КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5097/2021
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.,

суддів: Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі : Довгополій А.В.

за участю: представника ОСОБА_1 - адвоката Дігтяр О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Власенко Юрія Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Святошинського районного суду міста Києва Ул`яновської О.В.,

у цивільній справі №759/14646/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

в с т а н о в и л а :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти у розмірі 1 941 412,10 грн. та судовий збір у розмірі 9 605,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 27 березня 2018 року ОСОБА_2 взяв у борг у позивача грошові кошти у розмірі 1 841 000,00 грн.( еквівалентно 73000 доларів США), що підтверджується розпискою на строк до 01 січня 2019 року. Однак станом на дату подання позову зобов`язання відповідачем виконано не було, чим порушено строк повернення боргу на вісім місяців, таким чином згідно норм законодавства відповідач зобов`язаний повернути позичальнику суму позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, що разом становить 1 941 412, 10 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 941 412, 10 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9605,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року заяву представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням суду, представник відповідача, посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив рішення суду скасуватита ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зауважуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягало у тому, що судом здійснено заочний розгляд справи в день закриття підготовчого засідання одночасно з прийняттям рішення про призначення справи до судового розгляду без належного повідомлення відповідача про місце, дату і час судового засідання з розгляду даної справи по суті. Зокрема, 22 вересня 2020 року Святошинським районним судом м. Києва закрито підготовче засідання та того ж дня ухвалено заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року. Однак згідно з правовими нормами ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, при цьому з`ясовує думку сторін щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті.

Обґрунтовуючи скаргу також тим, що зміст розписки вказує на визначення сторонами еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, де зазначено - «еквівалент в доларах 73 000». Саме - «доларах», інших ознак валюти боргу розписка, на яку посилається позивач, не містить. При ухваленні заочного рішення, судом не вирішувалось питання щодо встановлення валюти зобов`язання. Адже подібну назву містять більше двадцяти валют світу. Різна валюта - різний номінал (курс).

Учасники справи про день і час її розгляду повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Кушнір В.Г. до початку розгляду справи подали заяву щодо можливого розгляду за їх відсутності.

У судовому засіданні представник позивача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності не зявившихся осіб в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Доводами апеляційної скарги є допущенні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягало у тому, що судом здійснено заочний розгляд справи в день закриття підготовчого засідання одночасно з прийняттям рішення про призначення справи до судового розгляду без належного повідомлення відповідача про місце, дату і час судового засідання з розгляду даної справи по суті.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 196, ч. ч. 1, 2 ст. 200 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. У підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду; закриття провадження у справі; закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У п.3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України зазначено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Згідно до матеріалів спарви вбачається, що ухвалою Святошинськогорайонного судум. Києва від 14серпня 2019року відкрито провадження у справі та призначене підготовче засідання на 27 січня 2020 року (а.с. 20).

У подальшому, ухвалою Святошинського районного суд м. Києва від 22 вересня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду (а.с. 60).

Цього ж дня ( 22 вересня 2020 року) Святошинським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення у справі (а.с. 64, 66-67).

Частиною 1 ст. 197 ЦПК України передбачено, що підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи. Явка учасників справи у підготовче засідання є їх правом, а не обов`язком.

За змістом ч. 1, 2 ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив;4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки в матеріалах справи були відсутні відомості щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, порушено порядок проведення підготовчого засідання, та враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, колегія суддів вважає, що заочне рішення у даній справі як таке що постановлено з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню з постановленням нового рішення у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України про задоволення вимог позивача виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно з оригіналом розписки від 27 березня 2018 року ОСОБА_2 , 1969 року народження, взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1 841 000,00 гривень (еквівалентно в доларах 73 000 )доларів США у строк до 01 січня 2019 року (а.с. 59).

Так, відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1. та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, але одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від та незважаючи на найменування документа, і в залежності від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів ( правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15).

Аналізуючи зміст складеної за підписом відповідача розписки, колегія суддів вважає що сторонами узгоджені та визначені умови отримання позичальником в борг коштів, оскільки вжито словосполучення «взял у гражданина в долг у ОСОБА_1 1841000,00 грн, эквивалент в доларах 73000», із зобов`язанням їх повернення до «1 января 2019 г.», тобто сторонами чітко визначено термін повернення коштів ( а.с.59).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в судовому засіданні позивачем було доведено обставини щодо невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору позики. У зв`язку з чим до стягнення підлягає сума богу, що була визначена сторонами в розмірі 1 841 000,00 гривень як еквівалент 73 000 доларів.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до положень ст. 625 ЦПК України.

Згідно ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за вест час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана норма закону вказує що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входить до складу грошового зобов`язання і є особою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Зазначене свідчить що у разі наповнення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме, зокрема суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановленого договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума боргу складала станом на 08 серпня 2019 року ( подачі позову) 1 841 000 грн. 00 коп., сума індексу інфляції з 01 січня 2019 року по 30 червня 2019 року склала 67 122 грн. 78 коп. та 3 % річних з 01 січня 2019 року по 08 серпня 2019 року - 33 289 грн. 32 коп., а загалом сума боргу становила 1 941 412 грн. 10 коп. (а.с. 7).

Доводи апеляційної скарги в частині не зазначення в розписці тих обставин, що кошти надавалися саме в доларах США (а не іншої країни), на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Так як у розписці зазначено, що позика отримана у розмірі 1841000,00 гривень, що эквивалентно в доларах 73000, під якими за звичай на території України розуміється обіг доларів США, оскільки в основному курс національної грошової одиниці прирівнюється до долара США.

Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду України від 14.02.2009 року при розгляді справи №6-24458св08.

Слід також зазначити, що сам факт написання вказаної розписки ОСОБА_2 не заперечується.

Враховуючи, що в ході судового розгляду, відповідачем не було надано доказів на підтвердження відсутності узгодження між сторонами істотних умов договору позики, то факт отримання грошових коштів позивачем підтверджується змістом розписки, яка власноручно ним складена, Вказаною розпискою також визначено період повернення грошових коштів. А так як відповідач, не довів, що грошові кошти було повернуто кредитору, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог постановлено з дотриманням норм матеріального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374,376, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Власенко Юрія Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення, за яким;

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 1941412 (один мільйон дев`ятсот сорок одна тисяча чотириста дванадцять) гривень 10 копійок, з яких 1841000 (один мільйон вісімсот сорок одна тисяча) гривень 00 копійок - сума основного боргу; 67122 (шістдесят сім тисяч сто двадцять дві) гривні 78 копійок - сума індексу інфляції за весь час прострочення, 33289 (тридцять три тисячі двісті вісімдесят дев`ять) гривень 32 копійки - сума трьох відсотків річних.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір по справі у розмірі 9605 грн 00 коп. (дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 травня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: