Справа №287/2068/19
Провадження №2/932/2386/20
У Х В А Л А

04.01.2021 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Лукінова К.С. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Є гроші» про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

З Олевського районного суду Житомирської області до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Є гроші» про визнання договору позики недійсним- для розгляду за підсудністю.

В прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

12.03.2020 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі було відкрито провадження, проте питання щодо звільнення позивача від сплати судового збору залишилося не вирішеним.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вважаю наступне.

Так, відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Так, на дату укладення договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №-279998 від 15.07.2019 року, стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» викладена в наступній редакції: цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, на момент укладення спірного договору, відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулюються спеціальним Законом України «Про споживче кредитування», а не Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з п.п. 1,7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.

Відповідно до п 1.3 договору про надання фінансового кредиту №-279998 від 15.07.2019 року, кредит надавався строком на 30 днів і позика має бути повернута до 13.08.2019 року.Також відповідно до п.1.1 даного договору позивачу було надано фінансовий кредит в розмірі 4000 грн., що станом на дату видачі кредиту є менше однієї мінімальної заробітної плати.

Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За змістом п. 22 ч. 1ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно змісту оскаржуваного договору №-279998 від 15.07.2019 року, метою його укладення було надання грошових коштів на умовах фінансового кредиту, тобто позивачу ОСОБА_1 було надано фінансовий, а не споживчий кредит і даний договір не є договором про надання споживчого кредиту.

Отже, між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія "Є гроші"» виник спір, який не стосується захисту прав споживача.

З урахуванням вище викладеного, вважаю, що даний спір не стосується захисту прав споживачів, а тому підстав для звільнення позивача від сплати судового збору не вбачаю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 6, 136, 258, 260, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя К.С. Лукінова