Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
2-3145/10: Цивільні справи (до 01.01.2019); В порядку ЦПК України; Скарги на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, що розглядаються в порядку цивільного судочинства.
Надіслано судом: 01.12.2022. Зареєстровано: 02.12.2022. Забезпечено надання загального доступу: 02.12.2022.
Дата набрання законної сили: 21.03.2021
Номер судового провадження: 4-с/758/99/21
Справа № 2-3145/10
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Жванко О.Є., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця з підготовки довідки-розрахунку № 47119452/2 від 20.11.2018 року щодо заборгованості за аліментами, -

У С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - заявник) в особі свого представника звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця з підготовки довідки-розрахунку № 47119452/2 від 20.11.2018 року, щодо заборгованості за аліментами.

В обґрунтування скарги зазначив, що в провадженні Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі за текстом - Подільський РВ ДВС у м. Києві) знаходиться виконавче провадження за виконавчим листом № 2-3145 від 15.10.2010р., виданим Подільським районним судом м. Києва, про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.04.2010 року до повноліття дитини.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.02.2021 року було задоволено клопотання представника заявника про витребування доказів, витребувано у Подільського РВ ДВС у м. Києві належним чином завірену копію виконавчого провадження № 47119452;

Представник заявника подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та за відсутності заявника.

Представник Подільського РВ ДВС у м. Києві та стягувач в судове засідання 05.03.2021 року не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

На виконанні у Подільського РВ ДВС у м. Києві знаходиться виконавчий лист № 2-3145 від 15.10.2010р., виданий Подільським районним судом м. Києва, про стягнення з заявника на користь стягувача аліментів на утримання дитини з усіх видів заробітку в розмірі 1/4 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.04.2010 року до повноліття дитини. 12.09.2018 року постановою старшого державного виконавця Подільського РВ ДВС у м. Києві Бабенко О.О. накладено на заявника штраф у розмірі 50% від суми боргу 149 582,04 грн, що складає 74 791,02 грн (а.с. 9).

20.11.2018 року старшим державним виконавцем Подільського РВ ДВС у м. Києві Бабенко О.О. складено довідку-розрахунок № 47119452/2 від 20.11.2018 року, згідно якої загальна сума заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням вже сплачених аліментів станом на 31.10.2018 року складає 101 069,78грн. (а.с. 5-8).

Не погоджуючись із розрахунком заборгованості, заявник звернувся до Подільського РВ ДВС у м. Києві із заявою про перерахування заборгованості та скасування штрафу (а.с. 10). До заяви долучено відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с. 11) та довідка про доходи з місця роботи заявника (а.с. 12).

Перевіряючи твердження представника заявника, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, необхідно розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. 3 ст. 451 ЦПК України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» ,примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом.

Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (надалі за текстом - СК України).

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч. ч. 1, 3 ст. 195 СК України).

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.

У п. 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 зазначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 СК України.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч. 3 ст. 195 СК України).

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Заявник є боржником у виконавчому провадженні № 47119452 за виконавчим листом № 2-3145 від 15.10.2010 року, виданим Подільським районним судом м. Києва, про стягнення з нього аліментів на утримання дитини з усіх видів заробітку в розмірі 1/4 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.04.2010 року до повноліття дитини.

У матеріалах справи та виконавчого провадження є розрахунок заборгованості заявника зі сплати аліментів.

Так, розрахунок заборгованості, проведений державним виконавцем Бабаенко О.О., встановлює загальну заборгованість заявника зі сплати аліментів за період часу з 12.04.2010 року по час її складання в розмірі 101 069,78грн.

Не зважаючи на те, що заявник надав державному виконавцю достовірні та достатні відомості про його працевлаштування, отримані за весь період заборгованості доходи, та просив провести перерахунок заборгованості, його так і не було проведено.

Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків та довідки про доходи з місця роботи заявника, з І кварталу 2010 року по листопад 2018 року останній отримав дохід в сумі 133 190,40 грн., таким чином, 1/4 від вказаної суми складає 33 297,60 грн.

Статтею 5 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Зі змісту оскаржуваної довідки - розрахунку вбачається, що державний виконавець Бабенко О.О. визначає розмір заборгованості, виходячи з обов`язку заявника сплачувати не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.04.2010 року. З огляду на положення ст. 5 ЦК України, такий розрахунок є помилковим, оскільки збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину з 30 % до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відбулось на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності лише з 28.08.2018 року.

Статтею 5 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, розрахунок заборгованості до 28.08.2018 року мав проводитись з використанням вартісної величини 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку як мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину.

Виходячи з викладеного, мінімальний гарантований розмір аліментів за період з 12.04.2010 року до 01.11.2018 року становить 40 759,10 грн.

Враховуючи те, що 1/4 частина доходу заявника за час нарахування аліментів є меншою за мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину за той же період, для розрахунку заборгованості має використовуватись сума 40 759,10 грн.

Згідно довідки-розрахунку № 47119452/2 від 20.11.2018 року, заявником сплачено аліменти в сумі 29 350,00 грн. Таким чином, сума заборгованості зі сплати аліментів становить 11 409,10 грн (40759,10-29 350,00).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що довідка - розрахунок № 47119452/2 від 20.11.2018 року, складена старшим державним виконавцем Подільського РВ ДВС у м. Києві Бабенко О.О. з порушенням вимог закону, а тому її слід визнати протиправною та скасувати.

Відповідно до абз.3 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, може бути застосовано 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Беручи до уваги те, що, розмір заборгованості не обґрунтовано належними та достатніми доказами, довідка-розрахунок заборгованості складена з порушенням вимог закону та підлягає скасуванню, суд приходить до висновку про те, що підстави для накладення на заявника штрафу у розмірі 50% від суми боргу відсутні, а отже, постанову старшого державного виконавця Подільського РВ ДВС у м. Києві Бабенко О.О. від 12.09.2018 року, про накладення на заявника штрафу у розмірі 50% від суми боргу, що складає 74 791,02 грн. слід визнати протиправною та скасувати.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд, розглядаючи даний спір, вважає що вимоги скарги підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2881,50 грн., суд зазначає наступне.

Частиною першої статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Враховуючи практику Верховного суду у справі № 910/15944/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді.

Згідно з частиною 3 статті 141ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо така допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами.

Повноваження представника заявника на надання правової допомоги у даній справі, перелік послуг та розмір витрат підтверджуються договором про надання правової допомоги від № 001 від 03.01.2019 та додатком № 1 до нього, які містять детальний опис послуг, порядок обчислення їх вартості, порядок оплати (а.с. 13-15), актом приймання-передачі послуг від 10.01.2019 року (а.с. 16), квитанцією до прибуткового касового ордера № 001/19 від 10.01.2019р. про оплату послуг у розмірі 2 881,50 грн. (а.с. 17).

Враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь заявника витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 881,50 грн.

Статтею 452 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Керуючись ст. ст. 259 - 261, 447,448, 450-452 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця з підготовки довідки-розрахунку № 47119452/2 від 20.11.2018 року щодо заборгованості за аліментами - задовольнити частково;

Визнати протиправною та скасувати довідку-розрахунок №47119452/2 від 20.11.2018 року, складену старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві;

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 12.09.2018 року ВП №47119452 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50 % від суми боргу, що складає 74791 (сімдесят чотири тисячі сімсот дев`яносто одна) гривня 03 копійки;

У задоволенні решти вимог скарги - відмовити;

Стягнути з Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривня 50 копійок;

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України). У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали;

Повний текст Ухвали буде виготовлений протягом п`яти днів.

Суддя В.В.Гребенюк

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...