П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року м. Київ

Справа № 22-7176 Головуючий у 1-й інстанції: Ільєва Т. Г.

Унікальний № 487/77/20 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Іванової І. В.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Осінчук Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Тузової Владислави Олександрівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні транспортним засобом,-

у с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні транспортним засобом, в якому просив усунути йому шляхом зняття обтяження у вигляді застави та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження зареєстрованого 05 липня 2017 року за № 16352952 Дніпропетровською філією держаного підприємства «Національні інформаційні системи» перешкоди у користуванні транспортним засобом марки IVECO, моделі 35С13, р. в. 2001, тип автобус автобус-D, шасі НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2800, колір білий, ДНЗ НОМЕР_2 . Автобус належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 25 листопада 2016 року, виданого центром 4841 м. Миколаїв (а. с. 1-6).

Позовні вимоги були обґрунтовані таким. У листопаді 2017 року позивач дізнався про те, що на належний йому на праві приватної власності автомобіль ІVЕСО, моделі 35С13, рік випуску 2001, тип автобус автобус-D, шасі НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2800, колір білий, ДНЗ НОМЕР_2 , накладено обтяження на підставі договору застави № KRR0AS00150003 DSL від 10 лютого 2006 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 у забезпечення кредитного зобов`язання останнього, який не має будь-якого відношення до майна позивача, що як наслідок порушує його право власності, що послугувало підставою для звернення до суду.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні транспортним засобом задоволено частково.

Суд припинив обтяження, застосоване відповідно до договору застави № KRR0AS00150003 DSL від 10 лютого 2006 року на ІVЕСО, моделі 35С13, рік випуску 2001, тип автобус автобус-D, шасі НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2800, колір білий, ДНЗ НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду адвокат Тузова В. О. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, просила рішення скасувати в цій частині та відмовити в позовних вимогах (а. с. 82-85).

В частині залишення без задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні транспортним засобом рішення не оскаржується, а тому у апеляційному порядку в цій частині не перевіряється.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

ОСОБА_1 надав до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 112).

В суд апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 , адвокат Лазаренко Р. М., Приходько О. А., Призенко С. С. не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином (а. с. 108-110).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність указаних осіб, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення адвоката Тузової В. О., що діє в інтересах АТ КБ «Приватбанк», яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.

25 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір № 4841/2016/209689 купівлі-продажу транспортного засобу марки ІVЕСО, моделі 35С13, рік випуску 2001, тип автобус автобус-D, шасі НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2800, колір білий, ДНЗ НОМЕР_2 . Договір купівлі-продажу був укладений та оформлений безпосередньо в сервісному центрі МВС у присутності адміністратора центру 4841 Гаєвської Г. В. На підставі вказаного договору власнику ОСОБА_1 видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 25 листопада 2016 року.

Зі змісту витягу № 54003869 від 14 листопада 2017 року з Держаного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що 05 липня 2017 року за № 16352952 Дніпропетровською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи» на підставі договору застави № KRR0AS00150003 DSL від 10 лютого 2006 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 у забезпечення кредитного зобов`язання останнього в розмірі 21 550 доларів США із строком виконання до 05 лютого 2022 року зареєстровано обтяження на транспортний засіб ІVЕСО, моделі 35С13, рік випуску 2001, тип автобус автобус-D, шасі НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2800, колір білий, ДНЗ НОМЕР_2 ; строк виконання зобов`язання: 05 липня 2022 року, термін дії: 05 липня 2022 року, звернення стягнення: не зареєстровано.

Разом з тим відповідач не надав суду доказів, що станом на 25 листопада 2016 року було зареєстровано обтяження вищевказаного автомобіля.

Окрім цього, як убачається з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, позивач ОСОБА_1 не є ані боржником згідно Договору застави № KRR0AS00150003 DSL від 10 лютого 2006 року, ані обтяжувачем. ОСОБА_1 придбав та зареєстрував даний автомобіль у сервісному центі № 4841 безперешкодно через 10 років після підписання Договору застави № KRR0AS00150003 DSL від 10 лютого 2006 року.

За встановлених обставин задовольняючи позов ОСОБА_1 районний суд виходив з того, що на момент придбання автомобіля позивачем не існувало обтяження, а відтак позивач є добросовісним набувачем та обтяження автомобіля є перешкодою позивачу у вчиненні права розпорядження власністю.

Тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зняття обтяження у вигляді застави та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження зареєстрованого 05 липня 2017 року 14:34:30 за № 16352952 Дніпропетровською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи».

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 відповідають обставинам справи.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 , нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а. с. 76-79).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, що перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов`язки, встановлені законом та/або договором.

Відповідно до ст. 4 цього Закону, обтяження поділяються на публічні та приватні. Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду. Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними.

Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов`язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем.

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 27 Закону України «Про заставу» встановлено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Разом з тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:

1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;

2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

У даній справі АТ КБ «Приватбанк» не надав суду доказів того, що станом на 25 листопада 2016 року відомості про обтяження рухомого майна - автомобіля марки ІVЕСО, моделі 35С13, рік випуску 2001, тип автобус автобус-D, шасі НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2800, колір білий, ДНЗ НОМЕР_2 були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи або рішення суду.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що вимога про зняття обтяження та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження не відповідає відомостям про обмеження, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки станом на 25 листопада 2016 року відомості про обтяження автомобіля марки ІVЕСО, моделі 35С13, рік випуску 2001, тип автобус автобус-D, шасі НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2800, колір білий, ДНЗ НОМЕР_2 були відсутні, тобто на момент придбання автомобіля позивачем, зареєстрованого обтяження цього майна не існувало, а відтак позивач є добросовісним набувачем та обтяження автомобіля є перешкодою позивачу у вчиненні права розпорядження власністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк не має повноважень на зняття обтяження або виключення обтяження з Реєстру речових прав, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки такі дії відповідно до вимог закону на підставі рішення суду вчиняються компетентним органом. Відповідно до резолютивної частини рішення суд не покладав на АТ КБ «Приватбанк» такого обов`язку.

Доводи апеляційної скарги про те, що районний суд вийшов за межі позовних вимог відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

У даному випадку оскаржуване рішення не містить висновків щодо вирішення незаявлених вимог позивача чи щодо задоволення його вимог у більшому розмірі.

Той факт, що позивач заявив вимогу про захист своїх прав шляхом зняття обтяження та виключення запису про обтяження, а суд задовольнив цю вимогу шляхом припинення обтяження, не може бути розцінений апеляційним судом як вихід за межі заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк не перешкоджає позивачу користуватися транспортний засобом, не мають правового значення, оскільки вказана вимога позивача про усунення перешкод у користуванні транспортним засобом не була задоволена районним судом з обґрунтуванням такої відмови в мотивувальній частині рішення.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга немістить.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Тузової Владислави Олександрівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України та/або у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 20 травня 2021 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді І. В. Іванова

Т. О. Невідома