ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/191/17
Провадження 6/362/95/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2021 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Берковської Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Збіглей Назара Володимировича про забезпечення позову, у заяві про поворот виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року по справі № 362/191/17,

в с т а н о в и в:

11.05.2021 року представник ОСОБА_1 - адвоката Збіглей Н.В. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у заяві про поворот виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року по справі № 362/191/17, якій просив накласти арешт на земельну ділянку площею 1,963 га, що розташована на території Глевахівської селищної ради Фастівського району, Київської області, кадастровий номер земельної ділянки :03:007:0121, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що на момент звернення 13.04.2021 року із заявою про поворот виконання рішення Васильківського муськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року по справі № 362/191/17, згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка наведена в інформаційній довідці № 252435711 від 13.04.2021 року власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:007:012174, що належить ОСОБА_1 , зазначена громадянка ОСОБА_2 .

Тобто, 31.03.2021 року право власності очевидно в незаконний спосіб було перереєстровано на третю особу, з якою заявник не укладав жодних правочинів, щодо відчуження його майна і т.д. на підставі підробленого рішення Глевахівської селищної ради від, начебто 2009 року, оскільки земельна ділянка в такій конфігурації та формі почала існувати як об`єкт цивільних прав лише з 2014 року. Відповідь на адвокатський запит Глевахівської селищної ради від 19.04.2021 року № 795/02-22, що жодного рішення №94-29-V від 07.05.2009 р., яке слугувало підставою пере реєстрування земельної ділянки заявника приймалося, то дозвіл на розробку проекту землеустрою громадянки ОСОБА_2 не надавався. Відповідно до відповіді на адвокатський запит ГУ Держгеокадастру у Київській області від 16.04.2021 року №29-10-0.331-4255/2-21 підтверджено відомості, що державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :03:007:012174, згідно даних НКС ДЗК, відбулася 03.04.2014 р. вказані обставини, щодо шахрайських дій з майном заявника, вже є предметом кримінального провадження №0000095 від 15.04.2021 р. під процесуальним керівництвом Київської обласної прокуратури.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна що об`єкта нерухомого майна власником земельної ділянки є ОСОБА_1 .

Оскільки невжиття заходів щодо забезпечення позову, може утруднювати чи зробити неможливим виконання рішення суду, з метою забезпечення вважає необхідним накладення арешту із забороною відчуження, внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту на вказану земельну ділянку.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вивчивши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали заяви, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 8 ст. 444 ЦПК України при вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Відповідно до частин третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Із заяви вбачається, що право власності очевидно в незаконний спосіб було перереєстровано на третю особу громадянку ОСОБА_2 , яка як вбачається із матеріалів заяви ні є стороною розгляду заяви та цивільної справи 362/191/17.

Крім того, як вбачається із ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2017 року, яка наявна в матеріалах цивільної справи 362/191/17 судом було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 1.963 га, що розташована у військовому містечку №11 в місті Василькові Київської області, та кадастровий № :03:007:0121, який судом не скасований.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 (справа № 826/8556/17), від 25.04.2019 (справа № 826/10936/18).

Враховуючи викладене те, що заява про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується на припущеннях заявника і при цьому ним недостатньо обґрунтовано належним чином необхідності вжиття заходів забезпечення позову, які були вжиті судом в межах цивільної справи 362/191/17 та який судом не скасований, не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України доказу в підтвердження фактів імовірності утруднення виконання або неможливості виконання повороту рішення суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів, які досі наявні, суд дійшов висновку про відхилення заяви про забезпечення позову в порядку ч. 8 ст. 444 ЦПК України

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 76-78, 247, 260, 353, 354, 444 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , адвоката Збіглей Назара Володимировича про забезпечення позову у заяві про поворот виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року по справі № 362/191/17 - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Текст ухвали виготовлено 14.05.2021 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко