Справа № 449/1132/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2021 р. Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Борняк Р.О.,

при секретарі Вовк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Перемишлянської міської ради про визнання права на середню земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду про визнання права на середню земельну частку (пай) на території Ушковицької сільської ради, як члена колективного сільськогосподарського підприємства «Галицький шлях». Свої позовні вимоги аргументує тим, що він з 01.03.1995 року по 31.10.1999 року працював в ССП «Галицький шлях», та був членом колективного сільськогосподарського підприємства, відповідно вважає що має право на отримання середньої земельної частки (паю), як член колективного сільськогосподарського підприємства.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просить задоволити.

Представник Перемишлянської РДА в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи проводити у його відсутності.

Проаналізувавши обставини та документальні докази по справі, суд вважає, що первинна позовна заява підлягає до задоволення, а в зустрічному позові слід відмовити, мотивуючи це наступним.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.).

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно трудової книжки, встановлено, що ОСОБА_1 з 01.03.1995 року по 31.10.1999 року працював в ССП «Галицький шлях», та був членом колективного сільськогосподарського підприємства.

Згідно листа №16 від 08.01.2020 року, виконавчим комітетом Ушковицької сільської ради Перемишлянського району Львівської області відмовлено у включенні ОСОБА_1 до списку пайовиків, які мають право на отримання середньої земельної частки паю

За змістом статей1,9 Закону України від 14 лютого 1992 року «Про колективне сільськогосподарське підприємство», колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску.

Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельний пай одержали, зокрема, громадяни, які на момент паювання землі були членами сільськогосподарського акціонерного товариства і яких було включено до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Згідно пунктів 5-6 вищезазначеного Указу, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.

Відповідно до п. 17 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікатина право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) тавидачі державного акта про право власності на землю.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку,що додається додержавногоактана право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі йогосмерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного Кодексу,у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Згідно ст. 1 Закону України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку.

У відповідності до ст. 2 цього Закону, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Тому за вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що визнання права власності на право на середню земельну частку (пай) в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення майнових прав у поза судовому порядку; те, що ухвалення рішення на користь позивача не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем підлягають задоволенню.

На підставі п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», керуючись статтями 10, 81, 89, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задоволити. Визнати за ОСОБА_1 право на середню земельну частку (пай), яка знаходиться на території Перемишлянської міської ради (колишньої Ушковицької сільської ради) Львівської області, без визначення меж земельної ділянки внатурі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р. О. Борняк