот сімдесят чотири тисячі триста вісімдесят дев`ять гривень, 81 коп.), штраф за прострочення повернення боргу у розмірі 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч гривень, 00 коп.), 3% річних від простроченої суми позики за час її прострочення з 01.02.2013 року по 15.04.2014 року у розмірі 19 978,78 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім гривень, 78 коп.) та сплаченого ним суми судового збору в розмірі 3654,00 грн.(три тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні, 00 коп.).

Як вбачається з квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» №1DJF88486 від 16.10.2018 року, ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 70000,00 грн.

Як вбачається з квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» №1DJF8786 від 12.11.2018 року, ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 56000,00 грн.

Як вбачається з квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» №1DJF83965 від 15.11.2018 року, ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 56000,00 грн.

Як вбачається з квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 18.12.2018 року, ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 56000,00 грн.

Як вбачається з квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» №1DJF9218 від 03.01.2019 року, ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 56000,00 грн.

Як вбачається з квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» №1DJF46240 від 13.02.2019 року, ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 54200,00 грн.

Як вбачається з квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» №1EA956098 від 11.06.2019 року, ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 26500,00 грн.

Як вбачається з квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» №1FFU17302 від 15.12.2020 року, ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 2800,00 грн.

Як вбачається з квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» №1FFU11461 від 08.12.2020 року, ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 28400,00 грн.

Як вбачається з квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» №1FFU36096 від 14.12.2020 року, ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 84450,00 грн.

Як вбачається з квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» №1ЕА927771 від 04.02.2020 року, ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 25000,00 грн.

Як вбачається з квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» №06FG81271 від 03.07.2020 року, ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 27000,00 грн.

Як вбачається з квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» №06FG61969 від 31.07.2019 року, ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 25500,00 грн.

Як вбачається з квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» №1ЕА978782 від 08.07.2019 року, ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 26000,00 грн.

Згідно листа АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 18.02.2021 р. №81-15-9/1560 адресованого Ужгородському МВ ДВС Південно-Західного МРУ МЮ (м.Івано-Франківськ), АТ «Райффайзен Банк Аваль» підтвердило зарахування коштів на рахунок ОСОБА_2 : на суму 2800,00грн від 15.12.2020р.; на суму 28400,00грн від 08.12.2020р.; на суму 64450,00грн від 14.12.2020р.;: на суму 25500,00грн від 31.07.2019р.; на суму 26000,00грн від 08.07.2019р.; на суму 25000,00грн від 04.02.2020р.; на суму 27000,00грн від 03.07.2020р.; на суму 54200,00грн від 13.02.2018р.; на суму 56000,00грн від 03.01.2019р.; на суму 26500,00грн від 11.06.2019р.; на суму 54300,00грн від 19.02.2019р.; на суму 56000,00грн від 12.11.2018р.; на суму 70000,00грн від 16.10.2018р.; на суму 56000,00грн від 18.12.2018р.; на суму 56000,00грн від 15.11.2018р.

Згідно листа АТ «Райффайзен Банк Аваль» Про надання інформації від 08.04.2021 р. №81-15-9/3556 адресованого Ужгородському МВ ДВС Південно-Західного МРУ МЮ (м.Івано-Франківськ), про зарахування/незарахування коштів сплачених платником ОСОБА_1 , АТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомило, що згідно квитанції №1FFU36096 від 14.12.2020 року на суму 84450,00 грн. - були сплачені.

Підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник зазначив те, що зобов`язання, які випливають з договору позики припинено в повному обсязі у зв`язку із добровільним погашенням боргу .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Отже, за змістом ст. 432 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо у боржника повністю або частково відсутній обов`язок у зв`язку з його припиненням.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання (такий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 16 січня 2018 року у справі № 755/15479/14-ц).

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Зазначений висновок викладений в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 виконав перед стягувачем свій обов`язок щодо сплати заборгованості за договором позики від 22.12.2012 року в повному обсязі, а відтак наявні матеріально-правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 432 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - задовольнити у повному обсязі.

Виконавчий лист виданий 03.02.2015 року на підставі заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.08.2014 у цивільній справі №308/3361/14-ц, щодо боржника ОСОБА_1 про стягнення на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 суму боргу за договором позики від 22.12.2012 року з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 574 389,81 грн. (п`ятсот сімдесят чотири тисячі триста вісімдесят дев`ять гривень, 81 коп.), штраф за прострочення повернення боргу у розмірі 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч гривень, 00 коп.), 3% річних від простроченої суми позики за час її прострочення з 01.02.2013 року по 15.04.2014 року у розмірі 19 978,78 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім гривень, 78 коп.) та сплаченого ним суми судового збору в розмірі 3654,00 грн.(три тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні, 00 коп.) - визнати таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги.

У відповідності до п.п.15.5) п.п.15п.1Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Дата складання повного тексту ухвали з врахуванням вихідних днів 17.05.2021 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца