ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/642/21Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Бондаренка С.І., Фетісової Т.Л.

секретар Попова М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вісник Трейд», ОСОБА_2 ;

треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник позивача адвокат Чернецький Дмитро Вікторович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чернецького Дмитра Вікторовича на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2021 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вісник Трейд», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору іпотеки,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд визнати недійсним посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою Інною Юріївною договір іпотеки, серія та номер 777, укладений 09 квітня 2019 року між ТОВ «Вісник Трейд» в особі директора Новікова Євгенія Володимировича та ОСОБА_2 , щодо нежитлової будівлі з прибудовами (позначеної на технічному плані літерою А-1) по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 20 жовтня 2018 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Вісник-Трейд», згідно якого ОСОБА_4 передав їй 100% належного йому статутного капіталу товариства.

21 листопада 2018 року, в день реєстрації за підприємством об`єкту нерухомості, було складено відповідний акт приймання передачі частки у статутному капіталі товариства та були проведені загальні збори учасників підприємства, на яких прийняли рішення про звільнення ОСОБА_4 з посади директора підприємства та призначили на цю посаду позивачку.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 випадково дізналась, що внесено зміни про склад засновників товариства та вказано керівником ОСОБА_3 , який в подальшому підписав низку документів стосовно ТОВ «Вісник Трейд», включаючи укладення договору іпотеки від 09 квітня 2019 року на нежитлове приміщення будівлі АДРЕСА_1 .

Позивачка вказує, що наказами Міністерства юстиції України від 10 квітня 2019 року № 1172/5 встановлено незаконність записів про перебування ОСОБА_3 на посаді директора ТОВ «Вісник-Трейд», тому вважає, що він не мав повноважень на підписання 09 квітня 2019 року від імені ТОВ «Вісник-Трейд» договору іпотеки з ОСОБА_2 , тобто не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для здійснення такого правочину.

ОСОБА_1 вказувала, що вона звертається із даним позовом як особа, яка вважає себе належним та законним власником 100 % статутного капіталу юридичної особи (ТОВ «Вісник-Трейд»), що є власником об`єкту нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення за зобов`язанням іншої особи.

Зазначала, що у разі переходу права власності на даний об`єкт нерухомого майна до іншої особи, тобто у разі вибуття об`єкта з володіння ТОВ «Вісник-Трейд», навіть наявність у неї повного контролю над підприємством в якості його одноосібного власника та керівника, не дасть змоги позивачці отримувати дохід від діяльності даного підприємства (від експлуатації нерухомого майна), що свідчить про порушення її майнових прав та законних інтересів спірним договором іпотеки від 09 квітня 2019 року.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2021 року провадження у справі закрито та роз`яснено позивачу право звернення з аналогічним позовом до господарського суду.

Ухвала суду обґрунтована тим, що позивачкою було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Вісник-Трейд» від 20 жовтня 2018 року, тобто, сторонами основного зобов`язання в даному випадку є учасники товариства та підлягають захисту їх корпоративні права, тому суд прийшов до висновку, що спір між сторонами належить до юрисдикції господарського суду та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Чернецький Дмитро Вікторович подав апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2021 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі вказує, що позов ОСОБА_1 має на меті усунення негативних наслідків, спричинених і їй як власнику підприємства, і самому підприємству за період його перебування під контролем рейдера.

Зазначає, що посилання суду в оскаржуваній ухвалі на постанову Верховного Суду у справі № 905/2559/17 є помилковим, оскільки суть спору та підстава позову у вказаній справі та у справі за позовом ОСОБА_1 є різними. Вказує, що у даній справі підставою позову є незаконність дій, вчинених від імені підприємства особою, яка незаконно отримала контроль над підприємством.

Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що справа підлягає розгляду в порядку господарського, а не цивільного судочинства.

При цьому суд першої інстанції керувався лише положеннями статті 167 ГК України.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, за змістом, якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;

17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до приписів частини першої статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. Участь у товаристві майном і узгодження між учасниками спільного управління ним наділяє учасника корпоративними правами, а тому відносини щодо цих прав мають характер корпоративних правовідносин (частина третя статті 167 Господарського кодексу України).

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи.

За змістом положень статті 4, частини першої статті 20 Господарського кодексу України та статті 167 Господарського кодексу України сторонами корпоративного спору є або юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), або учасники юридичної особи, які володіють корпоративними правами, у тому числі учасник, який вибув.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 904/3657/18.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 09 квітня 2019 року між ТОВ «Вісник Трейд» в особі директора Новікова Є.В., та фізичною особою ОСОБА_2 щодо нежитлової будівлі з прибудовами по АДРЕСА_1 , яка належить Товариству.

Згідно із пунктом 2.2. Іпотечного договору цим договором забезпечуються зобов`язання за основним договором.

Пунктом 1.1.3 Іпотечного договору визначено, що «основний договір» означає договір позики, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 07 лютого 2019 року, за яким строк виконання зобов`язання повернути грошові кошти у розмірі 2 963 400 грн настає 01 липня 2019 року (а.с. 27).

З наведеного вбачається, що спірний іпотечний договір було укладено для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 , як фізичної особи, за договором позики, укладеним із фізичною особою ОСОБА_2 .

Доказів того, що договір позики від 07 лютого 2019 року між вказаними особами було укладено з метою забезпечення діяльності чи управління ТОВ «Вісник Трейд» матеріали справи не містять.

Сторонами оскаржуваного іпотечного договору є юридична особа та фізична особа.

Враховуючи наведене, виходячи із суб`єктного та предметного критеріїв пред`явленого позову, колегія суддів вважає, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного, а не господарського судочинства.

Посилання в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 905/2559/17 є помилковим, оскільки обставини вказаної справи є відмінними від підстав та предмету позову у справі за позовом ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції помилково вирішено, що справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вісник Трейд», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору іпотеки, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та закрито провадження у справі.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Чернецького Дмитра Вікторовича, скасування ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2021 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чернецького Дмитра Вікторовича задовольнити.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді

Повний текст постанови складений 19 травня 2021 року