КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/284/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6574/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Воронко Вікторії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 січня 2021 року у складі судді Кравчук Ю.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулась у суді із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №3246/2020/2318281 від 27 листопада 2020 року та зобов`язати ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 транспортний засіб марки «Toyota», модель «Corolla», 2013 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , ключі від цього транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу.

Разом із позовною заявою, ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на транспортний засіб марки «Toyota», модель «Corolla», 2013 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 .

Заява обґрунтована тим, що 23 грудня 2016 року під час шлюбу було придбано у спільну власність вищевказаний автомобіль марки «Toyota»

14 травня 2020 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/4142/19 розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

14 серпня 2020 року позивач надіслав на адресу відповідача заяву про поділ майна та визначення порядку користування ним, яку було отримано 28 серпня 2020 року, відповідь на яку не було отримано, у зв`язку з чим 26 жовтня 2020 року звернулася до Ірпінського міського суду Київської області про поділ майна подружжя та встановлення порядку користування спільним майном.

03 грудня 2020 року позивачці стало відомо, що ОСОБА_3 як продавець і ОСОБА_1 як покупець уклали в Територіальному сервісному центрі № 3246 РСЦ ГСЦ МВС в Київській області Договір купівлі-продажу транспортного засобу №3246/2020/2318281 від 27 листопада 2020 року, за умовами якого продавець відчужив на користь покупця транспортний засіб марки «Toyota», модель «Corolla», 2013 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 .

Зі слів позивача, вищезазначене свідчить про спробу відповідача уникнути можливого виконання рішення суду про поділ автомобіля в іншій справі, а дата договору в день винесення ухвали суду, ставить під сумнів реальність намірів його продажу, тому існує висока ймовірність подальшого відчуження автомобіля з метою неможливості виконання судового рішення за новим позовом та формування добросовісності набуття автомобіля наступними набувачами.

Також, позивач вказує, що забезпечення позову не призведе до негативних наслідків для відповідача ОСОБА_1 чи завдання йому матеріальних збитків, а тому й немає необхідності у застосуванні зустрічного забезпечення.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 січня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі адвокат Воронко В.В. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосуванням норм матеріального права за недоведеності обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справ, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Вказано, що не погоджується з оскаржуваною ухвалою суду, вважає її незаконною та такою, що порушує її права, як добросовісного набувача майна.

Зазначено, що укладаючи договір купівлі-продажу транспортного засобу ОСОБА_1 не знала і не могла знати, що він є або може бути (стати) об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, вона не знайома із позивачем, а 27.11.2020 вперше побачила ОСОБА_3 , який, під час укладення договору, нічого про дружину, розлучення та/або спір про поділ майна не повідомляв. В той же час, згідно свідоцтва про реєстрацію автомобіля, саме ОСОБА_3 був його єдиним власником, а тому ОСОБА_1 є добросовісним набувачем автомобіля за оплатним договором, що унеможливлює його витребування

Також вказано, що суд першої інстанції в порушення вищеописаних норм права, безпідставно, за недоведеністю обставин справи і обраного способу захисту своїх прав позивачем, застосував захід забезпечення позову - наклаварешт на автомобіль, що є порушенням права ОСОБА_1 на розпоряджання своїм майном набутим у законний спосіб. Вказаний арешт автомобіля до вирішення справи по суті не є співмірним із предметом позову ОСОБА_2 , а вид застосованого забезпечення не відповідає заявленим позовним вимогам і не впливає на виконання рішення суду по даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Олександров О.П. в інтересах ОСОБА_2 , просив законну та обґрунтовану ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення за безпідставністю.

Колегія суддів вислухавши пояснення адвоката Воронко В.В. в інтересах ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, адвоката Орел Р.В. в інтересах ОСОБА_3 , яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення,вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 районний суд виходив з підстав її обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення ЄСПЛ «Beles and others v. The Czech Republic», 12/11/2002, § 49).

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно п. 2 ч. 1ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами ( ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2019 року у справі № 824/239/2018).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

Також у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 569/2011/18 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Із матеріалів справи вбачається, що спір, який виник між сторонами, стосується транспортного засобу марки «Toyota», модель «Corolla», 2013 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , який було придбано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час шлюбу, що знаходився в їх спільній власності та який було продано згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №3246/2020/2318281 від 27 листопада 2020 року ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

Відповідно до копії договору купівлі-продажу № 3246/2020/2318281 від 27 листопада 2020 року, укладеному в сервісному центрі МВС 3246 РСЦ МВС в Київській області, ОСОБА_3 (продавець) зобов`язується передати у власність покупцеві ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Toyota», модель «Corolla», 2013 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , який був зареєстрований за продавцем 23 грудня 2016 року.

Згідно із відповіддю Головного сервісного центру МВС від 09 грудня 2020 року №31/1584аз, 27 листопада 2020 року, транспортний засіб марки «Toyota», модель «Corolla», 2013 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , перереєстровано на нового власника - ОСОБА_1 , попередній власник ОСОБА_3 .

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач просила накласти арешт на вказаний транспортний засіб, оскільки такий захід забезпечення позову може гарантувати виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними заявленим позовним вимогам, цілком відповідають характеру спірних правовідносин і ніяким чином не порушать прав учасників спору, а навпаки, зможуть забезпечити рівність таких прав.

Ужиття заходів забезпечення позову захистить права позивача у випадку задоволення його позовних вимог. Інтереси та права відповідачів таким забезпеченням не будуть порушені або обмежені, оскільки заходи забезпечення позову мають виключно тимчасовий характер і після вирішення спору по суті, вони будуть скасовані і у випадку ухвалення рішення не на користь позивача, відповідачі і надалі зможуть реалізувати свої права стосовно майна, яке на цей момент є спірним.

Стороною позивача належними та допустимими доказами доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього судового рішення, у випадку ухвалення на його користь, а тому районним судом обґрунтовано задоволено вимоги заяви та накладено арешт на транспортний засіб марки «Toyota», модель «Corolla», 2013 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , який був придбаний сторонами у шлюбі.

З урахуванням того, що оспорюваний автомобіль був придбаний у шлюбі, між сторонами дійсно існує спір щодо майна, право власності на яке має відповідач і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача.

Слід також зазначити, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні ОСОБА_1 , а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і позиції позивача, відтак не заслуговують на увагу.

За таких обставин, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення про накладення арешту на транспортний засіб марки «Toyota», модель «Corolla», 2013 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 .

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Отже, викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції під час вирішення питання про забезпечення позову, оскільки для забезпечення майбутнього збереження майна та його захисту, позивач звернувся із даною заявою, а тому висновків суду не спростовують і не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу адвоката Воронко В.В. в інтересах ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуадвоката Воронко Вікторії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 17 травня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: