Постанова

Іменем України

19 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 159/3893/20

провадження № 61-4041св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - опорний навчальний заклад «Люблинецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу опорного навчального закладу «Люблинецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Люблинецької селищної ради на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області, у складі судді Панасюка С. Л., від 13 жовтня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Данилюк В. А., Бовчалюк З. А., Шевчук Л. Я., від 03 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до опорного навчального закладу «Люблинецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області (далі - ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів») про поновлення на роботі.

Позовна заява мотивована тим, що позивач із серпня 1980 року працювала на умовах безстрокового трудового договору на посаді вчителя біології в

ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів».

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 16 січня 2020 року № 463-IX «Про повну загальну середню освіту» (далі - Закон № 463-IX) набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з педагогічними працівниками державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, яким виплачується пенсія за віком, згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

До 1 липня 2020 року керівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти зобов`язані припинити безстрокові трудові договори з педагогічними працівниками таких закладів освіти, яким виплачується пенсія за віком, з одночасним укладенням з ними трудових договорів строком на один рік. У разі незгоди з продовженням трудових відносин на умовах строкового трудового договору педагогічні працівники, яким виплачується пенсія за віком, звільняються згідно з пунктом 9

частини першої статті 36 КЗпП України. Після закінчення строку трудового договору з такими педагогічними працівниками можуть укладатися строкові трудові договори відповідно до абзацу третього частини другої

статті 22 цього Закону.

Незважаючи на те, що вона не висловлювала свою незгоду із продовженням трудових відносин на умовах строкового трудового договору, відповідач

01 липня 2020 року звільнив її з роботи згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із відмовою укласти такий договір.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач просила суд визнати незаконним наказ № 50-к/тр від 01 липня 2020 року про звільнення з посади вчителя біології ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» та поновити її на роботі з 01 липня 2020 року на умовах строкового трудового договору з періодом роботи з 01 липня 2020 року по 30 червня 2021 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 13 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя біології ОНЗ «Люблинецька

ЗОШ І-ІІІ ступенів» з 02 липня 2020 року на умовах строкового трудового договору з періодом роботи з 01 липня 2020 року по 30 червня 2021 року. Рішення суду допущено до негайного виконання. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що підпункт 2 пункту 3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 463-ІХ передбачив для педагогічних працівників державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, яким виплачується пенсія за віком, гарантоване укладення трудового договору строком на один рік з одночасним припиненням безстрокового трудового договору.

Відповідач мав до 01 липня 2020 року видати наказ про звільнення

ОСОБА_1 за відсутності її згоди на укладення строкового трудового договору. Однак під час розгляду справи відповідачем не доведено незгода ОСОБА_1 з продовженням трудових відносин з ОНЗ «Люблинецька

ЗОШ І-ІІІ ступенів» на умовах трудового договору з 01 липня 2020 року строком на один рік.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 03 лютого 2021 рокуапеляційну скаргу ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів»залишено без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2020 року в даній справі - без змін..

Встановивши, що відповідач звільнивши ОСОБА_1 не дотримався вимог

підпункту 2 частини 3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 463-IX, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення позивача на посаді вчителя біології

ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

10 березня 2021 року ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2021 рокувідкрито касаційне провадження і витребувано матеріали вказаної цивільної справи із міськрайонного суду.

У червні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази.

Заявник вважає, що, ухвалюючи оскаржені судові рішення, суди попередніх інстанцій неправильно застосували вимоги статті 43 Конституції України, статей 21, 24 КЗпП України, статей 2, 6, 203, 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Стверджує, що звільнення позивача у зв`язку з ненаданням педагогічним працівником до 01 липня 2020 року відповідної письмової згоди на продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору відбулося у визначеному законом порядку, при цьому законні права та інтереси позивача не були порушені.

Наполягає, що строковий трудовий договір не може бути укладений без згоди працівника, якої ОСОБА_1 не надала

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив, в якому, вважала, що доводи касаційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій, а тому підстави для скасування рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2020 року та постанови Волинського апеляційного суду

від 03 лютого 2021 року відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 працювала на посаді вчителя біології ОНЗ «Люблинецька

ЗОШ І-ІІІ ступенів» на умовах безстрокового трудового договору.

Згідно повідомлення від 23 квітня 2020 року № 29, - ОНЗ «Люблинецька

ЗОШ І-ІІІ ступенів» запропоновано позивачу укласти з 01 липня 2020 року трудовий договір строком на один рік. Про згоду або відмову від пропозиції навчальний заклад просив повідомити заявою. Також ОСОБА_1 була попереджена, що якщо до 30 червня 2020 року вона не надасть письмової згоди, її буде звільнено у зв`язку з відмовою укласти строковий трудовий договір на підставі пункту 9 частини першої статті 36 КЗпП України та пункту 2 частини 3 розділу Х Закону № 463-IX.

