МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-3076/10
Провадження № 22-ц/812/667/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Яворської Ж.М.

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі - ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Кузьменка В.В. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника- ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., в якій просив поновити пропущений строк, визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. від 20.03.2020 року про відкриття виконавчого провадження 61619162 з виконання виконавчого напису №9076 від 06.10.2009 року; постанову від 20.03.2020 року про відкриття виконавчого провадження 61618448 з виконання виконавчого листа по справі №2-3076/2010, виданого 27.07.2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва; постанову від 20.03.2020 року про арешт всього рухомого майна, що належить ОСОБА_1 , постанову від 20.03.2020 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 612431,20 гривень, а також визнати неправомірними дії приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., що полягають у подані заяви на реалізацію арештованого майна до ДП «СЕТАМ», а саме житлового будинку АДРЕСА_1 .

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у справі №2-3076/2010 позов ПАТ «ОТП БАНК» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором у розмірі 554935,64 грн, 1700 грн держмита і витрати на ІТЗ у сумі 120,00грн.

06.10.2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис зареєстрований у реєстрі №9076, за яким: звернуто стягнення на нерухоме майно - житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , РПВН 10303147, що належить на праві власності ОСОБА_1 . Зазначене майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 07.04.2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В. за реєстровим №1856, передане в іпотеку ПАТ «ОТП БАНК», яке є правонаступником ЗАТ «ОТП БАНК», строк платежу за яким настав 19.06.2009р. Залишок заборгованості за кредитом - 66 814,56 доларів США; сума відсотків за користування кредитом за період з 16.06.2009р. по 14.08.2009р. 854,87 доларів США; сума пені за прострочення виконання зобов`язань за період з 16.06.2009 р. по 4.08.2009 р.- 1206,12грн. Штрафні санкції - 100,00 грн., всього становить 67669,43 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.10.2009р. (1дол. США - 8,01грн.) становить 542031,13 та 1306,12грн., а всього у гривневому еквіваленті 543338,25 грн.

27.08.2020 року дружина ОСОБА_1 , отримала лист з ДП «СЕТАМ», з відомостями щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів: реєстраційний номер лота 438684, відомості про предмет іпотеки - Житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 69,10кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; день та час проведення електронних торгів - 14 вересня 2020р. о 09-00; початкова ціна продажу майна - 530900,00грн.

02.09.2020 року представник боржника ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, з яких стало відомо, що 20.03.2020р. до приватного виконавця Виконавчого округа Миколаївської області Куліченко Д.О. з заявами про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. № 9076 від 06.10.2009р. та виконавчого листа по справі №2-3076/2010, виданого 27.07.2010р. Заводським районним судом м. Миколаєва, звернувся представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Корець Ю.О.

20.03.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округа Миколаївської області Куліченком Д.О. було відкрито виконавче провадження №61619162 з виконання виконавчого напису №9076 від 06.10.2009р. та виконавче провадження №61618448 з виконання виконавчого листа по справі №2-3076/2010, виданого 27.07.2010року Заводським районним судом м. Миколаєва.

20.03.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округа Миколаївської області Куліченко Д.О. було прийнято постанову про об`єднання виконавчих проваджень №61618448 та №61619162 у зведене виконавче провадження № 61619278.

Крім того, 20.03.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округа Миколаївської області Куліченко Д.О. було прийнято постанову про арешт рухомого та нерухомого майна в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця в розмірі 74436,37 USD та 613867,94 грн.

21.03.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округа Миколаївської області Куліченко Д.О. було направлено рекомендованим відправлення №487 з описом вкладеного: дві постанови про відкриття виконавчих проваджень, дві постанови про стягнення основної винагороди, вимога приватного виконавця, постанови про арешт коштів та майна, постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене провадження. Даний лист боржник не отримував, так як 11.03.2020р. виїхав за межі України, та у зв`язку з введеним карантином до сих пір перебуває за кордоном.

12.05.2020 року приватний виконавець Куліченко Д.О. виніс постанову в межах зведеного виконавчого провадження про опис та арешт майна боржника, якою описав та наклав арешт на житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 69,10кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В постанові зазначив, що доступ до будинку не надано. Боржник вимог не отримує. Відповідальним зберігачем арештованого майна призначено ОСОБА_3 . Виконавчі дії проведені в присутності понятих ОСОБА_4 та ОСОБА_5

13.05.2020 року приватний виконавець Куліченко Д.О., направив ОСОБА_1 рекомендованим відправленням повідомлення №2640 від 12.05.2020 року про узгодження вартості арештованого майна та постанову про опис та арешт майна.

Не отримавши відповіді від боржника про узгодження вартості арештованого майна відповідно до ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», постановою від 26.05.2020 року призначив суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

12.08.2020р. приватний виконавець Куліченко Д.О. отримав «Звіт про оцінку» від 16.06.2020р. та направив ОСОБА_1 рекомендованим відправленням повідомлення про результати оцінки арештованого майна.

Проте, жодного листа від приватного виконавця Куліченко Д.О., боржник ОСОБА_1 не отримував, так як весь цей час та до теперішнього часу перебуває за межами України. Тому вважає такі дії приватного виконавця незаконними.

Крім того, вказує, що до заяви про відкриття виконавчого провадження на підставі рішення суду, згідно додатків до заяви, додано виконавчий лист №2-3076/2010 виданий 27.07.2010 р.

Матеріали виконавчого провадження містять оригінал виконавчого листа №2- 3076/2010 від 27.07.2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва на зворотній стороні якого є відмітка про відмову згідно п.8 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» від 07.06.11р. та два штампа про завершення виконавчих проваджень. Перший штамп про завершення виконавчого провадження датований 20.06.14р., а другий штамп про завершення виконавчого провадження датований 07.11.16(8)?, але зазначена дата містить видиму для неозброєного ока підробку, а саме 2016р. змінено на 2018р.

Що стосується відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом № 9076 від 06.10.2010р., то відповідно до ст.91 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення. Поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого напису здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». У матеріалах виконавчого провадження відсутня будь яка інформація про надання виконавчого напису до виконання, його повернення або інші відомості.

Таким чином, стягувач пропустив встановлений для пред`явлення виконавчих документів строк, який був встановлений на дату 07.11.2019р. (звернувся 20.03.2020р.) і шляхом підробки виконавчого листа змінив дату, від якої проводиться підрахунок 3- річного строку. Також, вважає, що стягувач пропустив строк для пред`явлення виконавчого напису, так як виконавчий напис було вчинено 06.10.2010 року.

З огляду на приписи зазначених норм матеріального права, приватний виконавець, враховуючи, що пропущено строк на пред`явлення виконавчих документів, повинен був повернути виконавчі документи стягувачу.

Також вважає, що в порушення вимог Закону приватний виконавець своєю постановою від 20.03.2020р. наклав арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням винагороди виконавця 74436,37 USD та 613867,94 грн. Зазначена сума не відповідає дійсності.

Також в Постанові про опис та арешт майна від 12.05.2020р., виконавець описав житловий будинок з надвірними спорудами (кількість кімнат, площу, характеристику будинку та інші), але в той же час в постанові зазначив, що боржник не надав доступу до квартири.

Таким чином, виникають сумніви в достовірності опису житлового будинку, яку провів виконавець з дійсним планом житлового будинку, так як у житловий будинок не заходив та не бачив його.

Тому зазначені постанови виконавця є незаконними, так як не відповідають дійсності та порушують права боржника, а виконавець перевищив свої обов`язки.

Крім того, вважає, що наявні порушення вимог Закону про мораторій, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140кв. м для квартири та 250кв. м для житлового будинку.

На зворотній частині виконавчого листа №2-3076/2010, що виданий 27.07.2010 року 3аводським районним судом м. Миколаєва, зазначено підстави, з яких було в останнє закінчено виконавче провадження, а саме 07.11.2016 року на підставі п.9 ч. 1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

П.9 ч. 1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Таким чином приватному виконавцю ОСОБА_6 достовірно було відомо, що зазначений житловий будинок підпадає під дію законодавства про мораторій, але він умисно, в порушення зазначених вимог, повторно наклав на житловий будинок арешт та подав заявку на реалізацію арештованого майна.

Також вказує, що боржник повинен бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження та про дату та місце проведення виконавчих дії, а державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Щодо пропуску строку на подачу скарги, то вказує, що боржник лише 27.08.2020 року дізнався про проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ», 02.09.2020 року представник боржника ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та повідомив боржника про існування зведеного виконавчого провадження, накладання арешту на рухоме та не рухоме майно, опис та арешт майна, яке належить боржнику, призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому проваджені, складення та направлення заявку на реалізацію арештованого нерухомого майна на електронних торгах до ДП «СЕТАМ».

Жодного поштового повідомлення від виконавця боржник не отримував. Боржник з 11.03.2020 року перебуває за межами України, тобто ще до відкриття виконавчого провадження. Тому вважає, що строки на подачу скарги на дії приватного виконавця Куліченко Д.О. пропущено з поважних причин.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2020 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., стягувач по справі товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

Поновлено строк боржнику ОСОБА_1 на подачу скарги на дії приватного виконавця.

Визнані неправомірними та скасовані: постанова приватного виконавця Виконавчого округа Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича від 20.03.2020 року про відкриття виконавчого провадження 61619162 з виконання виконавчого напису №9076 від 06.10.2009р.;

постанова приватного виконавця Виконавчого округа Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича від 20.03.2020 року про відкриття виконавчого провадження 61618448 з виконання виконавчого листа по справі № 2-3076/2010 виданого 27.07.2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва;

постанова приватного виконавця Виконавчого округа Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича від 20.03.2020 року про арешт всього рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 ;

постанова приватного виконавця Виконавчого округа Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича від 20.03.2020 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 612431,20 гривень;

а також визнано неправомірними дії приватного виконавця Виконавчого округа Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича, що полягають у подані заяви на реалізацію арештованого майна до ДП «СЕТАМ», а саме житлового будинку АДРЕСА_1 .

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник не визнали доводи апеляційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», просили залишити її без задоволення.

Приватний виконавець Куліченко Д.О. в попередньому судовому засіданні також не визнав доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд виходив з того, що 20.03.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округа Миколаївської області Куліченком Д.О. було відкрито виконавче провадження №61619162 з виконання виконавчого напису №9076 від 06.10.2009 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП БАНК» заборгованість у розмірі 554 935,64 грн, 1700 грн держмита та витрати на ІТЗ у сумі 120,00 грн.

20.03.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округа Миколаївської області Куліченко Д.О. було відкрито виконавче провадження № 61618448 з виконання виконавчого листа по справі №2-3076/2010, виданого 27.07.2010р. Заводським районним судом м. Миколаєва.

20.03.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округа Миколаївської області Куліченко Д.О. було прийнято постанову про об`єднання виконавчих проваджень №61618448 та №61619162 у зведене виконавче провадження № 61619278.

21.03.2020 року приватним виконавцем було направлено рекомендованим відправлення №487 з описом вкладеного: дві постанови про відкриття виконавчого провадження, дві постанови про стягнення основної винагороди, вимога приватного виконавця, постанови про арешт коштів та майна, постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене провадження. Даний лист боржник не отримав, оскільки 11.03.2020 року виїхав за межі країни, та у зв`язку з веденим карантином і до сих пір перебуває за кордом.

Оригінал виконавчого листа №2-3076/2010 від 27.07.2010року, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва на зворотній стороні містить відмітку про відмову згідно п.8 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» від 07.06.2011 року та два штампа про завершення виконавчих проваджень. Перший штамп про завершення виконавчого провадження датований 20.06.14 року, а другий штамп про завершення виконавчого провадження датований 07.11.16р.

Що стосується відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом №9076 від 06.10.2010р. то відповідно до ст..91 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (далі - Закон України № 3425-XII) виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення. Поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого напису здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Судом першої інстанції встановлено, що відсутня будь яка інформація про надання виконавчого напису до виконання, його повернення або інші відомості.

Таким чином, стягувач пропустив встановлені для пред`явлення виконавчих документів строк, який був встановлений на дату 07.11.2019р. (звернувся 20.03.2020р.) і шляхом підробки виконавчого листа змінив дату, від якої проводиться підрахунок 3-річного строку.

За таких обставин приватний виконавець, враховуючи, що пропущено строк на пред`явлення виконавчих документів до виконання, повинен був повернути виконавчі документи стягувачу.

Крім того, в порушення вимог ч.1, 6 ст. 48 ,ч. 3 ст. 50, ч.2, 3, 5, ст.. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» приватний виконавець своєю Постановою від 20.03.2020 року наклав арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням винагороди виконавця 74436,37 USD та 613867,94грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Судом першої інстанції встановлено, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-3076/2010, що виданий 27.07.2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва, закінчено 07.11.2016 року на підставі п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

П.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Приватний виконавець Куліченко Д.О., в порушення зазначених вимог, наклав на житловий будинок арешт та подав заявку на реалізацію арештованого майна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 лише 27.08.2020 року дізнався про проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ», 02.09.2020 року представник боржника ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та повідомив боржника про існування зведеного виконавчого провадження, накладання арешту на рухоме та не рухоме майно, опис та арешт майна яке належить боржнику, призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому проваджені, складено та направлено заявку на реалізацію арештованого нерухомого майна на електронних торгах до ДП «СЕТАМ».

Втім, вивчивши обставини справи, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування ухвали суду із закриттям провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до частин першої та другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. (ч.1 ст. 448 ЦПК України)

Аналогічно врегульовано вказане питання й у статті 287 КАС України, відповідно до положень якої учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» серед інших виконавчих документів, примусове виконання яких здійснюється державною виконавчою службою, перераховано виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчі написи нотаріусів; рішення інших державних органів та рішення Національного банку України, які Законом визнані виконавчими документами.

Тому необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою у порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень (постанов, наказів, ухвал та інших документів) інших органів, які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналіз правових норм, передбачених частинами першою та другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням вимог статей 447, 448 ЦПК України, та статті 287 КАС дає підстави зробити висновок, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення при виконані рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, зазначена скарга розглядається судом, який ухвалив вказане рішення за правилами цивільного судочинства, а якщо скарга подається на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання

рішень інших органів (посадових осіб), таку скаргу розглядає відповідний адміністративний суд.

Саме до такого розуміння застосування зазначених норм права зводиться правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018р. у справі № 442/2270/17, в якому зазначено: якщо виконавче провадження відкрито і примусове виконання здійснюється державною виконавчою службою або приватним виконавцем на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судових наказів; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом, ? заяви та скарги розглядаються судом, який видав рішення, що перебуває на примусовому виконанні. А якщо примусове виконання здійснюється на підставі документів, виданих іншими органами, такі заяви учасників виконавчого провадження розглядаються у порядку, передбаченому статтею 287 КАС України.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження у даній справі є дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження і примусового виконання як виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду загальної юрисдикції, так і виконавчого напису нотаріуса.

Отже, скарга на дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження і примусового виконання виконавчого напису нотаріуса не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим ні в ЦПК України, ні в КАС України не урегульовано порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання судових рішень при вчиненні таких дій у зведеному виконавчому провадженні.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконанні у приватного нотаріуса перебуває зведене виконавче провадження, до складу якого входять: виконавче провадження №61619162 від 20.03.20209р. з виконання виконавчого напису №9076 від 06.10.2009р. та виконавче провадження №61618448 від 20.03.2020р. з виконання виконавчого листа по справі №2-3076/2010, виданого 27.07.2010року Заводським районним судом м. Миколаєва.

Відповідно до вимог статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Детально дії виконавця регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом МЮУ від 02 квітня 2012р. № 512/5 з наступними змінами.

Так, згідно п.14 розділу ІІІ Інструкції у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються держаним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову.

Об`єднання виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника у зведене виконавче провадження та приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження здійснюється приватним виконавцем у порядку, визначеному пунктом 14 цього розділу( п.15).

За наявності підстав для закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа виконавчий документ виводиться із зведеного виконавчого провадження за постановою виконавця про виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження(п.16 розділу ІІІ).

Проаналізувавши вказані норми, можна зробити висновок, що при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикції, у яких вказані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів.

Також існує лише одна підстава для виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження - це наявність підстав для завершення виконавчого провадження. При цьому таким правом наділений лише виконавець, який ухвалює відповідну постанову, що є його дискреційним повноваженням. Суд такими повноваженнями не наділений.

Закон не передбачає порядку розгляду скарг на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій та виконавчого напису нотаріуса.

Враховуючи, що за зведеним виконавчим провадженням виконавець вчиняє виконавчі дії щодо виконання усіх судових рішень, незалежно від того, за правилами якої юрисдикції і якими судами вони ухвалені, а також документів, виданих іншими органами, розгляд скарг на дії виконавця при їх виконанні за правилами різного судочинства призведе до правової невизначеності щодо порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця при виконанні зведеного виконавчого провадження і зобов`яже учасників виконавчого провадження одні й ті самі рішення, дії чи бездіяльність ДВС, виконавця чи приватного виконавця оскаржувати в судах різних юрисдикцій. При цьому буде порушуватися єдність зведеного виконавчого провадження, вилучатися окремо виконавчі документи, оскільки вони будуть розглядатися окремо від зведеного виконавчого провадження, а такі дії можливі лише за наявності підстав для завершення виконавчого провадження і є компетенцією виконавця, у провадженні якого перебуває зведене виконавче провадження.

Водночас ст. 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу ДВС, приватного виконавця.

Відповідно до частини першої цієї статті учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом з тим у частині п`ятій вказаної статті передбачено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Тобто частина п`ята статті 287 КАС України передбачає загальне правило оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення, якщо таке виконання не обтяжене об`єднанням з виконанням рішень, ухвалених судами за правилами іншої юрисдикції чи документом, виданим іншими органами, зокрема, виконавчим написом нотаріуса.

Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, чи виконавчого напису нотаріуса, колегія суддів вважає, що в такому випадку потрібно застосовувати частину першу статті 287 КАС України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При прийнятті рішення апеляційний суд використовує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції даним обставинам належної правової оцінки не дав та помилково розглянув справу у порядку цивільного судочинства з ухваленням рішення у справі.

Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, яка передбачає, щосуд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При прийнятті остаточного рішення по справі, апеляційний суд згідно ч.4 ст. 367 ЦПК України вважає можливим вийти за межі апеляційної скарги, так як під час розгляду даної справи апеляційним судом встановлено неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

Згідно ч.1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п.1 ч.1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Тому колегія суддів вважає необхідним роз`яснити ОСОБА_1 те, що справа підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а також наявність у нього права для звернення до суду з заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією протягом 10 днів з дня отримання даної постанови.

Керуючись ст. ст. 367, 368,374, 377, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними та скасування рішень і визнання неправомірними дій приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 про те, що справа підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а також наявність у нього права для звернення до суду з заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією протягом 10 днів з дня отримання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 18 травня 2021 року