"11" травня 2021 р. Справа № 363/3517/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Полуян В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу за договором у розмірі 250 886,61 грн., 3% річних від простроченої суми за договором у розмірі 14 352,09 грн., індекс інфляції у розмірі 56 700,37 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до договору позики №2 ОСОБА_2 отримав у позивача в борг кошти, а саме: 250 886,61 грн., що є еквівалентом 10 000,00 доларів США, відповідно до договору позики №2 від 18.08.2016 року строк повернення позики до 15.09.2017 року. Станом на 13.08.2019 року відповідач отримані в борг кошти позивачеві не повернув, внаслідок чого з боку відповідача виникла прострочена грошова заборгованість. Отже, відповідачем порушено взяте на себе зобов`язання про повернення коштів в повному обсязі.

Ухвалою суду від 10.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

19.06.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду клопотання згідно якого, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без їх участі за наявними матеріалами, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку причини неявки суду невідомі. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Крім того, відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву.

Суд за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

18.08.2016 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики №2, відповідно до умов якого, позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 250 886,61 грн., що є еквівалентом 10 000,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку долару США до гривні (1 долар США = 25,088661), встановленим на день укладення даного договору, та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в національній валюті України, що буде еквівалентом 10 000,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку долару США до гривні, встановленим на день повернення позики (або ї частини), до 15.09.2017 року включно (п.1).

Відповідно до пункту 8 договору позики №2 від 18.08.2016 року, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідач взятих на себе зобов`язань, щодо повернення позивачу грошових коштів в строки за договором позики №2 від 18.08.2016 не виконав.

Таким чином, станом на 13.08.2019 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 250 886,61 грн. за вищезазначеним договором.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 1050 ЦПК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки під час розгляду справи встановлено, що між сторонами по справі укладався договір позики, за умовами якого відповідач взяв на себе певні зобов`язання, що належним чином в установлений договором позики №2 строк не виконав, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, щодо стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних.

Крім того, згідно із положенням ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи зі змісту положень ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч.1 ст.901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України вбачається, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

01.08.2019 року між ОСОБА_1 (замовник) та адвокатом Риженко О.С. (виконавець) уклали договір №01/08/19 про надання правової допомоги згідно якого, за цим договором виконавець зобов`язується надати юридичні послуги з питань, які стосуються підготовки і подачі відзивів на позовні заяви, позовних заяв та представництва інтересів замовника в судах, правоохоронних органах та будь яких інших підприємствах, установах організаціях та органах державної влади.

Згідно акту №2 прийому-передачі наданих послуг від 13.08.2019 року, а саме пункту 3 загальна вартість наданих послуг становить 32 100,00 грн.

Як вбачається, з копії квитанції №0.0..1 від 13.08.2019 року ОСОБА_1 сплатила 32 100,00 грн. за юридичні послуги згідно договору №01/08/19 від 01.08.2019 року.

Отже, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 32 100,00 грн. підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені у вигляді судового збору.

Керуючись статтями 509, 525, 526, 530, 610, 625 ЦК України та статтями 3, 11, 58, 60, 88, 215-218, 1050 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором у розмірі 250 886,61 грн., 3% річних від простроченої суми за договором у розмірі 14 352,09 грн., індекс інфляції у розмірі 56 700,37 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 32 100,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 220,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ).

Суддя О.Д. Рудюк