У травні 2020 року ОСОБА_1 подала ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» заяву про надання відпустки з 01 липня по 26 серпня 2020 року.

Згідно акту, складеного 30 червня 2020 року комісією ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» у складі: заступника директора ОСОБА_2 , заступника директор Васковець С. М., педагог-організатор ОСОБА_3 , -

30 червня 2020 року педагогічні працівники, зокрема позивач ОСОБА_1 , були відсутні на роботі цілий день без попередження відсутності і без поважних причин з 08 год до 17 год.

Згідно акту, складеного 01 липня 2020 року комісією ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» у складі: директор Хвиць Р. П., заступника директора

Слісар В. М., заступника директор Васковець С. М., - 01 липня 2020 року педагогічні працівники, зокрема позивач ОСОБА_1 , були відсутні на роботі цілий день без попередження відсутності і без поважних причин

з 08 год до 17 год.

01 липня 2020 року комісією ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» складено акт про розгляд заяв вчителів-пенсіонерів, з якого вбачається, що станом

на 01 липня 2020 року заява ОСОБА_1 про згоду на укладення строкового трудового договору на 1 рік відсутня.

Наказом відповідача № 50-к/тр від 01 липня 2020 року було звільнено

ОСОБА_1 із займаної посади вчителя біології у зв`язку із відмовою укласти строковий трудовий договір, пункту 9 частини першої статті 36 КЗпП України, підпункт 2 пункту 3 розділу Х Закону № 463-IX, без вихідної допомоги.

Із травня 2020 року до дня звільнення позивачу адміністрацією

ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» примірник строкового трудового договору для підписання не надавався.

Позиція Верховного Суду

Згідно пунктів 3 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, або якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін та таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Правові, організаційні та економічні засади функціонування і розвитку системи загальної середньої освіти визначаються Законом № 463-IX.

Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 22 Закону № 463-IX педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років.

Підпунктом 2 пункту 3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону

№ 463-IX встановлено, що набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з педагогічними працівниками державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, яким виплачується пенсія за віком, згідно з пунктом 9 частини першої

статті 36 КЗпП України.

До 1 липня 2020 року керівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти зобов`язані припинити безстрокові трудові договори з педагогічними працівниками таких закладів освіти, яким виплачується пенсія за віком, з одночасним укладенням з ними трудових договорів строком на один рік. У разі незгоди з продовженням трудових відносин на умовах строкового трудового договору педагогічні працівники, яким виплачується пенсія за віком, звільняються згідно з пунктом 9

частини першої статті 36 КЗпП України. Після закінчення строку трудового договору з такими педагогічними працівниками можуть укладатися строкові трудові договори відповідно до абзацу третього частини другої статті 22 цього Закону.

Тлумачення положень підпункту 2 пункту 3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 463-IX дає дійти висновку, що керівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти до 1 липня 2020 року зобов`язані укласти з педагогічними працівниками таких закладів освіти, яким виплачується пенсія за віком, строкові трудові договори за згодою останніх.

Згода на продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору (контракту) може бути надана у будь-якій формі.

У випадку згоди педагогічного працівника, який є одержувачем пенсії за віком, на продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору (контракту) такий працівник не може бути звільнений на підставі пункту 9 частини першої статті 36 КЗпП України

При цьому, керівник закладу освіти, за наявності сумнівів у наданні

ОСОБА_1 згоди на укладення строкового договору чи її суперечливої поведінки, не був позбавлений можливості до 01 липня 2020 року надати позивачу для підписання строковий трудовий договір (контракт).

Підписання працівником до 01 липня 2020 року строкового трудового договору (контракту) було б достатнім свідченням його згоди продовжувати трудові відносини на умовах строкового трудового договору.

Встановивши, що до 01 липня 2020 року ОСОБА_1 не повідомила відповідача про незгоду із укладенням строкового трудового договору, а примірник строкового трудового договору їй для підписання не надавався, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про недодержання ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» процедури звільнення позивача в порядку виконання підпункту 2 пункту 3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 463-IX, що є підставою для її поновлення на попередній посаді.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що звернення ОСОБА_1 до адміністрації навчального закладу із заявою про надання їй відпустки строком 56 календарних днів починаючи з 01 липня 2020 року могло бути одним із свідчень того, що позивач мала намір продовжити трудові відносини з ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів».

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення справи, а переважно зводяться до невірного тлумачення заявником норм матеріального права, необхідності переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду, оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, ухвалили судові рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу опорного навчального закладу «Люблинецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Люблинецької селищної ради залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 13 жовтня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду

від 03 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. В. Білоконь О. М. Осіян