ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4318/21 Справа № 212/9232/20 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року, яке ухвалене суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення суду складено 28 січня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком»), та просив суд стягнути у відшкодування моральної шкоди 306 995 грн., у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці.

Висновком МСЕК від 29 квітня 2009 року позивачу первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії, 15% - по артрозу та 10% - по хронічному бронхіту, ІІІ група інвалідності. При наступному переогляді висновком МСЕК від 27 квітня 2010 року позивачу повторно встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії, 15% - по артрозу та 10% - по хронічному бронхіту, ІІІ група інвалідності. При повторному переогляді висновком МСЕК від 07 травня 2012 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких: 15% - по радикулопатії, 15% - по артрозу та 10% - по хронічному бронхіту. Висновком МСЕК від 07 квітня 2020 року позивачу повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії, 20% - по ДОА та 15% - по радикулопатії, ІІІ група інвалідності, безстроково.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 2 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», тому сума стягнення завищена та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, вимогам розумності та справедливості.

Крім того, ПАТ «Кривбасзалізрудком» вважає, що довідка МСЕК є лише документом, який підтверджує виникнення професійного захворювання, проте він не може бути беззаперечним доказом заподіяння моральної шкоди позивачу.

Вважають, що обов`язок ПАТ «Кривбасзалізрудком» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, відсутній, оскільки підприємство не вчиняло будь яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань позивачу.

Крім того суд не врахував, що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці.

Також вважає, що судом першої інстанції при винесенні судового рішення суду не було враховано, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яке набрало чинності 23 травня 2020 року, внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач зазначає про те, що апеляційна скарга є безпідставною необґрунтованою, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» - Савченка П.П., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював з 01 серпня 1985 року по 17 березня 1986 року підземним гірником дільниці №3, з 17 березня 1986 року по 01 жовтня 1987 року підземним бурильником шпурів дільниці №3, з 01 жовтня 1987 року по 09 листопада 1988 року підземним прохідником ш. «Родіна» РУ ім. К.Лібкнехта ВО «Кривбасруда», з 09 листопада 1988 року по 27 квітня 1988 року підземним гірником дільниці ВШТ Шахтоуправління «Родіна» ВО «Кривбасруда», з 27 квітня 1998 року по 15 вересня 2004 року підземним кріпильником ш. «Родіна» ВО «Кривбасруда», з 15 вересня 2004 року по 04 квітня 2005 року підземним заступником дільниці ВШТ ш. «Родіна» ВАТ«Кривбасзалізрудком», з 04 квітня 2005 року по 08 січня 2010 року начальником підземної дільниці ВШТ ш. «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком», з 08 січня 2010 року по 14 лютого 2012 року оператором диспетчерської служби ш. «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком», з 14 лютого 2012 року по 21 лютого 2012 року начальником господарської дільниці санаторію профілакторію ЛОК УСП ПАТ «Кривбасзалізрудком», з 21 лютого 2012 року по 07 липня 2020 року оператором диспетчерської служби ш. «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком». 07 липня 2020 року позивач звільнився за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 13-16).

Відповідно до п.16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06 березня 2009 року, професійні захворювання у позивача виникли внаслідок праці на підприємстві відповідача, де він виконував роботи в підземних умовах шахти, які характеризувалися важкою фізичною працею, з причин того, що не завжди була можливість застосувати засоби малої механізації, внаслідок обмеженості робочого простору, а також у зоні діючих машин устаткування (а.с. 11-зворот).

Відповідно до п. 17 Акту, причиною професійних захворювань позивача є тривалий стаж роботи в умовах важкої фізичної праці,яка перевищувала гранично допустимі норми, та в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищували норми ГДК (а.с. 12).

Висновком МСЕК від 29 квітня 2009 року позивачу первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії, 15% - по артрозу та 10% - по хронічному бронхіту, ІІІ група інвалідності (а.с. 17).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 27 квітня 2010 року позивачу повторно встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії, 15% - по артрозу та 10% - по хронічному бронхіту, ІІІ група інвалідності (а.с. 17-зворот).

При повторному переогляді висновком МСЕК від 07 травня 2012 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких: 15% - по радикулопатії, 15% - по артрозу та 10% - по хронічному бронхіту (а.с. 18).

Висновком МСЕК від 07 квітня 2020 року позивачу повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії, 20% - по ДОА та 15% - по радикулопатії, ІІІ група інвалідності, безстроково (а.с. 18-зворот).

Суд, частково задовольняючи позов виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 153 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди та з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, довідка МСЕК є лише документом, який підтверджує виникнення професійного захворювання, проте він не може бути беззаперечним доказом заподіяння моральної шкоди позивачу, оскільки висновок МСЕК є одним із доказів, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу в результаті ушкодження здоров`я, моральної шкоди, оскільки у зв`язку з професійним захворюванням у позивача порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, так як змушений залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що обов`язок ПАТ «Кривбасзалізрудком» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, відсутній, оскільки підприємство не вчиняло будь яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань позивачу, не заслуговують на увагу, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, професійні захворювання позивача виникли за обставин праці на підприємстві відповідача.

Відповідно до п.16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06 березня 2009 року, професійні захворювання у позивача виникли внаслідок праці, зокрема, на підприємстві відповідача, де він виконував роботи в підземних умовах шахти, які характеризувалися важкою фізичною працею, з причин того, що не завжди була можливість застосувати засоби малої механізації, внаслідок обмеженості робочого простору, а також у зоні діючих машин устаткування (а.с. 11-зворот).

Висновком МСЕК від 29 квітня 2009 року позивачу первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії, 15% - по артрозу та 10% - по хронічному бронхіту, ІІІ група інвалідності (а.с. 17).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ПАТ «Кривбасзалізрудком» - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Не заслоговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці, оскільки ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов`язок саме власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, судом першої інстанції при винесенні судового рішення суду не було враховано, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яке набрало чинності 23 травня 2020 року, внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано характер професійних захворювань, відсоток втрати професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями істотно змінився звичайний спосіб життя позивача, оскільки він позбавлений можливості працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, так як змушений залучати додаткові зусилля та ресурси для організації свого життя.

У зв`язку з чим колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», тому сума стягнення завищена та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, вимогам розумності та справедливості.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, період роботи позивача на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 200 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: