Справа № 357/4672/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Нізова А. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18 вересня 2020 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн. строком до 02 жовтня 2020 року без нарахування відсотків. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним договором, 18 вересня 2020 року між сторонами було укладено договір іпотеки, за умовами якого, відповідач передав в іпотеку позивачці нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,2820 га з кадастровим номером :02:026:0578 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ціну якої сторони обумовили в розмірі 200 000,00 грн. 19 березня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін і доповнень до договору позики грошових коштів, відповідно до якого було зокрема змінено строк виконання зобов`язання до 18 квітня 2021 року. У зв`язку з внесенням змін до договору позики, того ж дня, сторони уклали договір про внесення змін і доповнень до іпотечного договору від 19 березня 2021 року. У зв`язку з невиконанням умов договору, на підставі п. 5.3. Договору іпотеки позивачка направила на адресу відповідача, зазначену в договорі позики, повідомлення від 19 квітня 2021 року про порушення договору позики з проханням виконати свої зобов`язання за договором позики та повернути грошові кошти в розмірі 200 000,00 грн. Проте, відповідач не вчинив жодних дій щодо погашення заборгованості, кошти позивачці не повернув. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики, позивачка просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,2820 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:026:0578 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 204) шляхом припинення реєстрації права власності на предмет іпотеки за відповідачем та визнання права власності на предмет іпотеки, а саме: на земельну ділянку площею 0,2820, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:026:0578 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 204) за позивачем - ОСОБА_1 ; визнати припиненим договір іпотеки, укладений 18 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. 18 вересня 2020 року, зареєстрованим в реєстрі за №1-1260; зняти заборону відчуження нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,2820 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:026:0578, що накладено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. 18 вересня 2020 року (реєстраційний № 1-1261) в результаті посвідчення договору іпотеки від 18 вересня 2020 року (реєстраційний номер 1- 1260) та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис - про обтяження № 38256740, що накладено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. (підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54143075); стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою від 11.05.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Так, судом встановлено, що 18 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1259, за умовами якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн. на строк по 02 жовтня 2020 року без нарахування відсотків. /а.с. 11/

Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1260, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку нерухоме майно земельну ділянку площею 0,2820 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:026:0578, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі /а.с. 13-17/.

Також судом встановлено, що 19 березня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін і доповнень до договору позики грошових коштів, посвідченого Мельничук М.В., державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області 18.09.2020 року, реєстраційний номер 1-1259, відповідно до якого, зокрема, змінено строк повернення суми грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн. до 18 квітня 2021 року /а.с. 12/.

Відповідно до п. 6 договору позики (з урахуванням змін та доповнень), якщо ОСОБА_2 не поверне гроші в строк вказаний в цьому договорі, то ОСОБА_1 вправі подати цей договір до стягнення. Звернення стягнення за даним договором здійснюється в судовому порядку.

У зв`язку із внесеними змінами до договору позики грошових коштів від 18.09.2020 року, 19 березня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін і доповнень до іпотечного договору, посвідченого Мельничук М.В., державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області 18.09.2020 року, реєстраційний номер 1-1261 /а.с. 18-19/.

Відповідно до п.2.1. договору іпотеки - вартість предмета іпотеки визначена сторонами у 200 000,00 грн.

Відповідно до пункту 4.1.8. договору іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, та/або порушень позичальником обов`язків, встановлених договором, що обумовлює основне зобов`язання, іпотекодержатель має право вимагати у позичальника дострокового виконання зобов`язань за основним договором, що обумовлює основне зобов`язання, а у разі невиконання позичальником цієї вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 5.3., 5.4. договору іпотеки, у випадках порушення іпотекодавцем зобов`язань за цим договором та/або позичальником будь-якого основного зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим договором, іпотеко держатель надсилає іпотекодавцеві та/або позичальнику на адресу, зазначену в договорі іпотеки та основному договорі, повідомлення. Оформлене відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку». У разі невиконання іпотекодавцем та/або позичальником вимог, зазначених у повідомленні, про яке йдеться в п. 5.3. цього договору, іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі п. 5.3. договору іпотеки та керуючись ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» позивачка надіслала на адресу відповідача, зазначену в договорі позики, повідомлення від 19 квітня 2021 року, з вимогою виконати зобов`язання за договором позики та повернути позивачці грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн., яке залишилось без виконання.

Відповідно до п. 5.2. договору іпотеки (з урахуванням змін та доповнень), сторони домовились, що звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином, пунктом 5.2. договору іпотеки, сторони погодили виключно судовий спосіб покладення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі виключили позасудовий спосіб врегулювання спору і передбачили можливість звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником боргових зобов`язань за договором позики, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1 Закон України "Про іпотеку" іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 вказаного Закону іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або строку дії іпотечного договору.

Статтею 7 цього Закону передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

В той же час, договором можуть бути встановлені інші способи реалізації права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог. Такі способи так само підлягають судовому захисту.

Згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року по справі № 910/4997/17, не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань за рішенням суду

Так, у постанові ВС зазначено, що судами попередніх інстанцій вірно встановлено , що виходячи з положень частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, частини 3 статті 33, статті 36, частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Аналогічна позиція викладена в правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений в Постанові від 21 березня 2018 року, по справі № 760/14438/15-ц, в якій вказано, що, хоча Законом не передбачено можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю прав власності, але при вирішенні такої категорії справ, судам необхідно досліджувати ту обставину, чи не передбачено таке право відповідним договором : «Разом з тим, зазначаючи про право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом прийняття його у свою власність на підставі іпотечного договору, Верховний Суд України вказав, що суди, які задовольнили позовні вимоги та визнали право власності іпотекодержателя на обтяжене іпотекою майно, не звернули уваги на те, що цей спосіб захисту є позасудовим і не передбачений як спосіб захисту права шляхом звернення до суду ні статтею 16 ЦК України, ні Законом України «Про іпотеку», ні договором, укладеним між сторонами».

Отже, не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦПК України має право вимагати застосування його судом.

Ураховуючи те, що п. п. 5.3 договору іпотеки містить застереження про право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок виконання зобов`язання за основним договором, іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки

Аналізуючи вищевказані норми закону та з`ясувавши обставини справи, суд прийшов до висновку, що позивачкою вірно обраний спосіб стягнення на іпотечне майно..

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Враховуючи, що договором іпотеки передбачені підстави щодо задоволення вимог іпотекодержателя шляхом стягнення на іпотечне майно за рішенням суду, та враховуючи те що відповідачем подано заяву про визнання позову в цілому, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,2820 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:026:0578 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 204) шляхом припинення реєстрації права власності на предмет іпотеки за відповідачем та визнання права власності на предмет іпотеки, а саме: на земельну ділянку площею 0,2820, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:026:0578 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 204) за позивачем - ОСОБА_1 ; визнати припиненим договір іпотеки, укладений 18 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. 18 вересня 2020 року, зареєстрованим в реєстрі за №1-1260; зняти заборону відчуження нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,2820 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:026:0578, що накладено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. 18 вересня 2020 року (реєстраційний № 1-1261) в результаті посвідчення договору іпотеки від 18 вересня 2020 року (реєстраційний номер 1- 1260) та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис - про обтяження № 38256740, що накладено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. (підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54143075)

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При зверненні до суду з вказаним позовом позивачка сплатила судовий збір у розмірі 2 000,00 грн., що підтверджується квитанцією №ПН182 від 06 травня 2021 року. Враховуючи, що на час подачі відповідачем заяви про визнання позову розгляд справи по суті не розпочався, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, а решту стягнути на її користь з відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,2820 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:026:0578 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 204) шляхом припинення реєстрації права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_2 та визнання права власності на предмет іпотеки, а саме: на земельну ділянку площею 0,2820, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:026:0578 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 204) за ОСОБА_1 .

Визнати припиненим договір іпотеки, укладений 18 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. 18 вересня 2020 року, зареєстрованим в реєстрі за №1-1260.

Зняти заборону відчуження нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,2820 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:026:0578, що накладено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. 18 вересня 2020 року (реєстраційний № 1-1261) в результаті посвідчення договору іпотеки від 18 вересня 2020 року (реєстраційний номер 1- 1260) та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис - про обтяження № 38256740, що накладено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. (підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54143075).

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно квитанції №ПН182 від 06 травня 2021 року, у розмірі 1000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на корить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений нею судовий збір в розмірі 320 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБ. І. Кошель