_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/62/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

05.01.2021 року

Суддя Київського районного суду м.Одеси Гниличенко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси письмове клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Таранська Аліна Миколаївна про визнання недійсним договору дарування квартири,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Таранська Аліна Миколаївна про визнання недійсним договору дарування квартири від 03.12.2013 року, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його двоюрідна тітка ОСОБА_3 , яка при житті, будучи людиною похилого віку та за станом здоров`я не розуміла значення своїх дій, будучи під впливом тяжких обставин, уклала договір дарування квартири АДРЕСА_1 з відповідачем ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що з приводу шахрайських дій відповідача, він звертався з заявою до правоохоронних органів, та з позовами до суду, тому з метою побоювання на майбутнє, він вважає за необхідне вжити заявлені заходи забезпечення позову.

Відповідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було розподілено судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 05.01.2021 року відкрито загальне позовне провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Таранська Аліна Миколаївна про визнання недійсним договору дарування квартири.

Одночасно з позовом позивачем було подано письмова заява - клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , з забороною вчинення певних дій. Конкретного посилання на наявність права власності відповідача на майно відсутнє. Також зазначено про розгляд даного клопотання за участю позивача.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст.153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Суд, розглядаючи вказану заяву та позов з додатками, дійшов до висновку, що виклик особи для надання пояснень є правом суду, крім того, надані докази є достатніми для розгляду судом заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам ч.1 ст.153 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи та подану заяву-клопотання про забезпечення позову, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень Постанови № 9 Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім цього, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову від 23.12.2020 року вказано предмет позову та надано обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Заявник посилається на відповідні обставини, які, на його думку, можуть слугувати підставою для задоволення зазначеної заяви, надавши відомості, які на його думку, підтверджують підстави задоволення заяви про забезпечення позову.

Однак, суд зауважує, що в обґрунтування доводів забезпечення позову, заявником не була зазначена обґрунтована необхідність забезпечення позову, що передбачена ч. 1 ст. 151 ЦПК України, а також не надані належні докази необхідності такого забезпечення позову, а саме накладення арешту на квартиру відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Відповідно до ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів заяви не вбачається підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, не надано підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у разі, якщо позов буде задоволено, у зв`язку з чим не наведено достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову.

Дослідивши додані до позову та заяви документи, судом встановлено, що у порушенні ч.1 ст.81 ЦПК України позивачем не надано до суду доказів, що станом на грудень 2020 року, на час подання заяви про забезпечення позову, спірна квартира належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 , не відчужена, не належить третім особам, не є іпотеці чи заставі та інше. Також, в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які правовстановлюючі документи стосовно спірного майна.

Так, до заяви про забезпечення позову надано копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 10.08.2016 року, з якої вбачається, що за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано на праві власності незакінчене будівництво житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи від 02.11.2016 року; звернення позивача у 2019 році до правоохоронних органів та ухвала Київського районного суду м.Одеси від 23.12.2019 року про зобов`язання внести в ЄРДР заяву ОСОБА_1 у порядку ст.214 КПК України.

Проте, суд, дослідивши вищевказані документи, додані до клопотання про забезпечення позову, звертає увагу на те, що вони не мають жодного доказового значення при розгляді заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним в постанові від 13 січня 2020 року по справі №922/2163/17.

В порушенні вищевикладених приписів, заявником не доведено і не підтверджено жодним доказом, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду, як і не доведено вчинення відповідачем жодних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду та дій спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна.

Зокрема, судом встановлено, що договір дарування квартири АДРЕСА_1 було укладено 03.12.2013 року, вказаний позов пред`явлено до суду у грудні 2020 року, фактично відповідач на протязі семі років не здійснює будь-яких дій, які б свідчили про намір здійснити відчуження квартири або вчинення будь-яких інших дій, які б у майбутньому перешкоджали у виконанні судового рішення.

Суд зазначає, що твердження ОСОБА_1 про потенційну можливість ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення у разі задоволення позову і факт наявності в останнього іншого майна, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Проте, позивачем ОСОБА_1 взагалі не підтверджено будь-якими доказами чим порушено його особисті права та свободи, чим підтверджено його родинні зв`язки з померлою ОСОБА_3 , чи має він законне право на обмеження права відповідача у володінні спірним майном шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомості.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Однак, позивачем жодним чином не обґрунтовано необхідності вжиття визначених позивачем заходів забезпечення позову та не доведено можливості істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі їх незастосування.

Крім того, суд зауважує, що позивач на протязі 2017-2020 років неодноразово звертається до Київського районного суду м.Одеси з аналогічними позовами до відповідача ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та з заявами про забезпечення позову, суди відкривають провадження по справі, відмовляють у забезпеченні позову, та у подальшому позивач звертається з заявами про залишення позову без розгляду.

Зокрема, позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі наступних ухвал: ухвала Київського районного суду м.Одеси від 01.08.2018 року/справа № 520/50/17/, ухвала Київського районного суду м.Одеси від 13.11.2019 року /справа № 520/19097/17/, ухвала Київського районного суду м.Одеси від 19.11.2020 року/справа №947/2547/20/, тобто позивач фактично зловживає процесуальними правами, безпідставно подає позови, які у подальшому залишає без розгляду, тобто не маючи наміру розгляду справи по суті та ухвалення остаточного рішення по справі.

Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, так як вважає доводи такої недостатніми та не доведеними належними засобами, тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , з забороною вчинення певних дій у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Таранська Аліна Миколаївна про визнання договору дарування квартири недійсним.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 05.01.2021 року.

Суддя Гниличенко М. В.