Провадження № 2/235/1070/21
Справа № 235/2426/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря судового засідання Овчаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями та трудовим каліцтвом, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 06.12.2000 року по 19.02.2020 року, звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров`я.

Відповідно до Акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 18.02.2019р. о 18 год. 30 хв. форми Н-5, затвердженого першим заступником генерального директора ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» від 21.03.2019р., 18.02.2019р. на роботі він отримав виробничу травму внаслідок нещасного випадку та був доставлений у травматологічне відділення Мирноградської ЦМЛ з відкритим переломом с/3 лівої плечової кістки зі зміщенням.

03.10.2019р. згідно довідки МСЕК йому внаслідок отримання виробничої травми визначено 15% втрати професійної працездатності з 03.10.2019р. до 01.11.2020р., потреба у медикаментозному та оперативному лікуванні.

Під час виконання покладених на нього трудових обов`язків у вказаний період він тривалий час піддавався впливу шкідливих виробничих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували допустимі параметри (фізичне навантаження, вимушена робоча поза, виробничий пил).

5 серпня 2020 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), яким йому встановлено професійні захворювання: Хронічний бронхіт II стадії, фаза затихаючого загострення. Прикореневий пневмофіброз, JIH І-ІІ ст. (один-два). Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 двобічної в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушенням, м`язово-тонічним та больовим синдромами.

24.09.2020р. згідно довідки МСЕК позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності з 24.09.2020 року безстроково, за сукупністю: первинно 30% хронічна попереково-крижова радикулопатія, первинно 20% хронічний бронхіт, повторно 15% трудове каліцтво 18.02.2019р., рекомендовані потреба у медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні.

Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зав`язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральна шкода, яку позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 90 000 грн.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив, в якому зазначив, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач зазначає, що 18.02.2019 р. під час виконання трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого він отримав виробничу травму внаслідок якої йому було встановлено 15% втрати професійної працездатності. Однак позивач замовчує ті обставини, що відповідно до акту про проведення розслідування нещасного випадку, що стався 18.02.2019p., о 18 год. 30 хв. форми Н-5 від 21.03.2019 р. однією з причин настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкцій з охорони праці потерпілим, а саме: знаходження потерпілого напроти шнека та попереду комбайна по ходу його руху під час роботи виїмкового комбайна JOY7LS20 в 14 південній лаві блоку 10 18.02.2019 року у II зміну. Особою яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці, відповідно до п.п. 6.2.2 п. 6 Акту від 21.03.2019 p., зокрема, є позивач, який допустив порушення п.1 гл.5 розд.V НПАОП 10.0-1.01-10 «Правил безпеки у вугільних шахтах» (наказ № 62 від 22.03.2010 року «Про затвердження Правил безпеки у вугільних шахтах», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.06.2010 р. під № 398/17693), п.1.11 «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поведінці в шахті гірника очисного забою», п.2.9 «Колективного договору підприємства на 2017-2019 p.p.», зареєстрованого в Покровській міській раді за № 43 від 04.04.2017р. При цьому розслідуванням встановлено, що наряд на виконання робіт було видано під особистий підпис з реєстрацією у книзі нарядів дільниці № 3 та наряд-путівці на виробництво робіт гірничого майстра дільниці № 3 з попереднім проведенням інструктажу з питані, охорони праці по професіям та видам виконуваних робіт. Тобто потрібно було лише добросовісно виконувати свої обов`язки та не порушувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці. Виробничу травму позивач отримав через особисту необережність та неуважність та вини підприємстві відповідача в ньому немає, тому вимоги щодо стягнення моральної шкоди через втрату працездатності позивачем, зокрема, через отримання виробничої травми є безпідставними та необґрунтованими. По-друге, незважаючи на отриману травму, позивач продовжив працювати до 19.02.2020р. в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, внаслідок чого ним було отримано професійне захворювання. Позивач зазначає, що перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 06.12.2000p. по 19.02.2020р. Під час роботи в шахті позивач отримав хронічні захворювання, а саме хронічний бронхіт II стадії, фаза затихаючого загострення: прикореневий пневмофіброз, ЛН І-II ст. (один-два); хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 двобічна в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічним порушенням, м`язово-тонічним та больовим синдромами. 24.09.2020р. згідно довідки МСЕК позивачу було встановлено 65% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності. На думку позивача, моральна шкода йому заподіяна умовами виробництва, оскільки він тривалий час працював в підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів. Слід зазначити, що оформляючи трудові відносини з позивачем, згідно ст.29 КЗпП України, ст.5 Закону України «Про охорону праці» позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст.7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів. Слід зазначити, що хронічна хвороба має довготривалий повільний процес. У розвитку хвороби розрізняють чотири стадії: латентний період, період продромальних явищ, гострий період, який переходить в хронічну стадію. Тож стан здоров`я позивача погіршувався поступово, що він не міг не помітити. Крім того, відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 499 від 20.07.2020р. позивач з 1996 року перебуває на обліку з приводу хронічної радикулопатії та близько 5 років позивача турбує задишка, кашель, загальна слабкість, біль у спині. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4523 позивач вважає себе хворим з 1996 p., коли лікувався амбулаторно у терапевта з приводу люмбаго. 04.08.2015 р. була виконана ренгенографія поперекового відділу хребта: остеохондроз, спондильоз, спондилоартроз. У січні 2017 року хворий лікувався у денному стаціонарі сімейної амбулаторії з 04.01.17 р. по 13.01.17р. з приводу загострення поперекового остеохондрозу. У листопаді 2018 р. відмічалося погіршення стану, хворий лікувався у денному стаціонарі сімейної амбулаторії з 08.11.18р. по 17.11.18р. з приводу загострення поперекового остеохондрозу. 26.11.19р. виконана МСКТ поперекового відділу хребта: КТ - ознаки денеративних змін хребта, багаторівневе вибухання дисків з компресією дуального мішка, двобічний фораміпальний стеноз J14-5-C1, лівобічний сколіоз 1 ст. Однак, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно тривалий час не повідомляв адміністрацію підприємства про необхідність переведення його па іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. За весь період роботи на підприємстві позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач, відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Підставою для відшкодування моральної шкоди працівнику є доведеність сукупності наступних обставин: факту порушення прав працівника у сфері трудових відносин, як наслідку протиправного винного діяння підприємства; факт заподіяння працівнику моральної шкоди у вигляді моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи потребі у докладені додаткових зусиль для організації свого життя; наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями/бездіяльністю підприємства та завданою моральною шкодою: обґрунтованість розміру моральної шкоди та його підтвердження відповідними доказами. Позивач, стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань. Розмір моральної шкоди є таким, що розрахований без урахування вимог розумності та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав. Позивачем, в якості факту спричинені моральних страждань помилково прийнятий акт розслідування хронічного професійного захворювання від 06.08.2020 р. та висновок МСЕК від 24.09.2020р. про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 65% по профзахворюванню. Однак висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не с підтвердженням факту спричиненим моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. В матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Ті обставини, що позивач тривалий час знаходився на лікуванні, про що він зазначив у позовній заяві, підтверджують, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак при цьому продовжував працювати в умовах впливу шкідливих факторів до 19.02.2020p., тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст.14 Закону України «Про охорону праці». Крім того, у п. 20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06.08.2020 р. встановлено, що у зв`язку з тривалою роботою ОСОБА_1 в умовах дії шкідливих виробничих факторів, осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити не можливо. Згідно із висновком МСЕК, позивачеві встановлено 3 групу інвалідності, у відповідності до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.09р., є робочою. Інваліди III групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто позивач права на працю не позбавлений. Таким чином, вважав, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 90 000,00 грн., враховуючи обставини отримання професійного захворювання та ступінь втрати працездатності (65%), не відповідає вимогам розумності і справедливості (ст. 22 ЦК України) та практиці, що склалася в судах Донецької області. Вимога позивача про стягнення 90 000,00 грн, як компенсації моральної шкоди з відповідача є безпідставно завищеною, та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, якщо суд вирішить задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди, просимо встановити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню із умовного розрахунку за 1% - 400 грн, тобто не більше 26 000 грн, в остаточній частині позову в задоволенні позивачу прошу відмовити, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди мас бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводи і її до його збагачення. Крім того, у разі вирішення справи на користь позивача, просив суд звернути увагу, що відповідно до п.п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Таким чином, в процесі добровільного виконання судового рішення, ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» виступає у ролі податкового агенту, тож з метою уникнення непорозумінь зі стягувачами в майбутньому, просив суд, зазначити у судовому рішенні, що присуджені до стягнення суми з вирахуванням податків, зборів, та обов`язкових платежів, одержувачем яких є Державний бюджет України.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин.

Позивач працював у ПрАТ "Шахтоуправління "Покровське" з 06.12.2000 року по 19.02.2020 року, звільнений з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров`я (а.с.9-12).

18.02.2019р. о 18 годині 30 хвилин під час виконання трудових обов`язків з позивачем стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, внаслідок чого він отримав виробничу травму та був доставлений у травматологічне відділення Мирноградської ЦМЛ з відкритим переломом с/3 лівої плечової кістки зі зміщенням, про що було складено акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 18.02.2019р. о 18 годині 30 хвилин, затверджений першим заступником генерального директора ПрАТ «ШУ «Покровське» Яковенком В.Г. 21.03.2019р. (а.с.13-19).

Згідно довідки МСЕК 12 ААА № 088401 позивачу вперше встановлено 15% втрати працездатності з 03.10.2019р. до 01.11.2020 р., визначено потребу у медикаментозному, оперативному лікуванні (а.с.20).

Згідно медичного висновку центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) від 14 липня 2020 року № 23/497 позивачу встановлено професійне захворювання - Хронічний бронхіт II стадія, фаза затихаючого загострення. Прикореневий пневмофіброз, JIH І-ІІ ст. (один-два). Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 двобічна в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушенням, м`язово-тонічним та больовим синдромами - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.21).

Як зазначене в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 5 серпня 2020 року, затвердженого 6 серпня 2020 року Т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Г.В.Зуб, професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - фізичне навантаження, вимушена робоча поза, виробничий пил (а.с.22-26).

За висновком МСЕК серія 12ААА № 090792 від 24.09.2020р. позивачу первинно-повторно встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності з 24.09.2020р. безстроково: первинно 30% - за хронічною попереко-крижової радикулопатії, первинно 20% - за хронічним бронхітом, повторно 15% - за трудовим каліцтвом 18.02.2019р., рекомендовані потреба у медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні (а.с.28).

Згідно довідки МСЕК серії 12 ААБ № 851668 від 24.09.2020р. позивачу первинно встановлено 3 група інвалідності за профзахворюванням з 24.09.2020 року безстроково, рекомендовано «Д» невролога, пульмонолога, травматолога (а.с.27).

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Згідно з роз`ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Судом установлено, що позивач працював у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійних захворювань та трудового каліцтва, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту проведення розслідування нещасного випадку, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), довідок МСЕК, виписками з медичної карти стаціонарного хворого, виписками з медичної карти амбулаторного хворого, виписками з медичної карти амбулаторного хворого, епікризами з історії хвороби, медичним висновком ЦЛЕК про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже ствердження відповідача про необхідність встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК є безпідставним.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у 40 000 грн.

Суд при ухваленні рішення враховує положення Закону України № 466-ІХ від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до статті 164 ПК України (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466-ІХ, включається відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України).

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне зазначити в рішенні, що розмір присудженої моральної шкоди в сумі 40 000 грн підлягає стягненню з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» з урахуванням утримання обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Відповідно до ст.23 ЦК України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (м. Покровськ Донецької області, площа Шибанкова, будинок 1а, ) про відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями та трудовим каліцтвом, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями, трудовим каліцтвом та їх наслідками, 40 000 (сорок тисяч) гривень з урахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" в дохід держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятисот восьми) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Г.В. Назаренко