Справа № 182/5519/20
Провадження № 2/0182/174/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.05.2021 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступне.

09 березня 2002 року вона уклала шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 09 березня 2002 року зроблено відповідний актовий запис за № 125, із ОСОБА_2 та їм було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 09 березня 2002 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2018 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею. При цьому, з відповідача судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дітей, починаючи з 20 листопада 2017 року. Відповідач сплачує аліменти частково. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 01 вересня 2020 року, виданого державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), заборгованість складає 5 267 грн. 86 коп. Призначений судом розмір аліментів є неспівмірним із фактичними витратами на дітей, зокрема, на спеціальні лікувальні заходи для підтримання у належному стані здоров`я доньки ОСОБА_3 та на розвиток здібностей дітей. Донька ОСОБА_3 знаходиться на обліку в ендокринолога. Лікар ендокринолог встановив їй діагноз: ХАТ ДЗІ (по ВОЗ) еутиреоз та у неї проблеми із зором. Дитині були призначені ліки та окуляри. Сума витрат, понесених на придбання ліків та окулярів складає 1 944 грн. 00 коп., що підтверджується копіями чеків та витягом з амбулаторної картки. Також донька ОСОБА_3 навчається у Комунальному вищому навчальному закладі «Нікопольський педагогічний коледж" Дніпропетровської обласної ради (денної форми навчання) за спеціальністю 013 Початкова освіта, додаткова спеціалізація «Вчитель англійської мови в початкових класах». Згідно договору № 50-кф про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою від 31 серпня 2018 року, оплата за перший та другий семестр курсу склала 5 211 грн. 60 коп., що підтверджується відповідними квитанціями ПАТ КБ «Приватбанк». Також, згідно довідки № 17-п від 05.10.2018 року, донька ОСОБА_3 навчається у Комунальному вищому навчальному закладі «Нікопольський педагогічний коледж" Дніпропетровської обласної ради» за державним замовленням на І-му курсі денної форми навчання 013 Початкова освіта, де отримує додаткову спеціалізацію «Інформатика в початкових класах». Для навчання доньки за вказаною спеціалізацією був придбаний прилад принтер струменевий, сума понесених витрат на придбання принтеру складає 4 840 грн. 00 коп., що підтверджується відповідним фіскальним чеком від 08 березня 2020 року. Крім цього, дочці ОСОБА_3 було також придбано велосипед BENETTI26 дюймів за 4 297 грн. 00 коп. Донька ОСОБА_4 займається в Нікопольській комплексній дитячо-юнацькій спортивній школі «Електрометалург» на відділені художньої гімнастики. Вона потребує спеціального приладдя, взуття та нарядів для виступу. Крім того, донька ОСОБА_4 приймає участь у чемпіонатах з художньої гімнастики. Сума понесених витрат на придбання спеціальних приладь, взуття та нарядів, а також участі у чемпіонатах (проїзд) складає 10 074,68 грн., що підтверджується квитанціями про сплату. Також ОСОБА_4 оздоровлювалася у дитячому оздоровчому таборі ім.В.Усова «Сонцеград» та, згідно квитанцій, сума понесених витрат на придбання путівки до дитячого оздоровчого табору складає 5 827 грн. 00 коп. Тобто, в даному випадку, загальна сума понесених додаткових на спільних дітей витрат склала 32 144 грн. 28 коп. Тому, на підставі викладеного та у відповідності до вимог чинного законодавства, просить суд стягнути зі ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати, пов`язані із хворобою та лікуванням доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 972 грн. 00 коп. А також, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати, пов`язані з розвитком здібностей дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 15 125 грн. 14 коп.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.59-60).

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.65), скористався своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, та 08 квітня 2021 року подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що позовні вимоги визнає частково в частині стягнення з нього суми додаткових витрат в розмірі 2 721 грн. 51 коп. Що стосується інших сум, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, так як дані вимоги, в розумінні ст.185 СК України, до додаткових витрат не входять (а.с.67-68).

ОСОБА_1 скористалася своїм правом, передбаченим ст.179 ЦПК України, та подала до суду відповідь на відзив, згідно якої викладені обставини в позовній заяві підтримала та на задоволенні позову наполягала. Крім цього, додатково доповнила, що відповідач вводить суд в оману, оскільки має приховані доходи, при цьому, долучив довідку про заробітну плату, яка не є доказом отриманих ним всіх доходів. Вважає, що його матеріальний стан дає можливість нести додаткові витрати на утримання та розвиток дітей.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст.3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч.1-4 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України).

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі. При цьому, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також, якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина (ст.141 СК України). При визначенні розміру стягнення з одного з батьків, суд відносить частину витрат на іншого.

Також, відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до змісту п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у якій судом касаційної інстанції роз`яснено схожі правовідносини, до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Дана стаття СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів, відповідно до ст.ст.181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, які спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 березня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровської області (а.с7). Від шлюбу мають двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8-9). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.10). Згідно довідки, виданої 28 вересня 2020 року ОСББ № 52, діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані та фактично мешкають за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.14). Відповідно до довідок, які містяться в матеріалах справи, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у лікаря ендокринолога з діагнозом: ХАТ ДЗІ (по ВОЗ) еутиреоз (а.с.15-17). Крім цього, відповідно до довідок, чеків та квитанцій, які надані позивачкою по справі та містяться в матеріалах справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має проблеми із зором, витрати на лікування склали 1 944 грн. 00 коп. (а.с.18), що в даному випадку відповідає вимогам чинного законодавства щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки (1 944 грн.00 коп.: 2 = 972 грн. 00 коп.).

Що стосується стягнення суми в розмірі 5 211 грн.60 коп. за навчання в комунальному вищому навчальному закладі «Нікопольський педагогічний коледж" Дніпропетровської обласної ради, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: згідно договору № 50-кф про надання освітніх послуг, укладеного між вищим навчальним закладом та фізичною особою ОСОБА_1 31 серпня 2018 року, яка є замовником освітніх послуг для ОСОБА_3 , денної форми навчання, за спеціальністю 013 Початкова освіта, додаткова спеціалізація «Вчитель англійської мови в початкових класах», замовник не пізніше 05 вересня кожного року вносить плату за навчання в розмірі 2 580 грн. 00 коп. (а.с.19-20). Відповідно до квитанцій, які долучені до матеріалів справи, загальна сума, яка була сплачена, складає 5 160 грн. 00 коп. (2 580 х 2 = 5 160). Тобто, в даному випадку, з відповідача підлягає стягненню 1/2 частки від загальної суми сплати, а саме - 2 580 грн. 00 коп.

Що стосується витрат в розмірі 4 840 грн. 00 коп. на придбання принтеру, то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з того, що, у відповідності до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до позовної заяви долучила квитанцію на загальну суму 4 840 грн. 00 коп., яка не може судом прийматися до уваги, оскільки докази того, що саме позивачка сплачувала дані кошти, відсутні, відомості про покупця в квитанції чеку не зазначені (а.с.24). Тому, наведені в позові обставини не можуть бути підставою для задоволення позову в цій частині, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Вимоги про стягнення з відповідача суми в розмірі 4 297 грн. 00 коп. за придбання велосипеду також задоволенню не піддягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.185 СК України, стягуються додаткові витрати на дитину, а не додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат з підтвердженням належними, допустимими та достатніми доказами у справі, і, як сам факт понесення таких витрат, так і та обставина, що такі витрати входять до складу саме додаткових витрат, а не аліментів. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, вони є індивідуальними у кожному випадку. Така правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 13.09.2017 року по справі № 6-1489цс/17.

Відповідно до змісту даних позовних вимог, предметом спору є обраховані позивачкою додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , а саме - купівля велосипеду в розмірі 4 297 грн. 00 коп. (а.с.25-28).

За змістом ч.2, 3 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та, крім цього, саме батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти і повинні готувати її до самостійного життя.

Отже, понесені витрати на купівлю велосипеду не можуть вважатись додатковими, так як не пов`язані з виникненням особливих обставин. Тобто, в даному випадку, ці витрати не можна вважати додатковими.

Що стосується додаткових витрат на утримання доньки ОСОБА_4 та понесені витрати на придбання спеціальних приладь, взуття, нарядів, прийняття участі у чемпіонатах з художньої гімнастики (проїзд) тощо, сума витрат яких становить 10 074 грн. 68 коп., суд також не може погодитись з цими витратами, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою на підтвердження даного факту до позову були долучені довідки та грамоти про прийняття участі донькою ОСОБА_4 у художній гімнастиці (а.с.30-35, 51). Тобто, сам по собі факт того, що дитина займається в Нікопольській комплексній дитячо-юнацькій спортивній школі на відділенні художньої гімнастики сумніву не викликає. При цьому, долучені до позову копії квитанцій, чеків, проїзних квитків, а також видаткові накладні суд до уваги не приймає, оскільки, докази того, що саме позивачкою були сплачені кошти у вищевказаних фіскальних документах, відсутні. Дійсно, в проїзних документах (посадочному документі на потяг та квитку) ім`я пассажира зазначено як ОСОБА_4 , однак, дані витрати не відносяться до додаткових витрат на дитину, які викликані особливими обставинами в розумінні ст.185 СК України. Вказані витрати мають покриватись аліментними платежами, які сплачує відповідач на підставі виконавчого листа, виданого Нікопольським міськрайонний судом Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року.

Що стосується суми понесених витрат в розмірі 5 827 грн. 00 коп. на придбання путівки до дитячого оздоровчого табору «Сонцеград», суд вважає, що і в цій частині позову слід відмовити, оскільки долучена путівка № 000141 не є належним доказом на підтвердження даних обставин, так як вартість відпочинку не зазначена (в графі «вартість путівки» сума відсутня).

Згідно ст.13 ч.1, 3 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки документально підтверджені додаткові витрати, пов`язані з хворобою та лікуванням доньки ОСОБА_3 в розмірі 972 грн. 00 коп., а також додаткові витрати, пов`язанні з навчанням ОСОБА_3 в розмірі 2 580 грн. 00 коп., тобто загальна сума до стягнення становить 3 552 грн. 00 коп.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп.

Враховуючи наведене та керуючись ст.185 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 211, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН - НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН - НОМЕР_3 ), додаткові витрати на утримання дитини на загальну суму 3 552 грн. (три тисячі п`ятсот п`ятдесят дві грн.) 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення додаткових витрат - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН - НОМЕР_2 ), на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім грн.) 00 коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал