Справа № 302/771/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді:Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 листопада 2020 року та на додаткове рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2020 року у складі судді Кривка В.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 12.09.2018 на ґрунті неприязних стосунків ОСОБА_3 ображав ОСОБА_1 нецензурними словами. Позивач зазначив, що такі дії принизили його честь і гідність , порушили немайнові права та завдали моральної шкоди. Обставини нанесення образ встановлені постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.09.2018 в справі № 302/1194/18, за якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 12.09.2018 біля 13 год. він в АДРЕСА_1 ображав нецензурними словами ОСОБА_1 та намагався вдарити металевою трубою, чим вчинив правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП. Ці дії завдали позивачу моральних страждань, бо він змушений був пояснювати подію сусідам, пережив психологічний стрес, що негативно вплинуло на його звичний спосіб життя. Позивач вважає рівень образи занадто високим, бо ображання відбувалось на протязі тривалого часу в присутності великої кількості людей, тому позивач оцінив моральні страждання на суму 140 тисяч грн., які просив стягнути.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 листопада 2020 року заявлений позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі) гривень. В решті позовних вимог відмовлено.Стягнуто судові витрати у виді судового збору в користь держави: з ОСОБА_1 - 840 грн. 80 коп. та з ОСОБА_3 840 грн. 80 коп.

Додатковим рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2020 року заяву представника позивача адвоката Ракущинець А.А. задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на правничу допомогу в сумі 2000 гривень.В решті вимог про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить скасувати дане рішення в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючи на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує на те, що судом неправильно визначено розмір моральної шкоди і не враховано, що за законом відшкодування моральної шкоди містить компенсаційну природу,розмір даної компенсації не має на меті принести позивачу вигоду, а навпаки розмір компенсації за завдані збитки буде в подальшому утримувати відповідача від протиправних дій до позивача.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить скасувати додаткове рішення в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити в повністю, посилаючись на неправильність визначення судом таких витрат.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 , апеляційні скарги підтримали, просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у його відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та його представника, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга на рішення суду від 10 листопада 2020 року підлягає до часткового задоволення, апеляційна скарга на додаткове рішення не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Згідно із ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено таку постанову, лише в питаннях чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Матеріалами справи встановлено, що 12.09.2018 року біля 13 години ОСОБА_3 на подвір`ї біля будинку АДРЕСА_1 ображав нецензурними словами ОСОБА_1 та намагався його вдарити металевою трубою.

Постановою судді Міжгірськоьго районного суду Закарпатської області Кривка В.П. від 19.09.2018 в справі № 302/1194/18 ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП за ознаками дрібне хуліганство і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 80 грн. та судовий збір. Дана постанова набрала законної сили і виконана правопорушником.

Таким чином доведеним є факт неправомірних дій відповідача щодо позивача і порушення його законних прав.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи без діяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд першої інстанції правильно врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем завданої позивачу моральної шкоди.

Однак, колегія суддів не може погодитись із розміром моральної шкоди, який визначив суд першої інстанції в сумі 2000грн. для відшкодування позивачу, оскільки судом не в повній мірі враховано всіх обставин, які мають значення для визначення такого розміру, і такий розмір моральної шкоди не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, визначених ст. 3 ЦК України, зокрема розумності та справедливості.

Судом з достатньою повнотою не враховано характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, вік та стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у її життєвих і соціальних стосунках, Зокрема, не враховано, що неправомірні дії щодо позивача відбувались у присутності сторонніх людей односельців, внаслідок чого принижено честь та гідність позивача та авторитет позивача перед односельцями. Також не враховано, що позивач є особою похилого віку, інвалідом третьої групи, який у 2007 році отримав травму, внаслідок якої переніс хірургічну операцію, про що відповідачу було достеменно відомо, однак незважаючи на дані обставини відповідач намагався вдарити позивача металевою трубою, що призвело до перенесення позивачем додаткових душевних страждань та переживань і страху за своє життя і здоров`я. Також не враховано, що позивач вимушений був змінювати звичайний спосіб життя і звертатися до правоохоронних органів та суду за захистом порушених прав.

З врахуванням вищенаведених обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів дійшла до висновку про визначення моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу - в сумі 7 000грн, а тому в цій частині рішення підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги позивача про визначення відшкодування моральної шкоди в розмірі 140 000 грн., є безпідставними і необґрунтованими, оскільки такий розмір не відповідає характеру правопорушення, глибині перенесених позивачем фізичних та душевних страждань, та є намаганням позивача неправомірно збагатитися за рахунок відповідача.

Таким чином апеляційна скарга на рішення суду від 10 листопада 2020 року підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільній справі, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості.

З такими висновками повністю погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Суд першої інстанції врахував вищенаведені вимоги закону, характер спору та обставини справи і правильно визначив суму витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., навівши відповідні мотиви.

Даний розмір витрат є співмірним із складністю справи та наданими послугами, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, і підстав для його збільшення колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги на додаткове рішення не спростовують висновків суду, а тому не заслуговують на увагу.

За вказаних обставин апеляційна скарга на додаткове рішення не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 листопада 2020 року задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 листопада 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди змінити, стягнувши ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. В решті дане рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на додаткове рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2020 року залишити без задоволення.

Додаткове рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 20 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: