Справа № 264/5598/20
Провадження № 2-н/263/104/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Томілін О.М., ознайомившись з заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2020 року до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 як з користувача послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07.09.2020р. вказану заяву передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області для розгляду по суті.

Справа надійшла до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 11.01.2021р.

Постановляючи ухвалу від 07.09.2020р. про передачу справи за підсудністю Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області керувався правилами, визначеними у ч.8 ст.165 ЦПК України, згідно з якою, якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

З матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_1 не є юридичною особою, відомостей про те, що він є фізичною особою підприємцем також не надано.

Проте, згідно з вимогами п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя зобов`язаний відмовити у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Отже ЦПК України не передбачено направлення справи за заявою про видачу судового наказу до іншого суду у зв`язку з порушенням правил підсудності, у випадку, якщо боржник не є юридичною особою або фізичною особою підприємцем.

Правила підсудності ґрунтуються на основних засадах судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, засадах цивільного судочинства, а також принципах побудови системи судів загальної юрисдикції. Підсудність виступає процесуальним інститутом, що має велике значення для належного відправлення правосуддя. По кожній справі, незалежно від її категорії, перше питання, яке вирішує суддя, це підсудність.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати цивільне провадження. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна цивільна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і відповідною практикою Європейського суду з прав людини.

Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у законодавстві України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до ч.2 ст.32 ЦПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

В даному випадку справа передана в порушення вимог ЦПК України, тому не може бути прийнята до провадження.

Таким чином суд вважає за необхідне направити дану справу до Донецького апеляційного суду для належного визначення підсудності.

Керуючись ст.ст. 31, 32, 160, 162, п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 направити до Донецького апеляційного суду для належного визначення підсудності.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Томілін