Дата документу 13.05.2021 Справа № 333/5622/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/5622/15 Головуючий у 1 інстанції: Піх Ю.Р.
Провадження № 22-ц/807/1849/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , боржник: ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , боржник: ОСОБА_4 .

В обґрунтування своєї заяви, ОСОБА_1 зазначала, що постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2015 року у цивільній справі № 333/5622/15-ц задоволено її позов до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої капітальної прибудови на першому поверсі будинку, прибудови з пластику та металу, двох прибудови на першому поверсі будинку, прибудови з пластику та металу, двох парканів, вольєру будки для собаки, прибирання сміття та мотлоху, які знаходяться впритул біля стіни квартири позивачів, забезпечити вільний доступ до стіни будинку, каналізації та газового лічильника; поновлення газону та перенесення хвіртки з ділянки паркану навпроти вікна квартири позивачі в інше місто паркану.

Після отримання рішення суду ОСОБА_1 звернулася з виконавчим листом до Комунарського ВДВС м.Запоріжжя. Під час того, як виконавчий лист був на виконанні заявниця тяжко хворіла. Під час лікування нею було отримано лист із постановою від 18 липня 2016 року про закінчення виконавчого провадження яке було надіслано тільки 29 вересня 2016 року. Рішення суду боржником не було виконано у повному обсязі. Також, жодних дій боржником визначених у виконавчому листі не було зроблено і до сьогодні. Під час дії виконавчого листа ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Комунарського ВДВС м. Запоріжжя, де отримувала відповіді в усній формі про те, що робота ведеться.

06 жовтня 2016 року заявниця звернулась зі скаргою до ГТУЮ у Запорізькій області на дії державних виконавців через закриття виконавчого провадження. З відповіді від 07 листопада 2016 року, заявниця дізналась про те, що рішення суду не виконано, виконавче провадження закрито, у зв`язку з тим, що закінчився строк пред`явлення виконавчого документу до виконання. У відповіді ОСОБА_1 було роз`яснено про можливість звернутися до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

ОСОБА_1 також зазначила, що є людиною похилого віку, є особою з інвалідністю ІІ групи, у правових питаннях необізнана. Про порядок звернення до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання заявниця дізналася лише 13 листопада 2020 року після звернення за правовою допомогою до Запорізького місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати поважною причину пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та поновити їй пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 333/5622/15-ц.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року про відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з відсутності законних підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Так, судом зазначено, що питання щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання скаржницею порушено перед судом лише у грудні 2020 року, тобто через чотири роки після отримання постанови про закриття виконавчого провадження. При цьому будь-яких об`єктивних унеможливлень реалізації заявником протягом 2016-2020 років прав, передбачених положеннями ЗУ «При виконавче провадження» та ЦПК України, надано не було.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду вимогам Закону України «Про виконавче провадження», просить скасувати ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року та постановити нову, якою визнати поважною причину пропуску строку та поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, який було видано по справі № 333/5622/15-ц.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» строк для пред`явлення виконавчого листа до стягнення був до 22 листопада 2018 року. Судом першої інстанції не надано правову оцінку відповіді управління ДВС від 07 листопада 2016 року, в якій скаржниці рекомендовано звернутись до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до стягнення, в той час, коли строк нею пропущений ще не був у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», (в редакції Закону від 02.06.2016 року N 1404-УІІІ).

Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити її з вищевказаних підстав.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено з матеріалів справи, що рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 10 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Запорізька міська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задоволено. Зобов`язано ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у користуванні земельною за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої капітальної прибудови на першому поверсі будинку, прибудови з пластику та металу, двох прибудови на першому поверсі будинку, прибудови з пластику та металу, двох парканів, вольєру будки для собаки, прибирання сміття та мотлоху, які знаходяться впритул біля стіни квартири позивачів, забезпечити вільний доступ до стіни будинку, каналізації та газового лічильника; поновлення газону та перенесення хвіртки з ділянки паркану навпроти вікна квартири позивачі в інше місто паркану (а.с. 84-86).

Відповідно до п. 9 ч.2 ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно ст.129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, на Державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.

Виконавчий лист за вищевказаним судовим рішенням було отримано позивачем 25 січня 2016 року (а.с. 92).

З постанови головного державного виконавця Комунарського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області про закінчення виконавчого провадження від 18 липня 2016 року встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 101-102).

Листом від 07 листопада 2016 року ГТУЮ у Запорізькій області управлення ДВС повідомило ОСОБА_1 про її право на звернення до суду із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення (а.с. 133-136).

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні вищевказаної заяви (а.с. 111-112).

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

У статті 433 ЦПК України вказано на те, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Поважні причини - це ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, водночас виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд.

Судом першої інстанції не враховано норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка була ратифікована Україною 17.07.1997 року, а також роз`яснення наданими Європейським судом з прав людини.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 22.02.2005 року, ухваленого у справі «Шаренок проти України», було встановлено порушення ст.6 Конвенції та ст.1 протоколу 1 Конвенції. При цьому, Суд зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Також, Суд сказав на свою прецедентну практику, згідно з якою відсутність у заявника можливості домогтися виконання рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване першим реченням частини першої статті 1 Протоколу № 1.

Разом з тим, суд першої інстанції не перевірив доводів заявниці, не витребував матеріали виконавчого провадження, не з`ясував, коли ОСОБА_1 зверталась до ВДВС зі скаргами, запитами, тощо.

При цьому, посилання суду першої інстанції на те, що заявниця із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого провадження звернулась через чотири роки після отримання постанови про закінчення виконавчого провадження є безпідставним, оскільки підстави пропуску строку пред`явлення документа до виконання досліджуються саме з моменту закінчення такого строку, а не з моменту винесення постанови державним виконавцем.

Натомість, судом першої інстанції при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не встановлено з якого моменту цей строк пропущено.

При цьому, слід звернути увагу, що відповідно до пунктів 5, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Аналіз наведених норм Закону дає підстави дійти висновку про те, що виконавчий лист, виданий судом до набрання чинності цим законом, може бути повторно пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років з дня його повернення.

За таких обставин, посилання щодо ненадання ОСОБА_1 будь-яких об`єктивних унеможливлень реалізації заявником своїх прав, передбачених положеннями ЗУ «При виконавче провадження» та ЦПК України саме протягом 2016-2020 років є помилковим та таким, що не ґрунтується на Законі.

Крім цього, слід зауважити, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV).

Відповідно до частини першої статті 49 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Як вже було встановлено, постановою головного державного виконавця Комунарського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області про закінчення виконавчого провадження від 18 липня 2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Приписами ч. 3 ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Наслідки завершення виконавчого провадження передбачені статтею 50 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV, зокрема: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Проте, будь-якої правової оцінки даним положенням закону судом першої інстанції надано не було, не встановлено підстави їх застосування та/або їх відсутність до виконавчого листа №333/5622/15-ц.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія приходить до висновку, що винесена ухвала суду не може вважатися законною та обґрунтованою, є такою, що винесена передчасно, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з направленням справи до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно із п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права,які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року у цій справі з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 17 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: