ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/645/21Головуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 22-ц/817/975/21 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

за участі секретаря - Іванюти О.М.,

та сторін - представника відповідача АТ "Укрзалізниця" - адвоката Тарарука Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №599/645/21 за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року, ухваленого суддею Чорною В.Г., повний текст якого виготовлений 18 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У квітня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди в сумі по 500 000 грн. в їх користь у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_3 який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Позивач посилається на те, що 25 травня 1974 року між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві на ВП «Тернопільська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця», на перегоні Зборів-Золочів, 1390 км. 5-тий пікет, непарна колія, поблизу зупиночного пункту «Плугів» їх син ОСОБА_3 загинув. Загиблий працював оператором дефектоскопного візка ВП «Тернопільська дистанція колія».

Даний факт засвідчено Актом № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (Форма Н-1) та Актом проведення спеціального розслідувані нещасного випадку (Форма Н-5) від 05 жовтня 2015 р., які містять, серед іншого відомості щодо вини відповідача у смертельному травмуванні чоловіка.

Відповідно до розділу 4 (п.2) Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5, однією з причин настання нещасного випадку є те, що «не в повному обсязі забезпечення виконання підлеглими робітниками правил і інструкції з охорони праці, чим не в повній мірі дотримано вимоги п.4.20 посадової інструкції бригадиром з поточного утримання колії та штучних споруд бригади по виконанню невідкладних робіт ВП «Тернопільська дистанція колія» від 25.03.2015 р.

Аналогічні висновки комісії з розслідування нещасного випадку вказано у розділі 10 Акту № 1 про нещасний випадок, пов`язаного з виробництвом (Форма Н-1), згідно якого ОСОБА_3 вчасно не зняв з колії дефектоскопний візок, чим порушив вимоги п.3.4 «Інструкції з охорони праці №9 для оператора дефектоскопного візка», в.о бригадир колії ОСОБА_4 не в повному обсязі забезпечив виконання підлеглими робітниками правил і інструкції з охорони праці, чим не дотримався вимог п.4.20 посадової інструкції бригадира з поточного утримання колії та штучних споруд бригади по виконанню невідкладних робіт.

У зв`язку із смертю ОСОБА_3 їм заподіяна моральна шкода, що полягала у передчасній втраті близького родича, члена сім`ї, який був для позивачів улюбленим сином. Передчасна втрата спричиняє для них душевні страждання, переживання, розпач, непоправну втрату життєвих зав`язків із близькою людиною та ряд інших, які тривають протягом тривалого часу, в зв`язку з чим їм заподіяна моральна шкода яку вони оцінюють в розмірі по 500 000 грн. кожному.

Рішенням Зборівського районного суду від 09 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150 м. Київ -150, вул. Єжи Гедройця, 5 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150 м. Київ - 150, вул.Єжи Гедройця, 5 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150 м. Київ -150, вул.Єжи Гедройця, 5 ) в користь держави судовий збір в розмірі 2270 грн.

В апеляційній скарзі АТ "Українська залізниця" вказує, що зазначене рішення суду є необґрунтованим і незаконним, постановлено судом внаслідок недоведеності належними та допустимими доказами обставин заподіяння моральної шкоди, які суд визнав встановленими і доведеними, порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що потерпілим було порушено вимогу п. 3.4 «Інструкції з охорони праці № 9 для оператора дефектоскопного візка», що привело до смерті останнього.

Вказує, що залізницею вже виплачено моральну шкоду іншим членам сім`ї потерпілого ОСОБА_5 , а саме дружин ОСОБА_6 та двом неповнолітнім дітям по 250 000,00грн. (двісті п`ятдесят тисяч гривень) кожному, сумарно 750 000,00грн. (сімсот п`ятдесят тисяч гривень) на підставі рішення Зборівського районного суду по справі №599/455/20.

Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є необґрунтованим. Зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту завдання моральної шкоди та розмір завданої моральної шкоди.

Також вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано звільнив позивачів від сплати обов`язкових податків та зборів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначають, що передчасна смерть сина, який загинув у молодому віці - 38 років, - спричинила втрату надзвичайно важливого життєвого зв`язку з близькою людиною, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. Його смерть завдає їм непоправної втрати та різку зміну у їхньому особистому житті, життєвих планах, спричиняє глибокий і тривалий душевний біль та страждання, а також змушує докладати значних додаткових зусиль для зміни свого життєвого ритму, організації свого способу життя.

На даний час позивачі пенсійного віку, фізично не в силах забезпечити собі старість, а син, будучи живим, в силу ч. 1 ст.202 Сімейного кодексу України мав би такий обов`язок. По житті він був дуже доброю і дбайливою людиною, а тому на старість позивачі могли б розраховувати на його підтримку, як морального, так і матеріального характеру.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоч належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. Подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти апеляційних вимог заперечують, просять рішення Зборівського районного суду від 09.06.2021 року №599/645/21 залишити в силі.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Представник відповідача АТ "Укрзалізниця" - адвокат Тарарук Л.Р. підтримав апеляційну скаргу посилаючись на доводи наведені у ній, рішення суду просить скасувати.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючої судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

За приписами ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. п. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками загиблого ОСОБА_3 відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 38 років.

ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві на ВП «Тернопільська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця, на перегоні Зборів-Золочів, 1390 км. 5-тий пікет, непарна колія, поблизу зупиночного пункту «Плугів» ОСОБА_3 загинув. Загиблий працював оператором дефектоскопного візка ВП «Тернопільська дистанція колія». Даний факт встановлено Актом № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (Форма Н-1) та Актом проведення спеціального розслідувані нещасного випадку (Форма Н-5) від 05 жовтня 2015 р.

Відповідно до розділу 4 (п.2) Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5, однією з причин настання нещасного випадку є не в повному обсязі забезпечення виконання підлеглими робітниками правил і інструкції з охорони праці, чим не в повній мірі дотримано вимоги п.4.20 посадової інструкції бригадиром з поточного утримання колії та штучних споруд бригади по виконанню невідкладних робіт ВП «Тернопільська дистанція колія» від 25.03.2015 року.

Аналогічні висновки комісії з розслідування нещасного випадку вказано у розділі 10 Акту № 1 про нещасний випадок, пов`язаного з виробництвом (Форма Н-1), згідно якого ОСОБА_3 вчасно не зняв з колії дефектоскопний візок, чим порушив вимоги п.3.4 «Інструкції з охорони праці №9 для оператора дефектоскопного візка», в.о бригадир колії ОСОБА_4 не в повному обсязі забезпечив виконання підлеглими робітниками правил і інструкції з охорони праці, чим не дотримався вимог п.4.20 посадової інструкції бригадира з поточного утримання колії та штучних споруд бригади по виконанню невідкладних робіт.

Дані про оскарження вищезазначених актів про нещасний випадок на виробництві відповідачем у матеріалах справи відсутні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 1167, 1168 ЦК України і виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивачам моральну шкоду у зв`язку із смертю сина.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для відшкодування АТ "Укрзалізниця" моральної шкоди позивачам у зв`язку зі смертю сина, який загинув в результаті нещасного випадку на виробництві.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З аналізу змісту ст. 1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.

Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням і зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Підстави відповідальності акціонерного товариства "Українська залізниця" за моральну шкоду, спричинену внаслідок загибелі ОСОБА_3 , судом першої інстанції встановлені в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, а саме: Актом № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (Форма Н-1) та Актом проведення спеціального розслідувані нещасного випадку (Форма Н-5) від 05 жовтня 2015 р.

В зв`язку з вищевикладеним колегія судів не бере до уваги доводи представника відповідача в апеляційній скарзі про відсутність вини підприємства у настанні нещасного випадку.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачам у зв`язку з втратою близької людини встановлений судом першої інстанції. Зокрема, позивачі у зв`язку із втратою сина, переживають душевні та психологічні страждання, позбавлені можливості отримувати від нього піклування та матеріальну допомогу, що тягне за собою порушення їх нормальних життєвих зв`язків та докладання з їх боку додаткових зусиль для організації свого життя.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачам.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував передчасну смерть ОСОБА_3 , обставини, за яких стався нещасний випадок, у тому числі й поведінку потерпілого, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди у розмірі по 100 000 грн кожному.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У частині другій статті 1193 ЦК України визначено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Враховуючи наведені норми матеріального права, а також те, що нещасний випадок з ОСОБА_3 стався, в тому числі, внаслідок порушення потерпілим нормативних актів з охорони і безпеки праці, апеляційний суд вважає справедливим розмір відшкодування моральної шкоди по 100 000 грн позивачам і таке відшкодування відповідає засадам розумності та виваженості.

Саме такі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зроблені колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду і викладений у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 439/1213/19, колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду і викладений у постанові від 5 серпня 2020 року у справі № 439/1218/18.

Отже, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції було враховано всі обставини справи справи в їх сукупності, зокрема, що нещасний випадок з ОСОБА_3 стався, в тому числі, внаслідок порушення потерпілим нормативних актів з охорони і безпеки праці, що вплинуло на часткове задоволення позовних вимог, а тому доводи апеляційної скарги, що суд не звернув увагу на порушення самим потерпілим правил на норм безпеки праці є безпідставними.

Твердження представника відповідача про невстановлення судом фактичних обставин справи, ненадання оцінки дослідженим доказам і неврахування актів форми Н-1 та Н-5 спростовується змістом судового рішення, що містять і встановлені обставини, які мають правове значення з урахуванням предмета і підстав позову, і оцінку відповідних належних та допустимих доказів.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції необґрунтовано звільнив позивача від сплати обов`язкових податків та зборів, тоді як суд позбавлений права на звільнення особи від оподаткування, встановленого законодавством, колегія суддів не бере до уваги, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок смерті сина, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок смерті його батька, внаслідок професійного захворювання.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Cуд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, повно та всебічно дослідив обставини справи та оцінив надані сторонами докази.

Апеляційний суд, переглядаючи справу виключно в межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду, яке є правильним та справедливим по суті.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені в апеляційному суді у вигляді сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача в межах сум, ним понесених.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді