Справа № 203/4668/20
Провадження № 2/0203/387/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Єдаменко С.В.,

при секретарі - Пилипенко А.С.,

за участю представника позивачки - адвоката Гудій І.О.

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Аракелової А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів -

встановив:

18 грудня 2020 року позивачка звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 14 грудня 2018 р. зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони з відповідачем мають спільну малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. 05 грудня 2020 року відповідач остаточно перестав спільно проживати з позивачкою та їхньою дитиною, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутись з позовом про стягнення аліментів. Позивачка просила стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі - 3 000 грн. щомісячно на утримання дитини та 2 000 грн. щомісячно на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Також просила стягнути витрату на оплату правової допомоги (а.с. а.с. 1 - 8).

Після надходження відповіді з адресно-довідкового підрозділу ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 січня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі і призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом представників сторін (а.с. а.с. 30 - 31).

В судове засідання 09 лютого 2021 року з`явились позивачка, відповідач та його представник. За клопотанням позивачки було відкладено розгляд справи для надання можливості ознайомитись з відзивом (а.с. 52).

Відповідачем в судовому засіданні 09 лютого 2021 року було подано відзив на позов, в якому він позовні вимоги визнав частково, пояснював, що ним сплачуються аліменти на утримання дитини позичаючи з 2020 року. Щодо стягнення необхідних витрат на дитину то в цій частині позивачкою не зазначені, які саме витрати вона має понести чи понесла враховуючи стан здоров`я дитини. Щодо визначення розміру в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. то позивачем не доведено, що саме такий розмір необхідний для забезпечення рівності батьків на утримання дитини. Твердження позивачки про те, що відповідач отримує дохід в розмірі 15 000 грн., не підтверджуються жодним доказом, на даний час він працює на посаді виконроба в ТОВ «Будівельна компанія «Домінанта» та отримує заробітну плату в розмірі 6200 грн. Щодо наявності у нього нового автомобіля, то вказаний транспортний засіб було придбано замість старого автомобіля, який був придбаний до шлюбу, крім того, підприємство в якому він працює компенсує витрати на обслуговування належного відповідачу автомобіля. Також, позивачем не було вказано, що вона працює у фінансовій компанії та отримує дохід, який значно перевищує дохід відповідача, крім того, позивачка також має автомобіль, який необхідно утримувати, що свідчить про наявність у неї коштів. З 05 грудня 2020 року відповідач мекає разом із своє матір`ю, та розподіляє витрати на утримання її житла. Щодо витрат на юридичні послуги, то чинне законодавство не передбачає стягнення збитків за надання правової допомоги у вигляді юридичних послуг. Зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини його заробітку. Щодо сплати аліментів на позивачку вказав, що має змогу сплачувати аліменти у твердій грошовій формі у розмірі 500 грн. За цих обставин просив задовольнити позов частково. (а.с. а.с. 35 - 40).

Також відповідачем було подано докази на підтвердження своїх доводів (а.с. а.с. 41 - 49).

22 лютого 2021 року через канцелярію Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка вказувала, що матір відповідача є працездатною особою, яка наразі працює в комунальному закладі, також проживання відповідача із матір`ю не може свідчити про скрутне матеріальне становище, оскільки будинок в якому він проживає сягає 300 кв.м. Щодо заявленого розміру аліментів на дитину пояснила, що дитина потребує придбання іграшок, розвиваючих занять та вітамінних комплексів, розмір яких становить не менш ніж 1000 грн. на місяць, щомісячно витрати на придбання одягу та взуття на дитину становлять не менш як 1000 грн., також оплачуються витрати на проживання (комунальні послуги) спільної дитини, крім цього розмір щомісячних витрат на харчування становить 3 000 грн. Дитина також потребує щорічного оздоровчого відпочинку, що також вартує додаткових витрат. Рекомендований законодавством розмір аліментів на відповідну дитину становить 1921 грн. За цих обставин позивачка вважає, що розмір аліментів на дитину має були визначений в розмірі 3 000 грн. Твердження відповідача про те, що позивачка працює не підтверджуються жодними доказами, та не спростовує обов`язку утримання її до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачка наразі перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та не має місця роботи. Кошти на утримання дитини надаюся батьками позивачки. За цих обставин позивачка вважає, що відповідач має змогу надавати грошове утримання її в розмірі 2 000 грн. Щодо витрат на правовому допомогу, то між нею та центром правової допомоги було укладено договір у відповідності до якого позиваці були надані послуги по складанню позову, за які позивачкою були сплачені відповідні кошти. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с. а.с. 54 - 57).

До відповіді на відзив позивачкою було подано додаткові докази у справі (а.с. а.с. 60 - 99).

В судовому засіданні 22 лютого 2021 року було долучено додаткові докази та оголошено перерву за клопотанням сторін (а.с. а.с. 109 - 110).

18 березня 2021 року через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення, в яких він зазначив, що розмір пенсійного забезпечення його матерії є недостатнім для її достатнього життєвого рівня. Щодо розміру будинку площею 300 кв.м. то вказані обставини не відповідають дійсності, у власності матері відповідача знаходиться квартири загальною площею 75,5 кв.м. Відповідач вказував, що позивачка не довела достатність заробітку платника аліментів для сплати аліментів в розмірі, заявленому нею в позовній заяві. Щодо розрахунку витрат на дитину вказав, що надані позивачкою докази підтверджують не лише витрати на дитину а й містять витрати на придбання інших речей, таких як цигарки, що явно були придбані не для дитини, та продукти харчування, які дітям до трьох років не рекомендовано. Посилання позивачки на визначення аліментів в розмірі 3000 грн. з урахуванням оздоровчих путівок, витрат на лікарів, лікарських препаратів не є предметом розгляду даної справи, адже вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину позовна заява не містить. Щодо тверджень, що відповідач має змогу надавати позивачці допомогу у вигляді 2 000 грн., то такі твердження спростовуються довідкою про заробітну плату відповідача. Питання стягнення витрат на правову допомогу, які понесла позивач не можуть бути включені до судових витрат, оскільки вказані послуги були надані не адвокатом. Звертав увагу, що він виконує обов`язок щодо утримання свого сина за весь час з дня його народження і буде його утримувати й подальшому. Зазначав, що не має власного житла, змушений сплачувати кредити. (а.с. а.с. 122 - 125).

Також, відповідачем було надано додаткові докази у справі (а.с. а.с. 126 - 139).

В судовому засіданні 18 березня 2021 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивачки (а.с. 144).

В судовому засіданні 06 квітня 2021 року було задоволено клопотання про допит відповідача в якості свідка та відкладено розгляд справи за клопотанням представника позивачки (а.с. 146).

В засіданні 23 квітня 2021 року розпочато розгляд справи по суті.

Позивачка в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити з мотивів, зазначених в позові. Підтвердила, що інколи має додатковий дохід.

Представник позивачки підтримала позов.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково.

Представник відповідача погоджувалась з доводами відповідача, просила задовольнити позовні вимоги частково.

Відповідач, допитаний в судовому засіданні в якості свідка пояснив, що раніше він мав більший дохід ніж зараз, одержував близько 15 тис. грн. на місяць, зараз його дохід зменшився, тим не менше він регулярно перераховує кошти на утримання сина. Вказав, що позивачка зараз працює на тому самому підприємстві, де вона працювала до народження дитини, він регулярно бачить її автомобіль на закритій території цього підприємства.

В судовому засіданні було оголошено перерву (а.с. 152).

В судовому засіданні 12 травня 2021 року розгляд справи було завершено.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Сторони перебували в шлюбі з 14 лютого 2018 року, зареєстрованому Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 59, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 15).

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року у цивільній справі № 203/4649/20 вказаний шлюб було розірвано.

Сторони мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 07 серпня 2018 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1597 (а.с. 16).

Дитина проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 1216 від 15 лютого 2021 року, актом, складеним мешканцями ОСББ «Олександра Поля 96-В» від 10 грудня 2020 року і не заперечувалось сторонами в судовому засіданні (а.с. а.с. 17, 105).

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1 - 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.2 ст.3, ст.4, ст.5 Конвенції про права дитини 20.11.1989 року, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією праві робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Заперечення відповідача проти призначення аліментів у твердій грошовій сумі не можуть бути взяті до уваги з огляду на наступне.

Як зазначено у правовій позиції Верховного суду, висловленій у постановах Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у цивільній справі № 490/4522/16-ц, а також у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у цивільній справі № 759/10277/18: «колегія суддів Верховного Суду погоджується із доводами касаційної скарги, що апеляційний суд, змінивши спосіб присудження аліментів, вийшов за межі позовних вимог та розглянув вимогу, що не була предметом розгляду у суді першої інстанції. При цьому апеляційним судом порушено положення частини третьої статті 181 СК України, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.»

