ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м.Суми

Справа №591/7649/19

Номер провадження 22-ц/816/17/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Сидоренко А.П., в приміщенні Зарічногорайонного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 14 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з жовтня 2010 року по січень 2014 року знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, від яких народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 травня 2016 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У сина є здібності до математики і він відвідує розвиваючі заняття за методикою ТМ «Соробан», що дає йому можливість оволодіння усним рахунком арифметичних послідовностей. Крім того син займається за дитячої розвивальною програмою «Майданчик з технологічної грамотності KidiT». Дитина має ряд хронічних захворювань, у зв`язку з чим потребує систематичного лікування та періодичного оздоровлення. Вважає, що відповідач зобов`язаний прийняти участь у витратах, пов`язаних з розвитком здібностей сина у розмірі половини від понесених нею витрат.

Посилаючись на вказані обставини та статтю 185 Сімейного кодексу України, просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь додаткові витрати на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10483 грн 32 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5362 грн 92 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 840 грн 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин; невідповідність висновків обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04.09.2020 року по даній справі в частині задоволених позовних вимог, ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

У доводах вказує, що позивачка не надала до суду першої інстанції доказів, що додаткові витрати на дитину викликані особливими обставинами. Суд не надав оцінку тому, що загальний розвиток дитини не може вважатися особливими обставинами, які потребують відвідування занять ТМ «Соробан». Зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував тієї обставини, що відвідування майданчику з технологічної грамотності є загальним розвитком дитини і не відносяться до додаткових витрат у розумінні статті 185 СК України. Окрім того, вважає вказані витрати добровільним волевиявленням одного з батьків, оскільки вони не були погоджені з ним у відповідності до статті 181 СК України. Суд не надав належної оцінки доказу сплати додаткових витрат на сина та не взяв до уваги пояснення, що витрати були здійснені додатково до сплати аліментів з метою покриття додаткових витрат. Вказує, що судом неправильно застосовано статтю 141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат між сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04.09.2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що відповідач у судовому засіданні не довів існування обставин, що мають істотне значення для того, щоб він не брав участі у додаткових витрат на дитину.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджуються копією свідоцтва про народження (а.с. 8).

Син сторін має незадовільний стан здоров`я і, хворів на епідемічний паратит і йому призначалося обстеження та лікування що підтверджується копіями медичних направлень (а.с. 31-34). В зв`язку з цим позивачкою понесені витрати на придбання медикаментів та консультації лікарів (а.с. 31,32,33).

Також позивачкою надано суду квитанції, що підтверджують витрати понесені нею при відвідуванні дитиною занять за методикою ТМ «Соробан» (а. с. 11,12,13,14), за заняття дитини за розвиваючою програмою «Майданчик грамотності КіdiТ» (а. с. 19,72) та витрати на зошити для навчання у школі (а.с. 29).

Відповідачем на ім`я позивачки були здійснені перерахування коштів 02 листопада 2018 року та 02 листопада 2019 року на додаткові витрати сина в розмірі по 1006 грн 00 коп. (а.с. 53, 54).

24 березня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб (а.с. 52), у якому народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджуються копією свідоцтва про народження (а.с. 51).

Відповідно до довідки про доходи від 19.12.2019 року ОСОБА_1 займає посаду заступника начальника ПАТ «Сумиобленерго», загальна сума доходу якого з 01.06.2019 року по 30.11.2019 року без урахування аліментів становить 90122 грн 10 коп (а. с. 50).

У ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є здібності до математики і він відвідував розвиваючи заняття у школі усного рахунку за методикою ТМ «Соробан», що підтверджується копією свідоцтва досягнень та диплому (а.с. 66,67).

Також син сторін займається за дитячою розвивальною програмою «Майданчик з технологічної грамотності KidiT», де здобув знання та досягнув успіху, що підтверджується копією диплому та фотокартками (а.с. 68,69,70,71).

З довідки відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України про суми виплачених доходів вбачається, що ОСОБА_2 в період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 отримувала доходи з таких джерел як аліменти, надання майна в лізинг, додаткове благо, заробітну плату не отримувала (а. с. 111-113, 117).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з незадовільного стану здоров`я дитини, понесених витрат позивачкою на придбання медикаментів та консультації лікарів, витрат при відвідуванні дитиною занять за методикою ТМ «Соробан» та витрат на заняття дитини за розвиваючою програмою «Майданчик грамотності KidiT», врахував відомості про доходи відповідача, які вказують на можливість понести додаткові витрати на утримання сина. Суд першої інстанції не прийняв до уваги понесені позивачкою витрати по оплаті поїздки до Італії, оскільки не доведено, що такі витрати спрямовані для розвитку індивідуальних здібностей дитини або викликані необхідністю її лікування. Суд також дійшов висновку, що придбання зошитів та футляру для окулярів є витратами, які не можна вважати такими, що пов`язані з розвитком здібностей дитини або її хворобою в розумінні статті 185 СК України. Також суд врахував ту обставину, що відповідачем на ім`я позивачки були здійсненні перерахування коштів на додаткові витрати сина, перебування на утриманні відповідача неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III (далі СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2018 року у справі № 761/6933/17.

Суд першої інстанцій дослідивши надані сторонами докази та надавши їм відповідну правову оцінку, дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач відповідно до положень статті 185 СК України має право на стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Доводи відповідача про те, що позивачка не надала суду доказів, що додаткові витрати на дитину викликані особливими обставинами спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, наданими до суду першої інстанції позивачкою. Так, на підтвердження здібностей сина до математики та технологічної грамотності позивачка надала до суду копії свідоцтва досягнень та дипломів, а також копії квитанцій про оплату відповідних послуг.

Твердження відповідача про те, що суд не надав оцінку тому, що загальний розвиток дитини не може вважатися особливими обставинами, які потребують відвідування занять ТМ «Соробан» є безпідставними, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що надання таких послуг здійснюється з метою сприяння розвитку інтелектуальних та творчих здібностей дитини.

Колегія суддів не приймає до уваги також доводи апеляційної скарги про те, що відвідування майданчику з технологічної грамотності є загальним розвитком дитини і не відносяться до додаткових витрат у розумінні статті 185 СК України, оскільки позивачкою доведено належними та допустимими доказами факт розвитку інтелектуальних здібностей дитини.

Суд також обґрунтовано прийняв до уваги як належний доказ товарний чек № 28 від 17.01.2019 року про оплату послуг за дитячою розвиваючою програмою «Майданчик грамотності КіdіТ», оскільки щодо суми оплати до чеку внесенні відповідні виправлення отримувачем платежу.

Оплата вказаних послуг готівкою, а не на розрахунковий рахунок виконавця, як передбачено умовами Договору, не є підставою для відмови у відшкодуванні позивачці понесених нею додаткових витрат на оплату послуг за дитячою розвиваючою програмою «Майданчик грамотності КіdіТ», оскільки оплата послуг здійснена виконавцю ФОП ОСОБА_6 , що підтверджується належними доказами та така форма оплати не заборонена умовами Договору.

Колегія суддів також не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що витрати на купівлю окулярів для сина, медичне обстеження та придбання ліків є разовими і не свідчать про їх постійний характер, а тому не є додатковими витратами на дитину. Вказані витрати пов`язані із лікуванням загострення хронічної хвороби дитини, необхідність придбання окулярів викликана також наявністю хронічного захворювання зору.

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги надану відповідачем квитанцію про перерахування на користь позивачки коштів в сумі 1006 грн як додаткові витрати на дитину, оскільки в призначенні платежу вказано, що це «додаткова допомога для підготовки до школи сина ОСОБА_3 » Посилання відповідача на те, що він не має юридичної освіти, а тому неправильно зазначив призначення платежу, не можна взяти до уваги, оскільки в інших двох квитанціях, які суд першої інстанції взяв до уваги призначення платежу відповідач вказав саме як «додаткові витрати на сина ОСОБА_3 ».

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення в частині стягнення додаткових витрат на дитину. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив в цій частині рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В той же час є такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неправильного вирішення судом першої інстанції питання розподілу судових витрат.

Позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви. Відповідно

до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційної до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд першої інстанції наведеної норми процесуального права не врахував та стягнув з відповідача судовий збір на користь держави в повному обсязі без застосування принципу пропорційності.

Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат, а сума судового збору, яка підлягає стягнення з відповідача на користь держави зменшенню до 430,13 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 4, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2020 рокузмінити в частині розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 430,13 гривень.

В іншій, оскаржуваній частині, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина