Справа № 569/6201/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Хлуд І.П.,

з участю представника відповідача Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області - Максимова П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Топтранс Плюс» про визнання права власності та зобов"язання провести державну реєстрацію, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у Рівненській області, ТзОВ «Топтранс Плюс» про визнання права власності та зобов"язання провести державну реєстрацію.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 29 травня 2014 року він придбав у ТзОВ «Топтранс Плюс» через ТзОВ «Укр-Ресурси» екскаватор гусеничний одноковшовий марки KOMATSU моделі PC50MR-2 номер шасі НОМЕР_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.05.2014 року, актом прийому-передачі до договору купівлі-продажу від 29.05.2014 року, довідкою рахунком ТО №125738 від 30.05.2014 року, видатковою накладною №815 від 29.05.2014 року. Вказаний екскаватор на момент його відчуження належав Товариству з обмеженою відповідальністю «Топтранс Плюс», що підтверджується ВМД №205060000/2014/010028. Також на вказаний екскаватор було видано транзитний номер ІІ96338. 26.05.2014 року ТОВ «Топтранс Плюс» було видано Декларацію про відповідність продукції вимогам технічного регламенту на вище вказаний міні-екскаватор на гусеничному ходу марки KOMATSU, модель PC50MR-2, б/к, 2007 р.в., серійний № НОМЕР_1 , відповідно до якого екскаватор відповідає вимогам технічного регламенту безпеки машин. Позивач стверджує, що вказаний екскаватор з того часу і фактично і юридично перебував у нього, проте з певних поважних особистих причин він не зміг зареєструвати його відразу після придбання. При першій же нагоді позивач звернувся за реєстрацією вказаного міні-екскаватора за ним в Головне управління Держпродспоживслужби в Рівненській області. Проте листом №08-17/01-10/540-20 від 10.02.2020 року йому було у цьому відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача Головного управління Держпродспоживслужби у Рівненській області Максимов П.М. проти задоволення позову в частині визнання права власності не заперечує, в частині зобовязання відповідача зареєструвати право власності за позивачем заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши представника відповідача Головного управління Держпродспоживслужби у Рівненській області Максимова П.М., дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного

Як було встановлено в судовому засіданні, 29 травня 2014 року ОСОБА_1 придбав у ТзОВ «Топтранс Плюс» через ТзОВ «Укр-Ресурси» екскаватор гусеничний одноковшовий марки KOMATSU моделі PC50MR-2 номер шасі НОМЕР_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.05.2014 року, актом прийому-передачі до Договору купівлі-продажу від 29.05.2014 року, довідкою рахунком ТО №125738 від 30.05.2014 року, видатковою накладною №815 від 29.05.2014 року.

Вказаний екскаватор на момент його відчуження позивачу ОСОБА_1 належав ТзОВ «Топтранс Плюс», що підтверджується ВМД №205060000/2014/010028.

З матеріалів справи вбачається, що на вказаний екскаватор позивачу було видано транзитний номер ІІ96338.

26 травня 2014 року ТОВ «Топтранс Плюс» було видано Декларацію про відповідність продукції вимогам технічного регламенту на вище вказаний міні-екскаватор на гусеничному ходу марки KOMATSU, модель PC50MR-2, б/к, 2007 р.в., серійний № НОМЕР_1 , відповідно до якого екскаватор відповідає вимогам технічного регламенту безпеки машин.

Відповідно до листа №08-17/01-10/540-20 від 10.02.2020 року Головне управління Держпродспоживслужби в Рівненській області відмовило ОСОБА_1 в проведенні такої реєстрації з причин відсутності необхідних для реєстрації документів, передбачених «Порядком відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2009 року №694.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права.

В той же час на підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права, на захист якого подано позов, ним надано до матеріалів справи наступні документи: договір купівлі-продажу від 29.05.2014 року, акт прийому-передачі до Договору купівлі-продажу від 29.05.2014 року, довідку рахунок НОМЕР_2 від 30.05.2014 року, видаткову накладну №815 від 29.05.2014 року.

Тому суд приходить до висновку, що оскільки відповідачами не визнаєтся право власності ОСОБА_1 на вище вказане майно, то, відповідно, таке право підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за позивачем права власності.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях та Порядку, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Процедура приймання, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків Державною інспекцією сільського господарства України та її територіальними органами (далі - інспекція) щодо відомчої реєстрації, тимчасової реєстрації, перереєстрації (далі - реєстрація) та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів (далі - машина), регулюється Порядком роботи, пов`язаної з реєстрацією та зняттям з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 22.11.2011 №644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2011 за №1491/20229 (далі - Порядок №644).

Державну інспекцію сільського господарства України ліквідовано згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 №447.

Водночас, обов`язки щодо реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, покладено на інший орган виконавчої влади.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №667, визначено, що центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства та який реалізує державну політику у галузі, зокрема, реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, є Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба).

Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи (п.7).

Таким територіальним органом у Рівненській області є ГУ Держпродспоживслужби в Рівненській області.

Пунктом 3.1 Порядку №644 передбачено, що документами, що підтверджують право власності або правомірність використання машини, можуть бути будь-які з нижченаведених (оригінали або завірені в установленому порядку копії):

довідка-рахунок (оригінал), видана суб`єктом господарювання, що здійснив реалізацію машини та складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

акт приймання-передачі (оригінал) машини, виданий підприємством - виробником машини, чи складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

митна декларація на паперовому носії або її копія, засвідчена в установленому порядку, або електронна митна декларація, або уніфікована митна квитанція МД-1 - для машин, що ввезені на митну територію України та реєструються вперше;

рішення суду або його копія, завірена в установленому порядку;

договір купівлі-продажу, міни, дарування, договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном, заповіт;

свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя;

рішення уповноваженого органу про відчуження машин;

рішення зборів співвласників (витяг з протоколу) про надання повноваження особі представляти інтереси співвласників, засвідчена в установленому порядку згода співвласників, якщо машина перебуває у власності кількох осіб (співвласників) та реєструється за одним із них;

рішення господарського товариства для машини, що повертається особі у зв`язку з її виходом з господарського товариства та реєструється за нею;

згода батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника), яка засвідчується нотаріально, для машини, що належить неповнолітній або малолітній особі та реєструється за такою особою;

документи, що підтверджують правомірність придбання основних складових частин (вузлів і агрегатів) (накладна, довідка-рахунок тощо), необхідних для складення машини, акта про присвоєння ідентифікаційного номера в разі, якщо машина переобладнана або самостійно складена.

Також до заяви додаються: документи, що підтверджують сплату передбачених законодавством податків, а також зборів за послуги, що надаються інспекцією; для фізичних осіб - копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків (за винятком фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); документ, що посвідчує уповноважену особу власника та його повноваження (у разі потреби), а при зверненні фізичної особи, уповноваженої в установленому порядку власником машини здійснювати реєстрацію та зняття з обліку машини, обов`язково подається довіреність або її копія, завірена в установленому порядку; свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про її зняття з обліку попереднім власником (якщо машина перебувала в експлуатації та була зареєстрована в інспекції чи іншому державному органі); акт про присвоєння ідентифікаційного номера (у разі реєстрації машини, якій ідентифікаційний номер присвоєно, відповідно до пункту 14 Порядку №694); висновок атестованого спеціаліста з проведення обстеження машини на відповідність ідентифікаційних номерів і супровідних документів на предмет фальсифікації (додаток 1) (далі - висновок); Інформація щодо поставлених бланків висновків, а саме дата і номер бланка та найменування суб`єкта господарювання, що здійснює перевірку відповідності ідентифікаційних номерів машини і супровідних документів на предмет фальсифікації, заноситься до УАЕОС; висновок про відповідність; сертифікат відповідності або свідоцтво про визнання відповідності, видане або визнане центральним органом виконавчої влади з питань технічного регулювання або акредитоване в установленому порядку органом із сертифікації, який уповноважений на здійснення цієї діяльності в законодавчо регульованій сфері (для машин, що підлягають сертифікації); документи, що підтверджують використання та зберігання машини у відокремленому підрозділі або право власності на земельну ділянку чи на користування нею, в разі реєстрації машини за її місцезнаходженням (у разі потреби).

Згідно п.3.3 Порядку №644, державним інспектором проводиться перевірка документів, які подаються до інспекції для проведення реєстрації машини.

Положеннями п.3.5 Порядку №644 визначено, що у разі перебування машини за межами району (міста), де проводилась її реєстрація (тимчасова реєстрація), огляд машини здійснюється державним інспектором у районі, в якому машина перебуває тимчасово, про що складається акт огляду машини, яка знаходиться за межами району (міста), де проводилась її реєстрація, перереєстрація або зняття з обліку, проводиться заміна документів (свідоцтва про реєстрацію машини, талона тимчасового обліку машини) (далі - акт огляду).

Реєстрація машин проводиться державними інспекторами інспекцій відповідно до вимог Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2009 №694 (далі - Порядок №694).

Відповідно до п.2 Порядку №694, реєстрація та зняття з обліку машин проводяться державними інспекціями сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах (далі - інспекції).

До проведення реєстрації, тимчасової реєстрації (крім реєстрації, тимчасової реєстрації нових машин, які не були зареєстровані інспекціями), перереєстрації, зняття з обліку (крім зняття з обліку машини у зв&apos;язку з вибракуванням), оформлення акта про присвоєння ідентифікаційного номера машини та видачі власнику машини або іншій особі, яка використовує її на законних підставах (далі - власник), дублікатів реєстраційних документів або номерних знаків спеціалістами з проведення обстеження машини на відповідність її ідентифікаційних номерів і супровідних документів на предмет фальсифікації, які пройшли підготовку для провадження такого виду діяльності, проводиться дослідження таких машин.

Реєстрація та зняття з обліку машин здійснюються після отримання власником відповідного висновку спеціаліста з проведення обстеження машини на відповідність ідентифікаційних номерів і супровідних документів на предмет фальсифікації (далі - висновок спеціаліста) за встановленою Мінагрополітики формою.

Власники, крім суб`єктів господарювання, визначених у підпункті 5 пункту 8 цього Порядку, зобов`язані зареєструвати в територіальному органі Держпродспоживслужби машину протягом 10 діб від дня придбання, митного оформлення або виникнення інших обставин, що є підставою для реєстрації. Строк реєстрації може бути продовжений територіальним органом Держпродспоживслужби у разі неможливості власника своєчасно її провести у зв`язку з хворобою, відрядженням чи з інших причин (п.3 Порядку №694).

Пунктом 4 Порядку №694 регламентовано, що машина реєструється протягом семи днів на підставі зареєстрованої в установленому порядку державним інспектором заяви власника або уповноваженої ним особи у разі, коли документи, що додаються до заяви, подані у повному обсязі.

До заяви додаються:

1) документи, що підтверджують право власності або правомірність використання машини;

2) документи, що підтверджують сплату передбачених законодавством податків, а також зборів за послуги, що надаються територіальним органом Держпродспоживслужби;

4) копії паспорта та картки фізичної особи - платника податків про присвоєння ідентифікаційного номера Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платників (для фізичної особи);

5) документ, що посвідчує особу представника власника та його повноваження (у разі потреби);

6) свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про її зняття з обліку попереднім власником (якщо машина перебувала в експлуатації та була зареєстрована в територіальному органі Держпродспоживслужби чи іншому державному органі);

7) митна декларація на паперовому носії або її копія, засвідчена в установленому порядку, або електронна митна декларація, або уніфікована митна квитанція МД-1 для машин, що ввезені на митну територію України та реєструються вперше;

8) акт про присвоєння ідентифікаційного номера (у разі реєстрації машини, якій ідентифікаційний номер присвоєно відповідно до пункту 14 цього Порядку);

8-1) висновок спеціаліста;

8-2) для машин, які реєструються вперше:

декларація про відповідність, оформлена виробником або його уповноваженим представником, - для машин, на які поширюється дія Технічного регламенту безпеки машин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року №62;

сертифікат затвердження типу, виданий органом з оцінки відповідності, призначеним в установленому порядку на провадження діяльності щодо затвердження типу, - для машин, на які поширюється дія Технічного регламенту затвердження типу сільськогосподарських та лісогосподарських тракторів, їх причепів і змінних причіпних машин, систем, складових частин та окремих технічних вузлів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1367;

сертифікат відповідності затвердженому типу, оформлений виробником або його уповноваженим представником на підставі сертифіката затвердження типу, - для машин, на які поширюється дія Технічного регламенту затвердження типу сільськогосподарських та лісогосподарських тракторів, їх причепів і змінних причіпних машин, систем, складових частин та окремих технічних вузлів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1367.

9) інші документи у випадках, визначених цим Порядком.

Положеннями пункту 10 Порядку №694 передбачено, що у реєстрації машини може бути відмовлено:

1) якщо машина: не знята з обліку попереднім власником в інспекції чи іншому державному органі, за винятком випадків, передбачених законодавством; не має ідентифікаційного номера;

2) у разі коли документи: подано не в повному обсязі; викладено іноземною мовою без додатка засвідченого в установленому порядку перекладу на державну мову; копії яких не засвідчені в установленому порядку; оформлено з іншими порушеннями закону;

2-1) якщо: у висновку спеціаліста зазначено, що на машині знищені або підроблені, або сфальсифіковані ідентифікаційні номери складових частин (вузлів і агрегатів); машини ввезені на територію України без відповідного їх митного оформлення або із сфальсифікованими документами митного оформлення, про що зазначено у висновку спеціаліста;

3) в інших випадках, передбачених законом.

Як вбачається з листа ГУ Держпродспоживслужби в Рівненській області від 10.02.2020 №08-17/01-10/540-20,позивачу відмовлено у реєстрації міні-екскаватора на гусеничному ходу марки KOMATSU, модель PC50MR-2, б/к, 2007 р.в., серійний № НОМЕР_1 , на підставі п. 3 та пп.2 п.10 Порядку №694, тобто документи подано не в повному обсязі. Проте в даному випадку всі документи було подано.

Крім того, відповідно до п.17 Порядку №694, з обліку машина знімається у зв`язку з її відчуженням чи вибракуванням протягом семи днів на підставі заяви власника або уповноваженої ним особи, до якої додаються: документ, що посвідчує особу представника власника машини та його повноваження (у разі потреби); свідоцтво про реєстрацію; рішення власника про зняття машини з обліку (для юридичної особи); копія згоди або дозволу на зняття машини з обліку відповідного суб"єкта управління майном (для державних та комунальних підприємств); письмова згода співвласників на зняття машини з обліку, що засвідчується в установленому порядку (для зняття з обліку машини, зареєстрованої з урахуванням підпункту 1 пункту 8 цього Порядку); рішення загальних зборів колективного сільськогосподарського підприємства про зняття машини з обліку (для зняття з обліку машини, зареєстрованої з урахуванням підпункту 2 пункту 8 цього Порядку); засвідчене в установленому порядку рішення власника або суду про ліквідацію юридичної особи (для зняття з обліку машини у зв`язку з ліквідацією юридичної особи); інші документи у випадках, визначених цим Порядком.

Підставою для звернення позивача до ГУ Держпродспоживслужби в Рівненській області із заявою щодо реєстрації екскаватора стала відсутність документа про його реєстрацію в позивача.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору. Так договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Одним з видів договорів є договір купівлі-продажу (ст.655 ЦК України). Основною метою цього договору є передача права власності на товар від продавця до покупця.

Судом встановлено, що право власності на міні-екскаватора на гусеничному ходу марки KOMATSU, модель PC50MR-2, б/к, 2007 р.в., серійний № НОМЕР_1 позивачем ОСОБА_1 було набуто у встановленому порядку на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2014 року, акта прийому-передачі до договору купівлі-продажу від 29.05.2014 року, довідки рахунка ТО №125738 від 30.05.2014 року, видаткової накладної №815 від 29.05.2014 року.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.5 ст.55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Отже, конструкцією цієї конституційної норми передбачено можливість застосування способів захисту права, в тому числі, не передбачених процесуальними нормами.

Такий підхід відповідає проявам верховенства права, що не обмежується лише законодавством, а містить і інші соціальні регулятори, норми моралі, традиції, звичаї тощо. Всі ці елементи права відповідають ідеології справедливості, що значною мірою відображені у ст. 3, 6, 8, 55 Конституції України.

Водночас гарантоване ст. 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право - конкретизоване у законах України.

Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції під назвою «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Способи захисту права- це передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально-правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності по захисту прав.

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з статтею 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, наведені положення є також реалізацією статті 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протправних посягань, а також частини другої статті 124 Конституції України, відповідно до якої юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

До суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто, в контексті норми статті 4 Цивільного процесуального кодексу України має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Виходячи із вказаного, суд приходить до висновку, що позивачем правильно було обрано спосіб захисту своїх прав. При цьому враховано також їх ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п.145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

Також відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст.77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначене, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Таким чином, суд, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області (місцезнаходження: м.Рівне, вул.Малорівненська, 91, ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Топтранс Плюс» (місцезнаходження: м.Львів, вул.Газова, 17, ) про визнання права власності та зобов"язання провести державну реєстрацію, задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на міні-екскаватор на гусеничному ходу марки KOMATSU, модель PC50MR-2, заводський № НОМЕР_4 .

Зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Рівненській області провести державну реєстрацію міні-екскаватор на гусеничному ходу марки KOMATSU, модель PC50MR-2, заводський № НОМЕР_4 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду (відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського міського суду Бердій М.А.