Справа № 184/1904/20
Номер провадження 2/184/85/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Гукової Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Батрак Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до відповідача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, встановленого рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25.05.2012 року, відповідно до якого просить суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ј частини усіх видів його заробітку до 1/6 частини до досягнення донькою повноліття.

В обґрунтування своїх вимог, які підтримані позивачем а його повноважним представником у судовому засіданні у повному обсязі, останній посилається на те, що на даний час змінився його матеріальний та сімейний стан, що у свою чергу є підставою для зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з нього. Зокрема, позивач вказує на те, що він 05.05.2017р. уклав шлюб з ОСОБА_6 , а 28.05.2020 року у нього від вище вказаного шлюбу народився син ОСОБА_7 у зв`язку з цим, наразі у складі сім`ї позивача є 3-є осіб, яких він повинен утримувати матеріально, оскільки його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною. З урахуванням регулярно сплачуваних комунальних платежів, на проживання залишається недостатня сума для проживання їхньої сім`ї з врахування прожиткового мінімуму на одного чоловіка.

Відповідач згідно відзиву на позов та наданих нею та її повноважним представником у судовому засіданні пояснень проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. При цьому відповідач зазначає, що позивач необґрунтовано погіршити матеріальне становище їхньої доньки відразу в 2 ( два) рази, тим самим намагається покращити матеріальне становище своїй нової сім`ї. Разом з тим, жодних доказів, які б свідчили про погіршення матеріального стану позивача, останнім не надано. При цьому дохід позивача складає приблизно 16000 тисяч гривень після сплати аліментів на її користь на утримання їхньої доньки, тоді як її дохід складає лише 4200 грн. на місяць, що є значно менше доходу позивача та не зможе забезпечити мінімальних потреб їхньої доньки. Крім того зазначає, що після сплати аліментів на дитину у розмірі ј від усіх видів доходу та заробітків на кожного члена нової сім`ї позивача, у тому числі дитину, залишається також по ј частині від доходів. Також вказує на те, що необхідність сплачувати комунальні платежі не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, крім того такий обов`язок покладений на всіх споживачів комунальних послуг, а не лише на позивача. Крім того, відповідач зазначила, що на даний час навчається на контрактній формі навчання та вимушена щомісячно сплачувати по 540 грн. за навчання, у зв`язку із чим її матеріальне становище змінилось в сторону погіршення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення учасників процесу, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

У відповідності до ст..4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами ст..2 коментованого кодексу унормовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу вимог цивільного процесуального законодавства, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У свою чергу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

У відповідності до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У свою чергу, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас, слід зазначити, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

При цьому, згідно ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У той же час, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25.05.2012 року з позивача стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку позивача починаючи з 15.05.2012 року до досягнення донькою повноліття.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Орджонікідзевського міського управління юстиції від 08.06.2012 р. відкрито виконавче провадження №32964838 на підставі виконавчого листа №428/306/, виданого Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області, про стягнення з боржника ОСОБА_1 аліментів в розмірі ј частини з усіх видів доходу на користь стягувача ОСОБА_3 (а.с.6).

05.05.2017 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 05.05.2017р. (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача та його дружини ОСОБА_8 народився син ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 03.06.2020р. (а.с.7).

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.02.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Крім того, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, суд при визначенні аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з тим, відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Обґрунтовуючи підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів, позивач посилається на те, що на даний час відбулись зміни у його сімейному житті, у зв`язку із чим погіршилось його матеріальне становище, а саме: його сім`я складається із трьох осіб: позивач, його дружина та їхня спільна дитина та після сплати комунальних платежів на проживання залишається недостатня сума з урахуванням прожиткового мінімуму на одну особу, що є підставою для зменшення розміру аліментів.

При вирішенні вказаного спору, з урахуванням предмету та підстави позовних вимог, суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16.09.2020 р. у справі №565/2071/19, де Суд прийшов до висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Водночас, зміна сімейного стану позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. За результатами розгляду справи судом касаційної інстанції зроблено висновок про не підтвердження погіршення майнового стану позивача, у тому числі у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, оскільки навпаки було встановлено збільшення доходів останнього, у зв`язку із чим позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів.

Так, із матеріалів справи слідує, що дійсно сімейний стан позивача змінився, він одружився та у нього народилась дитина.

Разом з тим позивачем, всупереч вимог чинного законодавства не доведено належними та допустимими доказами те, що його матеріальне становище значно погіршилось у порівнянні з тим, яке було на час ухвалення рішення суду про присудження аліментів.

Як зазначив у судовому засіданні позивач, його заробітна плата, починаючи з 2012 року (ухвалення рішення про присудження аліментів) постійно зростала.

Згідно довідки про доходи позивача (а.с.71) останньому щомісячно нараховано заробітну плату у розмірі, що перевищує 19 000 грн., у порівнянні з 3 000 грн., які згідно пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, він отримував у 2012 році.

Відповідно до довідки про доходи, яка видана ОСОБА_8 (а.с. 73) та довідки про виплату соціальної допомоги (а.с.74), дружина позивача також отримує дохід.

Жодних доказів щодо стягнення із заробітку позивача будь-яких інших аліментних платежів останнім до матеріалів справи не долучено.

Отже, наданими доказами позивачем не доведено погіршення його матеріального стану.

Натомість суд враховує, що зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_5 з ј до 1/6 частини з усіх видів заробітку позивача, з урахуванням матеріального стану відповідача, яка отримує мінімальну заробітну плату, призведе до суттєвого погіршення рівня життя неповнолітньої ОСОБА_5 та вказаний розмір аліментів не забезпечить її нормального фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, що є прямим обов`язком батьків дитини.

При цьому слід зазначити, що враховуючи склад сім`ї позивача (3 особи), визначений рішенням суду розмір аліментів ј на утримання ОСОБА_5 є достатнім та обґрунтованим, оскільки за таких умов на позивача та кожного члена його сім`ї також припадатиме по ј частині від його доходів, що у свою чергу сприятиме однаковому матеріальному забезпеченню дітей позивача.

Крім того суд приймає до уваги норми міжнародного та національного законодавства щодо якнайкращого забезпечення інтересів дитини та неприпустимість покращення матеріального становища будь-яких осіб за рахунок погіршення матеріального становища неповнолітньої дитини.

Разом з тим доводи позивача щодо наявності підстав для зменшення розміру аліментів, які з нього стягуються, оскільки у нього після сплати комунальних послуг залишається недостатньо для існування коштів суд оцінює критично, з огляду на співвідношення встановленого чинним законодавством розміру прожиткового мінімуму на особу та доходами позивача і його сім`ї.

Також суд враховує обов`язок усіх споживачів комунальних послуг, у тому числі і відповідача, сплачувати комунальні платежі, що у свою чергу не свідчить про винятковість витрат позивача.

Крім того суд оцінює критично доводи позивача щодо необхідності зменшення розміру аліментів на утримання його неповнолітньої доньки, 2009 року народження, оскільки його малолітній син, 2020 року народження потребує більших фінансових витрат, з огляду на те, що чинним законодавством встановлено прожитковий мінімум для дітей різного віку та саме на дитину віком понад 6 років встановлений більший прожитковий мінімум у порівнянні з дитиною, яка не досягла шестирічного віку.

Щодо посилань позивача на те, що відповідач витрачає сплачені ним аліменти не за їх цільовим призначенням, то слід зазначити, що вказані обставини не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. При цьому, жодних доказів, які б підтверджували такі обставини позивачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність належних підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 263-265, 268, 272, 274-279, 352 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 19.05.2021 р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Р. М. Гукова