П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2021 року місто Маріуполь

справа № 264/6884/18

провадження № 22-ц/804/246/21

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Попової С.А.,

секретар судового засідання Грішко С.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу відповідача за основним позовом ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Литвиненко Н.В. від 01 жовтня 2020 року, дата складання повного тексту рішення 08 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 09 січня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем і під час перебування у шлюбі ними було придбано спільне майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за відповідачем.

В зазначену квартиру ними придбана побутова техніка та будівельні матеріали, а саме: кондиціонер Galanz MSG-26 АН, вартістю 4 950,00 грн, телевізор Bravis LED-42D2050, вартістю 8 373,80 грн, кухонний комбайн Philips HR 7761/00, вартістю 2 199,90 грн, меблі загальною вартістю 5 212,20 грн, водонагрівач Tesy, вартістю 3 500,00 грн, сантехніка: ванна, панель для ванни, вартістю 5 882,20 грн, унітаз, вартістю 999,90 грн, лінолеум, вартістю 9 513,85 грн, наб. панель Brilliant, вартістю 1 881 грн, шафа, вартістю 4 550,00 грн, плита газова Gorenje, вартістю 6 599,00 грн, а також придбані будівельні матеріали та проведено ремонтно-будівельні роботи.

Таким чином, зазначена квартира є об`єктом спільної сумісної власності сторін, оскільки придбана у період шлюбу.

На теперішній час шлюбні відносини припинені та позивачка проживає окремо, згоди у здійсненні поділу майна, яке є спільною власністю подружжя, не досягнуто.

Позивачка просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 30 257,91 грн в рахунок компенсації ? частини вартості побутової техніки, витрат на проведення ремонтно-будівельних робіт, на придбання будівельних матеріалів, які використані на проведення ремонту у вказаній квартирі, та витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн.

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про розподіл майна, мотивуючи тим, що в період шлюбу з ОСОБА_1 у 2018 році ними за спільні кошти придбаний автомобіль Chevrolet, вартістю 5 000 доларів США, який зареєстрований за останньою і знаходиться в її розпорядженні, а тому вона зобов`язана виплатити на його користь ? частину його вартості. Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь ? вартості автомобіля Chevrolet державний номер НОМЕР_1 , що складає 66 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 704,80 грн.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного власності подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по ? ідеальної частки на кожного у майні подружжя, а саме - автомобіля «Chevrolet» Lacetti, 2004 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_1 , залишивши цей автомобіль в їх спільній частковій власності.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 660,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тож, оскільки протилежне не доведено, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя відповідачем не надано, спірна квартира має бути розподілена в рівних частках між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відмовляючи ОСОБА_1 у стягнення грошових коштів в розмірі 30 257,91 грн в рахунок ? частини вартості побутової техніки, витрат на проведення ремонтно-побутових робіт, на придбання будівельних матеріалів, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів про природу походження та існування спірного майна, а в судовому засіданні позивачка не довела факт знаходження вказаного у позову майна у відповідача, більшість наданих нею товарних чеків не підтверджують факт придбання майна саме нею. Матеріали справи також не містять доказів на проведення ремонтно-будівельних робіт у спірній квартирі.

В порушення вимог ст. 71 СК України позивачкою, під час звернення з позовом, не внесена на депозитний рахунок суду суми компенсації вартості спірного майна - автомобілю Chevrolet.

Визнаючи за сторонами у справі по ? ідеальної частки автомобілю Chevrolet, та залишаючи його в їх спільній частковій власності, суд виходив з того, що він є неподільною річчю, а матеріали справи не містять інформації про його дійсну вартість на момент звернення до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

03 листопада 2020 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив вирішити питання з розподілом спірної квартири, після вирішення спору про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та визнати право власності на автомобіль Chevrolet за ОСОБА_1 , стягнувши на його користь 42 000 грн, як половини реальної вартості.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що автомобіль Chevrolet, який визнаний спільною частковою власністю, фактично знаходиться у користуванні та власності ОСОБА_1 та зареєстрований на її ім`я, тож відповідач, як співвласник за рішенням суду, позбавлений права користування цим автомобілем.

На розгляді Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 , щодо визнання договору купівл-продажу квартири АДРЕСА_1 недійсним. Наявність такого спору унеможливлює розгляд справи щодо розподілу квартири між колишнім подружжям, у зв`язку з чим суд зупиняв провадження у справі, а потім необгрунтовано відновив провадження та ухвалив рішення.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася, що не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 09 січня 2015 року по 15 лютого 2018 року.

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 06 вересня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Саховою М.А., зареєстрованим в реєстрі за №5885, ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , від імені та в інтересах яких діяла ОСОБА_7 , квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох жилих кімнат, загальною площею 49,0 кв. м, житловою - 29,2 кв.м, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 вересня 2017 року.

Під час шлюбу сторонами придбано легковий автомобіль «Chevrolet Lacetti», 2004 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_1 , який зареєстровано на ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно зі свідоцтвом про зміну імені, виданим 02 серпня 2019 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 змінила ім`я на ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10 вересня 2019 року, що складений судовим експертом Новіковим В.С., ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 395 524 гривні.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 листопада 2020 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Попова С.А.

Ухвалою апеляційного суду від 26 листопада 2020 року апеляційна скарга залишена без руху для усунення недоліків апеляційної скарги - проведення доплати судового збору, приведення тексту апеляційної скарги у відповідність до вимог ст. 356 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у цій справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою апеляційного суду від 09 грудня 2020 року справа призначена до судового розгляду на 22 грудня 2020 року за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення місцевого суду оскаржується в частині розподілу квартири та автомобіля, в іншій частині рішення не оскаржене, а тому відповідно до положень ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбана за договором купівлі-продажу від 06 вересня 2017 року під час зареєстрованого шлюбу, та підставно відхилив доводи відповідача про те, що саме за рахунок коштів його матері була придбана вказана квартира, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в суді розглядається справа про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним, що перешкоджало суду вирішити спір про розподіл квартири по суті, не можуть бути взяті до уваги, оскільки на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 09 грудня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі- продажу квартири недійсним відмовлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про безпідставне відновлення провадження у цій справі до розгляду позову про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, не впливають на правильність ухваленого судового рішення.

Судом встановлено, що під час шлюбу сторонами придбано легковий автомобіль «Chevrolet Lacetti», 2004 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_1 , який зареєстровано на ОСОБА_1 , що не оспорюють сторони.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Положення ст. 365 ЦК України передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення, адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Суд встановив, що автомобіль марки Chevrolet Lacetti, 2004 року випуску, є не подільною річчю, матеріали справи не містять інформації про дійсну вартість автомобілю на момент розгляду справи, клопотань про призначення автотоварознавчої експертизи сторонами не заявлялось, не здійснено внесення відповідної грошової суми компенсації на депозитний рахунок суду, відповідно до вимог ст. 71 СК України, а тому в задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 42 000 грн - вартості ? частки спірного автомобілю - суд першої інстанції обгрунтовано відмовив, залишивши цей автомобіль у спільній частковій (по 1/2 частці кожному) власності сторін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо незаконності рішення суду в цій частині не впливають на правильність висновків суду та не спростовують їх, оскільки спільне майно подружжя, яке підлягає поділу, виключає можливість його реального поділу між сторонами відповідно до їх часток, а грошова компенсація вартості спірного автомобіля на депозитний рахунок суду не вносилася, а тому зазначене майно підлягає залишенню у спільній частковій власності сторін з визнанням за обома сторонами права по ? частки кожному цього майна, без реального поділу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом, і не дають підстав для висновку про порушення чи неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду в частині розподілу сумісного майна подружжя, а саме: квартири та автомобілю - здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача за основним позовом ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 11 січня 2021 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

С.А. Попова