Гребінківський районний суд Полтавської області
_____________________________________________________________________________
Справа №: 528/1454/20
У Х В А Л А

Іменем України

05.01.2021 м. Гребінка

05 січня 2021 року суддя Гребінківського районного суду Полтавської області Вітківський М.О., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Гребінківської міської ради Полтавської області, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

31.12.2020 позивач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд», звернулась до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на нерухоме майно, що розташовне за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок «Л-1»; літню кухню «Ж»; сарай «К»; погріб під «К»; літній душ «Е»; вбиральня «З»; вимощення 1; огорожа №1; колодязь № 4; ворота №5; колонка питна №6; вигрібна яма №7; опорна колонка №8; електропопора №9; огорожа №10; металева конструкція № 11; водогін №12.

31.12.2020 року відповідно до ст. 33 ЦПК України та п. 15.4 Перехідних положень ЦПК України вказаний позов з додатками до нього передано головуючому судді Вітківському М.О. для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подала до суду клопотання про звільнення її від сплати судового збору.

В обгрунтування вказаного клопотання вказала, що через скрутне матеріальне становище, оскільки вона є пенсіонером та отримує малу пенсію, інших доходів немає, розмір судового збору при подачі вказного позову перевищує 5% розміру її річного доходу за попередній календарний рік, тому вона не спроможна сплатити судовий збір за подачу, зокрема позовної заяви у встановленому законодавством порядку і розмірі. Тому у разі відмови суду у звільненні від сплати судового збору вона буде позбавлена можливості у доступі до правосуддя.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, суддя виходить із наступного.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до ч. 3 цієї статті з підстав, зазначених в частині першій цієї статті, суд у порядку передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Підстави для відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати визначені у ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з частиною 2 цієї статті суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звільнення позивача від сплати судового збору є, серед іншого, перевищення розміру судового збору 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік, а не за певний період року, в якому подається той чи інший процесуальний документ.

Аргументуючи доводи стосовно звільнення від сплати судового збору, позивач посилається на недостатній рівень доходів, та той факт, що розмір судового збору при подачі вказаного позову перевищує 5% розміру її річного доходу за попередній календарний рік.

З аналізу п.1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» слідує, що для вирішення питання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру чи звільнення від сплати судового збору заявнику необхідно надати підтвердження того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, тобто за 12 місяців, що передують зверненню з відповідною заявою.

В довідці Державної фіскальної служби України від 27.11.2019 року сформовано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо позивача ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2019 року по 3 квартал 2019 року, тобто лише за три квартали 2019 року.

Крім того, в довідці ГУ Управління Пенсійного фонду в м.Києві (Дніпровський район) від 02.12.2020 містяться відомості лише про отримання позивачем ОСОБА_1 доходів у вигляді пенсії за період з березня 2019 по грудень 2019 тобто за десять місяців 2019 року.

Отже, позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що розмір судового збору, який необхідно сплатити за подання позовної заяви, перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за повний календарний 2019 рік.

Аналогічна провова позиція викладена в Постанові Великої палати Верховного Суду від 11.11.2020 № 9901/77/20 (11-131заі20).

Крім того, в своєму клопотанні позивач посилається на те, що ухвалами Окружного адміністративного суду м. Києва вона вже звільнена в 2020 році від сплати судового збору, про те до клопотання такого доказу не долучено.

Так, частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Позивач має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, звільнення, в даному випадку, позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви може розцінюватись як надання йому певних процесуальних переваг перед іншими учасниками судового процесу - юридичними та фізичними особами, які зобов`язані сплачувати відповідний судовий збір.

Зважаючи на викладене, та враховуючи, що за змістом ст.8 ЗУ «Про судовий збір» звільнення сторони від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, а відтак належить до його дискреційних повноважень, суддею не вбачається достатніх правових підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Тому клопотання про звільнення від сплати судового збору, з наведених позивачем підстав, не підлягає до задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю.

Разом з тим, суддя не вважає, що відмова в звільненні позивача від судового збору є обмеженням в доступі до правосуддя в розумінні висновків, викладених в рішенні ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року.

Таким чином, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддею встановлено, що позовну заяву подано з порушенням вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а тому дана позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

У відповідності до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, позивачем пред`явлено позов, який за своєю правовою процесуальною природою є позовом майнового характеру.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Нормами п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставки судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову в даному випадку визначена в сумі 1015939 грн. 19 коп.

Таким чином, розмір судового збору, який підлягає до сплати за подання позовної заяви, становить 10154 грн. 00 коп.

З цих підстав, позивачу слід сплатити суму судового збору у розмірі 10154,00 гривень за наступними реквізитами: Отримувач коштів ГУК у Полт.обл/тг м.Гребінка/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37959255; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача UA0016608; Код класифікації бюджету 22030101; Призначення платежу: Судовий збір за подання позовної заяви до Гребінківського районного суду Полтавської області ПІБ.

Згідно частини першої статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина друга статті 185 ЦПК України).

Враховуючи викладене, вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків повідомивши, що відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст. ст.1, 4, 8 ЗУ «Про судовий збір», ст. ст. 136, 175, 177, 185, 260 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Гребінківської міської ради Полтавської області, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно - залишити без руху.

Встановити строк для виправлення недоліків, вказаних в ухвалі, тривалістю 7 днів з дня отримання даної ухвали.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків шляхом направлення йому копії даної ухвали та роз`яснити, що у разі не виправлення недоліків до вказаного терміну позовна заява вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Повернення позовної заяви не перешкоджає позивачу повторно звернутись до суду з даним позовом після усунення підстав, що зумовили її повернення.

Ухвала суду є остаточною та апеляційному оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: https://court.gov.ua/sud1605.

Суддя М. О. Вітківський