ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8666/21
провадження № 2-о/753/312/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р. суддя Дарницького районного суд м. Києва Трусова Т.О., вивчивши справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство юстиції України, про встановлення факту що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , заявник) в особі представника ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що відносно нього не застосовуються обмеження, визначені Законом України «Про очищення влади» (далі - Закон № 1682-VII).

На обґрунтування заяви вказав, що не включений уповноваженими особами Міністерство юстиції України до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону № 1682-VII, проте посада, яку він обіймав в період з 21.11. по 16.12.2013, віднесена до посад, до яких можуть бути застосовані обмежувальні заходи відповідно до цього Закону.

Заявник посилається на те, що через правову невизначеність щодо порядку та процедури застосування положень Закону № 1682-VII, непередбачуваність відповідних наслідків та тривалість провадження у Конституційному Суді України у нього виникла необхідність у встановленні даного факту в судовому порядку.

За результатами вивчення заяви та доданих до неї документів суд встановив, що у відкритті провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Порядок розгляду судом справ окремого провадження визначено нормами розділу IV ЦПК України.

Відповідно до положень частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності чи відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина третя статті 294 ЦПК України).

Згідно зі статтею 315 цього Кодексу суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Вимоги до змісту та форми заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначені статтею 318 ЦПК України.

Згідно положень цієї процесуальної норми у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

За положеннями статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частина перша статті 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічна норма міститься у статті 15 ЦК України.

Відповідно до статті 19 ЦПК України, яка визначає компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ, у порядку цивільного судочинства розглядаються справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як убачається зі змісту заявлених вимог, заявник взагалі не посилається на те, які особисті чи майнові права виникнуть, зміняться або припиняться особисто у нього у разі задоволення даної заяви, при цьому вважає Закон України «Про очищення влади» таким, що відповідає Конституції України та порушує статті 6, 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Водночас єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, до повноважень якого зокрема відноситься вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України (статті 147, 150 Конституції України).

Отже аналізуючи предмет заяви ОСОБА_1 , її обґрунтування та наведені законодавчі норми в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені останнім вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Незважаючи на те, що при відсутності спору про право (на цій обставині наполягає заявник) процесуальне законодавство не визначає юрисдикційну належність такої заяви, суд вважає, що відкриття провадження за даною заявою буде суперечити завданням цивільного судочинства та принципу верховенства права, оскільки загальний суд не може перебирати на себе функції органу конституційної юрисдикції.

Якщо ж метою подання даної заяви є захист прав, свобод та інтересів заявника від порушень з боку суб`єкта владних повноважень при прийнятті заявника на публічну службу, то такий спір має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, що передбачено пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

У випадку застосування в остаточному судовому рішенні щодо заявника закону, який він вважає неконституційним, стаття 151-1 Конституції України передбачає можливість подання до Конституційного Суду конституційної скарги.

Частиною 9 статті 10 ЦПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За приписами частини четвертої статті 315 цього Кодексу суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

За наведених вище підстав заява не може бути призначена до розгляду, а тому суд із застосуванням аналогії закону та аналогії прававбачає підстави для відмови у відкриття провадження за даною заявою.

Керуючись статтями 2, 10, частиною четвертою статті 315, пунктом першим частини першої статті 186, статтями 259, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство юстиції України, про встановлення факту що має юридичне значення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: