Справа № 161/3600/21
Провадження № 2/161/1916/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

23 лютого 2021 року (згідно відмітки на конверті, в якому надійшов позов) ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі відповідач-1, ГУНП у Волинській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі третя особа, ГУ ДКС України у Волинській області) про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою поліцейського ВРПП Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Романюка Р.В. від 17 січня 2021 року серії БАА №780433 його було притягнуто до адміністративної відповідальності, яка передбачена ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, а саме за проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора та не пред`явлення до перевірки на вимогу поліцейського документів, передбачених п.2.1 ПДР.

Рішенням т.в.о. начальника Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області Литвина А. від 28 січня 2021 року вказана постанова була скасована у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративних правопорушень.

Позивач зазначає, що необґрунтоване притягнення його до адміністративної відповідальності завдало йому моральної шкоди у вигляді душевних переживань, приниженні його честі та гідності як водія з 20-річним стажем.

З наведених підстав просить суд стягнути з Держави Україна через ГУ ДКС України у Волинській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь 2 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідач у відзиві, а третя особа у письмових поясненнях позов заперечили.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою поліцейського ВРПП Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Романюка Р.В. від 17 січня 2021 року серії БАА №780433 його було притягнуто до адміністративної відповідальності, яка передбачена ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, а саме за проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора та не пред`явлення до перевірки на вимогу поліцейського документів, передбачених п.2.1 ПДР (а.с.4).

Рішенням т.в.о. начальника Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області Литвина А. від 28 січня 2021 року вказана постанова була скасована у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративних правопорушень (а.с.6-7).

Надаючи правову оцінку фактичним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині шостій статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення.

В свою чергу, частинами третьою та четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З аналізу вищенаведених положень цивільного та цивільно-процесуального законодавства слідує, що тягар доказування наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення (делікту), окрім вини, лежить саме на потерпілій особі, яка має належними та допустимими доказами довести суду:

1) факт наявності шкоди;

2) протиправність діяння (дії чи бездіяльності) особи, яка завдала шкоди;

3) причинний зв`язок між завданою шкодою та протиправним діянням особи, яка завдала шкоди.

В свою чергу, враховуючи наявний у цивільному законодавстві принцип презумпції вини завдавача шкоди, відповідач повинен довести суду відсутність своєї вини у скоєному цивільному правопорушенні.

Для доведення чи спростування цих обставин чинним цивільним процесуальним законодавством сторонам надані дієві процесуальні механізми, як то витребування доказів (ст.84 ЦПК України), призначення судової експертизи судом (ст.103 ЦПК України) чи на замовлення учасників справи (ст.106 ЦПК України).

При цьому, суд, зберігаючи безсторонність, не може у цивільному процесі вчиняти відповідні процесуальні дії за власною ініціативою, а лише за відповідними клопотаннями учасників справи.

В розглядуваному випадку позивач належним та допустимими доказами не довів наявність основного елементу складу цивільного правопорушення (делікту), а саме наявність шкоди у вигляді пережитих ним душевних переживань, а також приниженні честі і гідності, як він про це зазначає у позові.

Зі змісту справи слідує, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача було закрито у досудовому порядку органом Національної поліції в короткий проміжок часу. Крім того, листом від 17 лютого 2021 року №958/51/04-2021 позивачу доведено до відома, що відносно працівника поліції, який виносив спірну постанову, буде проведене службове розслідування.

Отже, на переконання суду, права та законні інтереси позивача були повністю відновлені відповідачем самостійно у досудовому порядку, а також вжито заходів стосовно недопущення подальших порушень у роботі своїх співробітників.

В такому випадку суд не може вважати, що позивач пережив значні душевні переживання у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності, у зв`язку з цим відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст. 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачем у справі є Головне управління Національної поліції у Волинській області, м. Луцьк, вул. Винниченка, 11, .

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача є Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області, м. Луцьк, вул. Стрілецька, 4А, .

Повний текст рішення складений та підписаний 18 травня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк