Справа № 661/1740/21
Провадження № 2/661/650/21
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

11 жовтня 2021 року

Новокаховський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Чирського Г.М.,

при секретарі: Шевченко Ю.М., Яковлєвій М.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нова Каховка в порядку спрощеного порядку з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про поновлення на посаді рибовода (кваліфікованого робітника) в Державній установі «Новокаховський рибоводний завод частикових риб», стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.10.2020 р. до дня поновлення на роботі, стягнення на його користь заподіяну моральну шкоду в сумі 3919 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що він працював на посаді рибовода ДУ «Новокаховський рибоводний завод частикових риб» з 21.11.2019 р. З 12.10.2020 р. по 16.10.2020 р. включно знаходився на лікарняному з діагнозом гостре респіраторне захворювання. До роботи приступив 17.10.2020 р. При цьому, 17.10.2020 р. та 18.10.2020 р. відповідно, виконував прямі обов`язки за посадою. 19.10.2020 р. уклав контракт на проходження військової служби у закладі ЗС України на посаді водія автомобільного відділенні підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення в/ч НОМЕР_1 . 21.10.2020 р. на його банківський рахунок надійшли кошти в сумі 7290,83 грн. з позначкою «розрахункові». У той же день він зателефонував до відділу кадрів відповідача та з`ясував, що його звільнено за власним бажанням, а отримані кошти є компенсацією за невикористану щорічну відпустку. 01.11.2020 р. він отримав лист від ДУ «Новокаховський рибзавод», відповідно до якого його було запрошено для отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення. При цьому, трудову книжку фактично отримав 23-24.10.2020 року. Вважає звільнення незаконним, оскільки в той час перебував на лікарняному. Навіть, в разі написання такої заяви у ній не зазначено строк, з якого він хоче звільнитися, що давало йому право ще два тижні відпрацьовувати на підприємстві. Також зазначає, що при прийомі на роботу працівники відділу кадрів, вчиняючи моральний тиск на нього та інших працівників, змушували писати дві заяви на прийняття на роботу, а також на звільнення за власним бажанням без зазначення дати звільнення. Вказана у заяві дата 16.10.2020 р. написана не ним, а іншою особою. Незаконними діями відповідача, позивачу завдану моральну шкоду, що виражається у перебуванні його у стані підвищеного стресу.

Позивач та його представники у судовому засідання вимоги позовної заяви підтримали із наведених підстав, наполягаючи на її задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував та зазначив, що позивач був звільнений з займаної посади відповідно до наказу від 16.10.2020 р. №70-К на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у день подання відповідної заяви, про що було досягнуто згоди. Вказана заява про звільнення була написана та підписана позивачем особисто 16.10.2020 року. Жодних відомостей та доказів про перебування на лікуванні позивача в зазначений період у роботодавця відсутні. Також, просить суд у задоволенні позову відмовити, у зв`язку з пропуском строку позовної давності, відповідно до ст. 233 КЗпП України.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що наказом №99-к від 20.11.2019 р. позивача ОСОБА_1 прийнято на посаду рибовода (кваліфікованого робітника) ДУ «Новокаховський рибоводний завод частикових риб» з 21.11.2019р р. з випробувальним терміном на 1 місяць, згідно ст. 27 КЗпП України. Посадовий оклад згідно штатного розпису (3919,00 грн.)

Згідно ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк, 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

За встановлених судом обставин, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ДУ «Новокаховський рибоводний завод частикових риб» укладено безстроковий трудовий договір, що також не заперечувалося представником відповідача у судовому засіданні.

Наказом ДУ «Новокаховський рибоводний завод частикових риб» №71-к від 16.10.2020 р. звільнено ОСОБА_1 рибовода (кваліфікованого робітника) 16.10.2020 р. за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. Бухгалтерії провести остаточний розрахунок із заробітної плати ОСОБА_1 , враховуючи , що його останнім робочим днем є 16.10.2020 р. та нарахувати компенсацію за 27 календарних днів невикористаної відпустки за робочий період з 21.11.2019 р. по день звільнення.

Як зазначено позивачем та не оспорюється відповідачем, розрахунок всіх належних при звільненні сум з позивачем проведено 21.10.2020 р.

Як зазначено позивачем, 01.11.2020 р. поштою ним отримано лист від ДУ «Новокаховський рибоводний завод частикових риб» за вих.№455 від 19.10.2020 р., яким його запрошено до ДУ для одержання трудового книжки та ознайомлення з наказом від 16.10.2020 р. №70-К про звільнення, а про цей наказ він дізнався 23-24 жовтня 2020 року, про що він повідомив на запитання суду під час судового розгляду.

Відповідно до довідки №01-11/78-21 від 05.04.2021 р. про юридичну особу, наказом Державного агентства рибного господарства України від 09.10.2019 р. №431 ДУ «Новокаховський рибоводний завод частикових риб» з 01.03.2021 р. реорганізовано шляхом приєднання до ДУ «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб», згідно якого рибзавод має найменування: Державна установа «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб».

З копії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, вбачається, що ОСОБА_1 19.10.2020 р. прийнято на посаду водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів автомобільного взводу підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 , строком на три роки.

Статтею 36 КЗпП закріплено підстави для припинення трудового договору. Серед підстав є і розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38 та 39 КЗпП). Так, зокрема, за загальним правилом працівник має право припинити трудові відносини, повідомивши про це роботодавця заявою за два тижні до відповідної дати.

Відповідно до ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Звільнення працівника за його заявою про звільнення за власним бажанням без узгодження дати звільнення до закінчення двотижневого строку є порушенням прав працівника (Постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 229/2676/17).

Аналізуючи витребуваний у відповідача оригінал заяви про звільнення за власним бажанням, судом встановлено, що жодних причин для розірвання трудового договору раніше двотижневого строку попередження позивач не зазначив. Сама заява не містить дати, з якої ОСОБА_1 мав намір звільнитися, оскільки у реченні відсутній логічний зміст, який зв`язує прохання із датою, що повинно з`єднуватися за допомогою прийменника («з», «із»), а зазначена дата у заяві не свідчить про дату звільнення, а відноситься до дати написання такої заяви.

Посилання позивача та його представників про написання зазначеної заяви разом із заявою про прийняття його на роботу і зазначення дати написання цієї заяви іншою особою судом до уваги не беруться, оскільки спростовуються поясненнями представника відповідача та самою заявою, з якою вбачається про зазначення дати її написання саме 16.10.2020 року та відповідних резолюцій посадових осіб ДУ «Новокаховський рибоводний завод частикових риб». При цьому, клопотань про призначення відповідних технічних експертиз, переліку питань та установ для її проведення позивачем та його представником під час судового розгляду не заявлялося.

Посилання представника відповідача на той факт, що закон не забороняє роботодавцеві звільнити працівника із займаної посади на його прохання раніше закінчення двотижневого терміну попередження, оскільки таке звільнення зумовлене досягненням домовленості між сторонами трудового договору, є помилковим, оскільки є не доведеним факт прохання працівника звільнити його раніше строку попередження.

Зазначена правова позиція викладена у Постанова ВС від 20 травня 2020 року у справі № 279/3334/17-ц (провадження № 61-38688св18).

В день написання та подання відповідної заяви, роботодавцем не було ознайомлено працівника під підпис з наказом про звільнення, натомість листом від 19.10.2020 р. за №455 ДУ «Новокаховський рибоводний завод частикових риб», ОСОБА_1 запрошено до ДУ для одержання трудової книжки та ознайомлення з наказом від 16.10.2020 р. №70-К про звільнення за власним бажанням, згідно поданої заяви, відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Як зазначено вище, з вказаним наказом позивач був ознайомлений 23-24 жовтня 2020 р.

Розрахунок належних при звільненні з ОСОБА_1 було проведено 21.10.2020 р., при цьому жодних заяв до ДУ «Херсонський виробнично-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» щодо незгоди з проведеним розрахунком, звільненням позивачем не подавались.

За вказаних обставин, що має місце оскарження наказу про звільнення працівника за власним бажанням, юридичним фактом, що має значення, є наявність волевиявлення самого працівника. Відкликання працівником своєї заяви про звільнення за власним бажанням є його суб`єктивним правом, яке передбачене трудовим законодавством і така дія не вимагає наявності згоди роботодавця.

Тим не менш, відкликати свою заяву про звільнення працівник може лише протягом двотижневого строку з дня подання такої заяви. З Постанови. ВС від 25.03.2020 (КЦС) у справі №295/14595/17 зазначено, що: «Виходячи зі змісту принципу рівності, положень статті 38 Кодексу законів про працю України працівник має право відкликати заяву про звільнення лише протягом двотижневого строку з дати попередження роботодавця про звільнення». Однак, час ініціювання звільнення і фактичне звільнення працівника за власним бажанням має відповідні часові межі і становить два тижні з моменту подання працівником відповідної письмової заяви на звільнення, що закріплено у ст. 38 КЗпП: «Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні».

За вказаних обставин, суд вважає недоведеним факт наявності домовленості між сторонами щодо узгодження дати звільнення, а також факт дійсного волевиявлення працівника на звільнення, що свідчить про порушення процедури звільнення та прав позивач з боку роботодавця відповідача по справі.

У постанові від 26 жовтня 2016 року у справі N 6-1269цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору суди повинні з`ясувати, зокрема, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

Отже, угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Тому, визначення дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення, з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством. Попередження власника або уповноважений ним орган про намір звільнення за власним бажанням, є обов`язком працівника, при цьому роботодавець, в разі наявності поважної причини для розірвання строкового трудового договору та погодження дати звільнення, вправі звільнити працівника у визначену ним дату.

При цьому, з огляду на поведінку позивача, який заяву про відкликання заяви про звільнення не подавав, до правоохоронних органів у зв`язку із тиском та незаконним звільненням не звертався, тому, суд критично оцінює доводи позивача, що при прийомі на роботу, працівниками кадрового відділу до нього чинився моральний тиск, що виразився у примусі написання заяви про звільнення на майбутнє, оскільки на підтвердження даної обставини позивачем не надано належних та допустимих доказів..

Суд не приймає до уваги посилання позивача на перебування в період часу з 12.10.2020 р. по 16.10.2020 р. включно на лікарняному як на підставу позову, а також на той факт, що після написання заяви він продовжував виконувати трудові обов`язки 17.10.2020 р. та 18.10.2020 р., оскільки позивачем не надано жодного належного доказу, який би підтвердив вказані обставини.

За вказаних обставин, позов ОСОБА_1 є частково обґрунтованим, оскільки фактична дата його звільнення у наказі зазначена без додержання двотижневого строку з дати попередження роботодавця про звільнення, або з 19.10.2020 року, виходячи із підписанням позивачем Контракту про проходження військової служби.

Згідно ч. 2 ст.235 КЗпП України орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про стягнення моральної шкоди, внаслідок порушення прав при звільненні є похідними вимогами від основної про поновлення на роботі.

Відповідно до ч. ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Згідно ч.1 ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відмовити у задоволенні позову через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише у тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог (Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.01.2013 року № 6-44041св12 та від 03.06.15 року № 6-12356св15).

Виходячи з аналізу прецедентної практики Європейського суду з прав людини щодо застосування пункту 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті «права на суд», тлумачення статті 233 КЗпП України, суд робить висновок, що початок перебігу строку звернення особи для захисту порушених законних прав та інтересів у сфері трудових правовідносин слід обчислювати від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про обставини порушення її прав.

У справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Вирішуючи питання про застосування строків, встановлених статтею 233 КЗпП України, судом встановлено, що у даному випадку початок перебігу місячного строку звернення до суду розпочався з 24 жовтня 2020 року, тобто з дня коли позивач, згідно його пояснень у судовому засіданні, дізнався про його звільнення та отримав наказ про звільнення. З даним позовом звернувся 26.04.2021 р.

Всупереч зазначеним положенням закону, позивачем не заявлялось клопотання про поновлення строків позовної давності та не надано доказів того, що він не мав реальної можливості звернутися з даним позовом у межах строку, визначеного законом, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з пропуском строку звернення позивачем до суду за захистом свого порушеного права при звільненні.

Таким чином, за результатами розгляду справи було встановлено про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог по суті спору, проте, у зв`язку із пропуском строку на звернення до суду з відповідним позовом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимогу зв`язку з пропуском строку позовної давності, що є самостійної підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 223, 263, 265, 259 ч.6, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair/sud2117.

Повний текст рішення виготовлено 13 жовтня 2021 року.

Суддя Г. М. Чирський