Номер провадження: 22-ц/813/3500/21
Номер справи місцевого суду: 2-2077/10
Головуючий у першій інстанції Гусев О.Г.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал») до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Гусевої О.Г. 29 березня 2010 року у м. Одеса, -

встановила:

У червні 2009 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 4-7).

В обґрунтування позову ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилалось на те, що 19 березня 2007 року між позивачем та відповідачем було підписано кредитний договір №014/0074/85/571714 про надання кредиту в сумі 108 575,00 доларів США строком по 19 березня 2027 року зі сплатою 14,5% річних за користування кредитними коштами. В якості забезпечення кредиту, між сторонами було укладено договір поруки від 19 березня 2007 року, згідно якого ОСОБА_1 на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання перед позивачем відповідати по зобов`язанням ОСОБА_2 . Станом на 10 червня 2009 року заборгованість відповідача перед позивачем склала 124 068,13 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 10 червня 2009 року складало 944 394,19 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 107 371,62 доларів США що в еквіваленті по курсу НБУ на 10 червня 2009 року становило 817 302,03 грн.; заборгованість за відсотками 1 279,63 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 10 червня 2009 року становило 9 740,45 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 14 341,90 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 10 червня 2009 року становило 109 169,72 грн.; заборгованість за пенею 1 074,89 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 10 червня 2009 року становило 8 181,99 грн.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2010 року позов ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 944 394,19 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 1 700,00 грн. (а.с. 98-100).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 139-140).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 у повному обсязі, вирішити питання щодо розподілу судових витрат, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с. 145-148).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення переглядається в апеляційному порядку в частині заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, 19 березня 2007 року між позивачем та відповідачем було підписано кредитний договір №014/0074/85/571714 про надання кредиту в сумі 108 575,00 доларів США строком по 19 березня 2027 року зі сплатою 14,5% річних за користування кредитними коштами. В якості забезпечення кредиту, між сторонами було укладено договір поруки від 19 березня 2007 року, згідно якого ОСОБА_1 на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання перед позивачем відповідати по зобов`язанням ОСОБА_2 . Станом на 10 червня 2009 року заборгованість відповідача перед позивачем складала 124 068,13 доларів США.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

У справі, яка переглядається, сторони в кредитному договорі узгодили дострокове повернення кредиту, сплату процентів, комісії та інших платежів, у тому числі у випадках, коли позичальник не сплатив банку в строк будь-яку суму, належну до сплати, не зміг виконати будь-яке зобов`язання за цим договором тощо. Про необхідність дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів банк письмово повідомляє позичальника (пункт 6.5 статті 6 Кредитного договору).

При цьому сторони передбачили, що дострокове повернення кредиту, сплата процентів, комісій та інших платежів, передбачених цим договором, у випадках, установлених пунктом 6.5 цього договору, повинне бути здійснено позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення. У разі порушення зазначеного строку сплати, банк має право вчиняти будь-які дії щодо примусового стягнення боргу відповідно до чинного законодавства, у тому числі звернути стягнення на заставлене майно, тощо (пункт 6.5 статті 6 Кредитного договору) (т.1 а.с. 27).

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок порушення боржником виконання зобов`язань за кредитним договором, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслало на адресу ОСОБА_2 11 вересня 2008 року Претензійну вимогу про порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання за кредитним договором, та 27 серпня 2008 року - Попередження про необхідність погашення простроченої заборгованості за кредитом, а також сплату процентів та пені в порядку статті 10.1 кредитного договору. У цій претензії банк просив погасити прострочену заборгованість за кредитним договором та достроково повернути отриманий кредит у залишковій сумі протягом 30 банківських днів з моменту одержання цієї претензії (повідомлення) (т.1 а.с. 53-54).

Згідно відмітки на Претензійній вимоги про порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання за кредитним договором, зазначену вимогу ОСОБА_2 отримав 02 вересня 2008 року (т.1 а.с. 52).

Таким чином, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування та пені, кредитор, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання.

У разі зміни кредитором, на підставі частини другої статті 1050 ЦК України, строку виконання основного зобов`язання, передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обчисленню від цієї дати.

У даній справі ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду із позовними вимогами до поручителя ОСОБА_1 24 червня 2009 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Установивши у справі, яка переглядається, що ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінило строк виконання основного зобов`язання та звернулося з позовними вимогами до ОСОБА_1 24 червня 2009 року, тобто через два місяці після закінчення шестимісячного строку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з поручителя ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2010 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 525,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2010 року - скасувати в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 .

В цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал») про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/0074/85/571714 від 19 березня 2007 року з ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) 2 525,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 24 вересня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе