Справа № 128/135/21
Провадження № 22-ц/801/1048/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 рокуСправа № 128/135/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

Рішення ухвалила суддя Васильєва Т. Ю.

Рішення ухвалено у м. Вінниці

Повний текст рішення складено 11 березня 2021 року,

Встановив:

20 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 вересня 2013 року вони з відповідачем уклали шлюб, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З листопада 2020 року вони з відповідачем припинили сімейні відносини і проживають окремо. Донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні; відповідач в добровільному порядку регулярної та необхідної допомоги на утримання дитини, а також на її утримання до досягнення донькою трьох років, незважаючи на її прохання, не надає.

Відповідач фізично здоровий, інших утриманців немає, офіційно працює у ТОВ «Аграна Фрут Україна» і отримує достатній дохід, розмір якого за шість місяців складає 159 651,94 грн. (після відрахувань 119 459,80 грн.), та має у власності автомобіль HONDA ACCORD.

При визначенні розміру аліментів просить врахувати також, що вона залишилась сама із малолітньою дитиною і ініціатором розриву був відповідач, який пішов із сім`ї, забравши усі їхні кошти. На утримання доньки та її розвиток необхідні значні кошти: памперси, дитяче харчування, вакцини для дитини, медичні огляди, одяг для дитини, що на сьогодні коштує дорого. Вона на даний час не має можливості працювати, оскільки здійснює догляд за малолітньою донькою. Нерухомого майна у власності вона не має, а тому вони з донькою змушені проживати у квартирі, що належить її батькам.

У зв`язку з цим просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 681 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2250 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , пославшись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, недоведеність обставин, які мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, просить рішення суду змінити, стягнувши з відповідача на її користь аліменти на неповнолітню доньку у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян відповідного віку на дитину; а також стягнути з відповідача судові витрати по справі, в тому числі на її користь в повернення коштів на правову допомогу адвоката у розмірі 3000 грн.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції безпідставно не враховано інтереси малолітньої дитини, не взято до уваги надані позивачем докази та не враховано стан здоров`я дитини, майновий стан позивача і матеріальний стан відповідача, який дозволяє сплачувати аліменти на дитину у розмірі 1/3 частки від свого заробітку і саме такий розмір аліментів буде справедливим, оскільки витрати на утримання дитини є значними і саме відповідач покинув сім`ю, а тому має забезпечити хоча б належне утримання своєї доньки.

Відповідач ОСОБА_3 відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 22 вересня 2013 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 15 січня 2021 року (а. с. 5).

У шлюбі у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07 травня 2019 року (а. с. 4).

Згідно копії довідки, виданої МКП «УК «Територія комфорту» № 42 від 12 січня 2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_6 власник, ОСОБА_7 чоловік, ОСОБА_1 дочка та проживає без реєстрації ОСОБА_3 онучка (а. с. 9).

Згідно копії довідки ТОВ «Аграна Фрут Україна» № 4 від 18 січня 2021 року ОСОБА_3 працює у товаристві з 04 травня 2020 року, на даний час на посаді водія навантажувача холодильних камер, та його дохід за період з 01 липня 2020 року до 31 грудня 2020 року склав 159 651,94 грн., із якого утримано 40 192,14 грн.; сума до виплати 119 459,80 грн. (а. с. 10).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14 січня 2021 року вбачається, що відомості щодо реєстрації за позивачем ОСОБА_1 права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження відсутні (а. с. 11).

Зі змісту копії полісу № АМ/5916755 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08 березня 2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності із ПрАТ «Страхова група «ТАС» щодо транспортного засобу HONDA ACCORD, 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ; термін дії полісу до 08 березня 2019 року (а. с. 12).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01 березня 2021 року вбачається, що відомості щодо реєстрації за відповідачем ОСОБА_3 права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження відсутні (а. с. 33).

Згідно копії виписки по кредитній карті ОСОБА_3 , виданій АТ «ПУМБ» 04 березня 2021 року відповідач має заборгованість в сумі 27 920,44 грн. (а. с. 34).