Враховуючи, що Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а також зважаючи на вказану вище правову позицію Верховного суду, суд не має повноважень вийти за межі позовних вимог і змінити спосіб стягнення аліментів всупереч позовним вимогам позивачки, яка просить стягувати їх в твердій грошовій сумі, визначивши їх у частці від доходу відповідача, які про це просить відповідач у своєму відзиві.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З урахуванням зазначених вище обставин та наведених положень законодавства, враховуючи, що відповідач є здоровим та працездатним, інших осіб, крім спільної з позивачкою дитини, на утриманні не має, суд приходить до висновку, що відповідач здатний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини.

Надані позивачкою доводи не свідчать про наявність підстав для визначення аліментів у заявленому неї розмірі, а також матеріальної спроможності відповідача сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Крім того, не було надано доказів наявності у відповідача нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав чи здійснення ним істотних витрат. Разом з тим, суд враховує пояснення відповідача щодо його попередньої участі в утриманні дитини, наявність у нього автомобіля. Суд також враховує, що відповідачем фактично сплачені кошти на утримання сина в розмірі 2 000 грн. за грудень 2020 року, 2 040 грн. за січень 2021 року, 1 550 грн. за січень 2021 року (а.с. 43). Вказану обставину підтвердила в судовому засіданні позивачка.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 2 000 грн. щомісячно.

В зв`язку з вищенаведеним, враховуючи спільний обов`язок батьків щодо утримання дитини, розмір встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, матеріальне становище відповідача, заявлені позивачкою вимоги про визначення аліментів в твердій грошовій сумі, зважаючи на часткове визнання позову відповідачем та враховуючи вже сплачені ним в рахунок аліментів грошові кошти, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн., щомісячно.

При вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини суд виходить з наступного.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, також і в разі розірвання шлюбу, що передбачено ч. ч. 4, 6 ст. 84 СК України.

Одночасно суд зважає на положення ч. 2 ст. 84 та ч. 2 ст. 85 СК України, які є спеціальними до виниклих між сторонами за цим позовом правовідносин, та відповідно до закону в даному випадку право на утримання не залежить від того, чи працює особа, та від її матеріального стану. При ухваленні рішення для суду є визначальним те, що дитина не досягла трьох років, дитина мешкає разом із матір`ю, та матір дитини нею опікується.

Вирішуючи спір про розмір аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, суд виходить з положень ч.1 ст.80 СК України, які передбачають можливість присудження за рішенням аліментів одному з подружжя у твердій грошовій формі, та враховує матеріальне становище платника аліментів, який має постійну роботу та сталий дохід, стан здоров`я платника аліментів, що є задовільним, матеріальне становище одержувача аліментів (позивача), яка має часткову зайнятість. У зв`язку з цим відповідач, з огляду на розмір його доходу та аліментних зобов`язань по утриманню дитини, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в твердій грошовій сумі в розмірі 1/2 частини від прожиткового мінімуму для працездатної особи, що складає 1 135 грн. щомісячно.

В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 908 грн. 00 грн.

Вимоги позивачки про стягнення з відповідача витрат на оплату правової допомоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Позивачкою надано суду договір № К-061 від 08 грудня 2020 року з ТОВ «Дніпропетровський центр правової допомоги населенню», яке не є адвокатським об`єднанням. З наданих позивачкою документів не вбачається, що допомога за цим договором надавалась їй саме адвокатом. Натомість в судових засіданнях представництво інтересів позивачки здійснювалось адвокатом Гудій І.О., яка в ордері серії АЕ № 1056025, згідно якого вона діяла в суді від імені позивачки, зазначила як підставу для видачі ордеру договір від 16 лютого 2021 року. При цьому, вимог про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката Гудій І.О. позивачка не заявляла.

У зв`язку з викладеним витрати позивачки на правову допомогу відшкодуванню не підлягають.

Відповідачем не заявлялись вимоги про відшкодуванню йому витрат на оплату правової допомоги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 80, 84, 85, 180, 181, 182, 185, 191 СК України, ст.ст. 4, 10, 141, 247, 264, 268, 430 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання малолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. щомісячно починаючи з 18 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання дружини за час догляду нею за малолітньою дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 135 (Одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 18 грудня 2020 року і до досягнення дитиною трирічного віку.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір 908 (Дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.

Повний тест рішення складено 17.05.2021 року.

Суддя С.В. Єдаменко