Провадження № 2/369/1777/21
РІШЕННЯ

Іменем України

31.03.2021 року м.Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Усатова Д.Д.

за участю секретаря - Житар А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів ,-

В С Т А Н О В И В:

23.10.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила:

стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення даного позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, позивач посилається на наступне.

Так, 12.09.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , (прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 ) було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що складено актовий запис № 320. ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача та відповідача народився син - ОСОБА_3 , про що виконавчим комітетом Чабанівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було видано відповідне свідоцтво про народження від 17.08.2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача та відповідача народилась донька - ОСОБА_4 , про що виконавчим комітетом Чабанівської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області було видано відповідне свідоцтво про народження від 10.02.2012 року.

28.08.2019 року через погіршення взаємостосунків, відсутність порозуміння, потерпання позивача від домашнього насильства з боку відповідача, постійних погроз, образ, нанесень побоїв, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/5220/19, провадження № 2/369/2827/19, суддя Дубас Т.В. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Враховуючи, що усі обов`язки щодо утримання дітей позивач несе самостійно, відповідач матеріальної допомоги у добровільному порядку на їх утримання не надає, тому позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 23.10.2020 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д.

Ухвалою суду від 26.10.2020 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст.. 178 ЦПК України,- 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі

Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст.. 178 ЦПК України, 15 днів із дня отримання відзиву відповідача на позов.

Позивач в судове засідання не з`явилась. Через канцелярію суду представник позивача ОСОБА_7 подав заяву, відповідно якої, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, а розгляд справи просив проводити за його відсутності.

04.12.2021 року представником відповідача адвокатом Незвіським Д.Я. подано відзив на позову заяву, відповідно до якого стороною відповідача визнаються наступні обставини справи:

Відповідач визнає, що є батьком малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

Відповідач визнає, що наразі спільні діти сторін проживають разом з матір`ю (Позивачкою), а відповідач разом з дітьми постійно не проживає;

Відповідач визнає свій моральний та законний (конституційний) обов`язок утримувати своїх дітей в достатній мірі, зокрема у грошовій формі, шляхом регулярної сплати аліментів на їх утримання іншому із батьків, хто проживає разом з дітьми.

Стороною відповідача не визнаються обставини того, що відповідач не приймає жодної участі у матеріальному забезпеченні (утриманні) дітей. Зазначає, що в цій частині відомості, надані позивачкою суду є недостовірними та таким, що вводять суд в оману. Стороною відповідача не визнаються обставини того, що відповідач не займається фізичним, духовним та моральним розвитком дітей. Щодо заявленої вимоги про стягнення витрат на правову допомогу заперечує.

З огляду на вищевикладене просив суд позов задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.04.2019 р. у виконавчому комітеті Чабанівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 320, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 .

Від шлюбу мають двох дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується даними свідоцтва про народження, виданого Виконавчим комітетом Чабанівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 17.08.2009 р., доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується даними свідоцтва про народження, виданого Виконавчим комітетом Чабанівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 10.02.2012 р.

Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.08.2019 року у справі № 369/5220/19, провадження № 2/369/2827/19 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що після розірвання шлюбу, відповідач не приймає жодної участі у матеріальному забезпеченні дітей, які проживають разом із позивачем, не займається їх фізичним, духовним та моральним розвитком, тим самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання спільних дітей.

Усі обов`язки щодо утримання та виховання дітей, витрати за навчання, харчування, медичне обслуговування, фізичний та духовний розвиток, побутові та інші особисті потреби власних дітей позивач несе самостійно.

Положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України.

Як встановлено судом, спільні діти сторін проживають разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні.

При цьому, суд зважає, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків.

04.12.2021 року представником відповідача адвокатом Незвіським Д.Я. подано відзив на позову заяву, відповідно до якого стороною відповідача визнаються наступні обставини справи:

Відповідач визнає, що є батьком малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

Відповідач визнає, що наразі спільні діти сторін проживають разом з матір`ю (Позивачкою), а Відповідач разом з дітьми постійно не проживає;

Відповідач визнає свій моральний та законний (конституційний) обов`язок утримувати своїх дітей в достатній мірі, зокрема у грошовій формі, шляхом регулярної сплати аліментів на їх утримання іншому із батьків, хто проживає разом з дітьми.

Стороною відповідача не визнаються обставини того, що відповідач не приймає жодної участі у матеріальному забезпеченні (утриманні) дітей. Зазначає, що в цій частині відомості, надані позивачкою суду є недостовірними та таким, що вводять суд в оману. Стороною відповідача не визнаються обставини того, що відповідач не займається фізичним, духовним та моральним розвитком дітей. Щодо заявленої вимоги про стягнення витрат на правову допомогу заперечує.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Позивачем та відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження свого матеріального стану.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітніх дітей сторін, враховуючи, що діти проживають разом з позивачем, позивач несе витрати по утриманню дітей і не має достатніх коштів для забезпечення потреб двох дітей з врахуванням: віку дитини, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок, а відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на зазначене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги матеріальний стан сторін, а також те, що спільні діти сторін перебувають на утриманні позивачки, та враховуючи те, що судом не встановлено, що на утриманні відповідача є інші особи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на обох дітей сторін, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дати пред`явлення позову та до досягнення старшою дитиною повноліття, а після того за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми витраченої правової допомоги в сумі 3000,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України,- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки позивачем було надано документально підтверджених понесених нею витрат на правову допомогу у сумі 3000,00 грн. (квитанція № 29748828 долучена до матеріалів справи), то суд вважає за необхідне задовольнити вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги у розмірі 3 000,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому, суд вважає на необхідне зазначити наступне.

За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дітей в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Так, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Судовий збір в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 51 Конституції України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 141, 150, 155, 180-183, 191 СК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 200, 206, 258, 263, 264, 265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення даного позову до суду - 23.10.2020 року та до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Суддя Д.Д.Усатов