Згідно копій направлень від 10 березня 2021 року дитину ОСОБА_3 направлено на планові профілактичні консультації до лікарів: невролога дитячого, ортопеда-травматолога дитячого, офтальмолога дитячого, отоларинголога дитячого, кардіоревматолога дитячого та ультразвукове дослідження серця планове (а. с. 44-49).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до вимог статті 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1).

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 та ст. 141 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні і утриманні дітей суди мають враховувати передусім інтереси дітей. Сімейним законодавством встановлено принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання та утримання дітей.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2 ст. 181 СК України).

Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

При визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно положень ч. 2, 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 січня 2021 року у розмірі 1921 грн., тобто мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину сторін станом на день ухвалення рішення судом становить 960,50 грн., а мінімальний рекомендований розмір 1921 грн.

Суд першої інстанції відповідно до вищенаведених вимог закону, врахувавши надані позивачем докази про стан здоров`я дитини; матеріальне становище дитини, якій на день ухвалення рішення судом першої інстанції виповнилося 1 рік 10 місяців; те, що дитина не має власного заробітку чи доходу, перебуває на утриманні матері; а також врахувавши задовільний стан здоров`я відповідача; його матеріальне становище; те, що він має постійне місце роботи і дохід; відсутність на даний час у нього на утриманні інших осіб, а також те, що позивач має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років; відсутність нерухомого майна у власності відповідача, а також врахувавши розмір гарантованого законодавством розміру аліментів на одну дитину віком до шести років, апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення із відповідача аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що, враховуючи середньомісячний заробіток відповідача за 6 останніх місяців 2020 року (19 909,97 грн.), становитиме 4977,49 грн., що є більшим від мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину віком до 6 років більш як у два рази та в сукупності із витратами на утримання дитини з боку матері, яка має рівний із батьком обов`язок щодо утримання дитини, буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Отже рішення суду першої інстанції повною мірою першочергово відповідає інтересам дитини, що спростовує доводи апеляційної скарги позивача про безпідставне неврахування судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів інтересів малолітньої дитини.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги позивача про неврахування судом першої інстанції наданих нею доказів та неврахування стану здоров`я дитини, майнового стану позивача і матеріального стану відповідача, який дозволяє сплачувати аліменти на дитину у розмірі 1/3 частки від свого заробітку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та визначаючи аліменти на дитину у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції врахував передбачені ст. 182 СК України обставини, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів відповідача, а також, виконавши вимоги статей 89, 263, 265 ЦПК України, всебічно, повно, об`єктивно і безпосередньо дослідив належність, допустимість і достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо та їх достатність і взаємний зв`язок в сукупності й надав їм правильну юридичну оцінку, відобразивши результати такої оцінки у своєму рішенні.

Доводи апеляційної скарги позивача про неврахування судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів наданих нею медичних документів на доньку ОСОБА_4 є безпідставними з огляду на те, що суд першої інстанції надав належну оцінку наданим позивачем копіям направлень від 10 березня 2021 року дитини ОСОБА_3 на планові профілактичні консультації до лікарів: невролога дитячого, ортопеда-травматолога дитячого, офтальмолога дитячого, отоларинголога дитячого, кардіоревматолога дитячого та ультразвукове дослідження серця планове та дійшов правильного висновку про те, що такі направлення не доводять необхідних витрат на такі огляди та необхідність проходження таких планових оглядів на платній основі в недержавних закладах охорони здоров`я. Будь-яких інших доказів щодо стану здоров`я дитини та витрат на лікування дитини позивач суду не надала.

Крім того, частиною першою статті 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, позивач не позбавлена можливості у разі необхідності та понесення відповідних витрат звернутися до суду із позовом на підставі ст. 185 СК України про стягнення додаткових витрат на дитину, зокрема на її лікування.

Додані позивачем до апеляційної скарги фіскальні чеки, квитанції (а. с. 75-80), з урахуванням положень ст. 367 ЦПК України, не приймаються апеляційним судом, оскільки такі докази не були подані до суду першої інстанції та не могли бути враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення, крім того, дата цих чеків, квитанцій є пізнішою, ніж дата ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин