Провадження № 2-о/643/813/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2021

Суддя Московського районного суду м.Харкова Тимош О.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Московський районний відділ управління ДМС України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що вона до 24.08.1991 постійно (з 28.09.1982 по 15.07.1983) проживала на території УРСР.

Відповідно до ч.7 ст.177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Згідно з ч.1 ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Відповідно до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, до якої Україна приєдналася 10.01.2002, її дія поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Офіційними документами зокрема вважаються нотаріальні акти (стаття 1).

Російська Федерація також є підписантом зазначеної Конвенції.

Згідно із ст.3 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції (ст.4 Конвенції).

При цьому надана представником заявника довіреність, видана нотаріусом Російської Федерації, не відповідає вищезазначеним вимогам закону, що робить неможливим встановити підписання заяви повноважною особою.

Крім того, всупереч положенням п.2 ч.1 ст.318 ЦПК України заявником не зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

Крім того, ст.316 ЦПК України визначає підсудність заяв про встановлення факту, що має юридичне значення, до суду за місцем проживання заявника. Доказів на підтвердження проживанняОСОБА_1 у Московському районі м.Харкова суду не надано. Закон України «Про міжнародне приватне право» не надає заявнику-іноземцю право обирати суд для звернення на свій розсуд. Отже заявнику необхідно надати суду докази на підтвердження звернення з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, відповідно до ст. 185 ЦПК України, заява підлягає залишенню без руху із зазначенням недоліків заяви та наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.175,177,185,318 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Московський районний відділ управління ДМС України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території України залишити без руху.

Встановити заявнику строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - 10 днів з дня вручення копії ухвали.

Роз`яснити заявнику, що якщо вона не усуне зазначені в ухвалі недоліки у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною та повертається заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.М.Тимош