ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 709/86/21
Провадження № 22-ц/821/814/21
категорія: 304090300

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Єльцова В.О.

суддів: Бородійчук В.Г., Нерушак Л.В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» Крилової О.Л. на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12 березня 2021 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

АТ КБ "ПриватБанк" (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 18 серпня 2018 року.

Відповідач, підписуючи анкету-заяву, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

Банком на підставі договору було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано відповідачу у користування кредитну картку (номери та строк дії яких зазначено у довідці про отримання картки).

У подальшому розмір кредитного ліміту був збільшений до 25000 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором у останньої утворилася заборгованість перед позивачем, розрахунок якої додано до позову та підтверджується випискою по рахунку.

Враховуючи викладене та посилаючись на приписи діючого законодавства, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 53859,40 гривень, яка складається з наступного:43042,38 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10817,02 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12.03.2021 року позов задовольнено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 серпня 2018 року у розмірі 22732,05 гривень, а також судовий збір у розмірі 958,17 гривень, а всього стягнути 23690,22 (двадцять три тисячі шістсот дев`яносто гривень 22 копійки) гривень.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дослідивши надані Банком розрахунок заборгованості і виписку по рахунку, судом встановлено, що інформація, яка міститься в них, не співпадає, а саме зазначені в них суми фактично отриманих коштів відповідачем ОСОБА_1 .

З виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувалася кредитною карткою, знімала кошти та періодично погашала заборгованість. При цьому, ОСОБА_1 всього було знято 99111,56 грн, а погашено 76379,51 грн, тобто, сума фактично отриманих, але не повернутих коштів становить 22732,05 грн (99111,56-76379,51) (а.с. 10-11).

Натомість із розрахунку заборгованості вбачається, що сума неповернутого тіла кредиту становить 43042,38 грн.

Суд вважає, що, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року.

Натомість розрахунок заборгованості, як такий, без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням наявності заборгованості та її складових.

Оскільки, саме виписка по рахунку є первинним документом та належним підтвердженням наявності та розміру заборгованості, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає фактично отримана відповідачем сума 22732,05 грн, яка підтверджується випискою по рахунку, а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням 1 інстанції представник АТ КБ «Приватбанк» Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення 1 інстанції є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому просить скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12 березня 2021 року в частині незадоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» Крилова О.Л. посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачем виконано вимоги Закону «Про споживче кредитування», проінформовано відповідача про умови кредитування, надано до суду підписаний відповідачем 18.08.2018 року паспорт споживчого кредиту, в якому визначено умови кредитування: процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду визначена у розмірі 43,2% річних (3,6% на місяць), тип процентної ставки, орієнтована загальна вартість кредиту, встановлена реальна річна процентна ставка, наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань, розмір штрафу, встановлена підвищена процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 86,4% річних. Заперечень щодо підпису зазначеного паспорта відповідачем не надано. Отже, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, кредитування та розрахунок заборгованості здійснено банком на підставі узгоджених сторонами умов кредитування.

Стверджує, що таким чином суд 1 інстанції проігнорував факт погодження з відповідачем умов кредитування (у тому числі щодо сплати процентів та неустойки) та безпідставно відмовив в їх стягненні з посиланням на непогодження таких умов з відповідачем.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

01 квітня 2021 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника АТ КБ «Приватбанк» Крилової О.Л. на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12 березня 2021 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01квітня 2021 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єльцов В.О., судді Бородійчук В.Г., Нерушак Л.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що 18 серпня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 була підписана заява № б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 14).

В заяві, яка додана Банком до позовної заяви, містяться лише персональні дані ОСОБА_1 (а.с. 14).

Згідно довідки про видачу кредитних карток, ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_2 , термін її дії 06/22 (а.с. 13).

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а в подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався, зокрема 27 грудня 2018 року його збільшено до 25000,00 гривень, а в останнє, тобто 01 червня 2020 року, зменшено до 0,00 гривень (а.с.12).

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 (а.с. 15-16, 17).

До позовної заяви Банк також додав Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку та виписку по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 18-61, 73-78).

Відповідно до розрахунку заборгованості від 31 серпня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 складає 53859,40 грн, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 43042,38 грн; заборгованість за простроченими відсотками - 10817,02 грн. (а.с. 8-11).

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга представника АТ КБ «Приватбанк» Крилової О.Л. не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 18 серпня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 була підписана заява № б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 14).

В заяві, яка додана Банком до позовної заяви, містяться лише персональні дані ОСОБА_1 (а.с. 14).

Згідно довідки про видачу кредитних карток, ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_2 , термін її дії 06/22 (а.с. 13).

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а в подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався, зокрема 27 грудня 2018 року його збільшено до 25000,00 гривень, а в останнє, тобто 01 червня 2020 року, зменшено до 0,00 гривень (а.с.12).

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 (а.с. 15-16, 17).

До позовної заяви Банк також додав Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку та виписку по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 18-61, 73-78).

Відповідно до розрахунку заборгованості від 31 серпня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 складає 53859,40 грн, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 43042,38 грн; заборгованість за простроченими відсотками - 10817,02 грн. (а.с. 8-11).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у заяві позичальника від 18 серпня 2018 року процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), яке в розрахунку Банка має дві складові, а саме: поточне тіло кредиту та прострочене тіло кредиту, стягнути складові його повної вартості: заборгованість за простроченими відсотками 10817,02 грн.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 серпня 2018 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору, виписку по рахунку ОСОБА_1 , довідку про зміну умов кредитування, довідку про видачу кредитних карток та паспорт споживчого кредиту.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та Умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

До позовної заяви Банком також було додано клопотання про огляд веб-сайту, в якому просив суд самостійно оглянути веб-сайт Банку та порівняти додану ним редакцію Умов та правил із редакцією Умов та правил, які діяли станом на 01.08.2018 року.

Однак, наявність чи відсутність ідентичності наданих Умов та правил з Умовами та правилами, які містяться на сайті ПриватБанку редакції станом на 01.08.2018 року не підтверджує того, що саме з такою редакцією була ознайомлена ОСОБА_1 під час підписання анкети-заяви 18 серпня 2018 року.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком Витяг з Тарифів та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року, прийнятій у справі №342/180/17-ц (провадження №14-131цс19).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зауважувала на тому, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладені договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ст.9 ЗУ «Про споживче кредитування» про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Щодо паспорту споживчого кредиту, який доданий позивачем до позову та підписаний відповідачем, то суд виходить з наступного.

Дійсно, наданий позивачем паспорт споживчого кредитування містить умови кредитування для кредитних продуктів «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД», однак, будь-які дані про те, який саме тип кредитного продукту було обрано відповідачем паспорт не містить.

В паспорті споживчого кредиту також зазначено, що умови Договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з врахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. При цьому, зазначена в цьому паспорті інформація зберігає чинність та є актуальною до 02.09.2018, тобто він має тимчасовий характер (а.с. 15-16).

У розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Як встановлено вище, анкета-заява ОСОБА_1 , взагалі не містить домовленості про вид кредитної картки, сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову Договору.

Враховуючи, що паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана ОСОБА_1 , була актуальною лише до 02.09.2018, й матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги, як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

З урахуванням наведеного, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 10817,02 грн,

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, наявні правові підстави для стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 саме фактично отриманої суми кредитних коштів.

Банк, вказуючи тіло кредиту, зазначає, що воно складається з двох частин поточного тіла кредиту та простроченого тіла кредиту.

Дослідивши надані Банком розрахунок заборгованості і виписку по рахунку, судом встановлено, що інформація, яка міститься в них, не співпадає, а саме зазначені в них суми фактично отриманих коштів відповідачем ОСОБА_1 .

З виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувалася кредитною карткою, знімала кошти та періодично погашала заборгованість. При цьому, ОСОБА_1 всього було знято 99111,56 грн, а погашено 76379,51 грн, тобто, сума фактично отриманих, але не повернутих коштів становить 22732,05 грн (99111,56-76379,51) (а.с. 10-11).

Натомість із розрахунку заборгованості вбачається, що сума неповернутого тіла кредиту становить 43042,38 грн.

Суд вважає, що, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року.

Натомість розрахунок заборгованості, як такий, без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням наявності заборгованості та її складових.

Оскільки, саме виписка по рахунку є первинним документом та належним підтвердженням наявності та розміру заборгованості, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає фактично отримана відповідачем сума 22732,05 грн, яка підтверджується випискою по рахунку, а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

А отже, доводи апелянта щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення судом 1 інстанції норм процесуального та матеріального права є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» - Крилової О.Л. - залишити без задоволення.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12 березня 2021 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий В.О. Єльцов

Судді В.Г. Бородійчук

Л.В. Нерушак