13.05.2021 Провадження по справі № 2/940/62/21
Справа № 940/1278/20
Рішення

Іменем України

13 травня 2021 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.

з участю адвоката: Безуглої І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради Київської області про встановлення юридичного факту та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити юридичний факт про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично прийняла спадщину після смерті її матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , вступивши в управління та володіння спадковим майном. Необхідність встановлення даного факту виникла в зв`язку зі спадковим майном, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 та яке він бажає прийняти як спадкоємець за законом першої черги спадкування як чоловік померлої.

Крім того позивач просить в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_2 визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 4,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться на території Стадницької сільської ради Тетіївського району Київської області, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0277033 від 11.04.2000 року, яке померла ОСОБА_2 прийняла у спадщину, проте не оформила своїх спадкових прав. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що він є спадкоємцем за законом першої черги спадкування та спадщину прийняв своєчасно. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом йому відмовлено через відсутність документів, з яких можна було б встановити придбання спадщини ОСОБА_2 після смерті її матері ОСОБА_3 , в зв`язку з чим він не може реалізувати своїх спадкових прав.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Безугла І.С. позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник Тетіївської міської ради Київської області Гричанюк О.І. в судове засідання не прибув, до суду надав заяву про слухання справи без участі представника відповідача, позовних вимог не визнає, посилаючись на наданий відзив на позов (а.с.28-29) та письмові пояснення (а.с.32,66).

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 . Після її смерті залишилося спадкове майно, в управління яким фактично вступила дочка померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 1996 року проживала разом з нею в одному будинку в АДРЕСА_1 без реєстрації, після смерті доглядала за будинком та проводила його поточний ремонт, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та одруження ОСОБА_2 (а.с.6,7), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.9), копіями довідок старостинського округу № 10 (с.Стадниця) виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 149 від 22.10.2018 року та № 12 від 10.01.2020 року (а.с.33,34) та довідкою виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 41 від 15.03.2021 року (а.с.58).

11.04.2000 року на ім`я ОСОБА_3 Тетіївською районною державною адміністрацією було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0277033 на право на земельну частку (пай), розміром 4,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться на території Стадницької сільської ради Тетіївського району Київської області (а.с. 15). Даний сертифікат отримала дочка ОСОБА_3 ОСОБА_2 (лист Міжрайонного управління у Володарському та тетіївському районах ГУ Держгеокадастру у Київській області від 13.06.2018 року - а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11). Після її смерті спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_1 , проживаючи разом зі спадкодавцем на день її смерті ( копія довідки відділу реєстрації місця проживання осіб Каховської міської ради Херсонської області № 4426 від 10.09.2020 року - а.с. 14).

Звернувшись до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме на право на земельну частку (пай), розміром 4,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться на території Стадницької сільської ради Тетіївського району Київської області, позивач отримав відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії через відсутність документів, з яких можна було б встановити придбання спадщини ОСОБА_2 після смерті її матері ОСОБА_3 (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.09.2020 року - а.с.13).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

За змістом ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року № 18/5, визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню,квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з бокуінших спадкоємців.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, на час смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з нею в одному будинку в АДРЕСА_1 з 1996 року проживала без реєстрації її дочка ОСОБА_2 та вела з нею спільне господарство, після смерті доглядала за будинком та проводила його поточний ремонт, що підтверджується копіями довідок старостинського округу № 10 (с.Стадниця) виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 149 від 22.10.2018 року та № 12 від 10.01.2020 року, а тому відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року № 18/5, є доказом її фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Заперечення відповідача з приводу того, що позивачем не доведено факту вступу ОСОБА_2 після смерті її матері ОСОБА_3 в управління або володіння спадковим майном - земельною часткою (паєм), суд до уваги не бере, оскільки спадкування - це перехід майнових і окремих особистих немайнових прав та обов`язків спадкодавця до його спадкоємців. Сукупність цих прав та обов`язків і є спадщиною. При цьому законодавець не вимагає для прийняття спадщини доказу фактичного вступу в управління або володіння кожним елементом із спадкового майна окремо.

З огляду на це, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про доведеність позивачем факту прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті її матері ОСОБА_3 , а тому а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 права на земельну частку (пай), розміром 4,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться на території Стадницької сільської ради Тетіївського району Київської області, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0277033 від 11.04.2000 року, яке померла ОСОБА_2 прийняла у спадщину після смерті ОСОБА_3 , проте не оформила своїх спадкових прав, то суд в цій частині позовних вимог відмовляє.

Так, відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 у вигляді права на земельну частку (пай), позивачем має доведено, що дане право входило до складу спадкової маси, а саме те, що померла ОСОБА_2 прийняла його у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За змістом статті 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 належне їй майно фактично прийняла у спадщину її дочка ОСОБА_2 , хоча юридично на себе його не оформила. Разом із тим, вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року N 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X "Перехідні положення" ЗК України).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Як вбачається з матеріалів справи, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0277033 на право на земельну частку (пай), розміром 4,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться на території Стадницької сільської ради Тетіївського району Київської області, був виданий Тетіївською районною державною адміністрацією на ім`я ОСОБА_3 11.04.2000 року на підставі рішення Тетіївської районної державної адміністрації № 89 від 27.03.2000 року (як зазначено в самому сертифікаті), тобто рішення, за яким ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , вже не стала власником майнових прав, прийнятого після її смерті.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем наданими документами не доведено того, що майнові права ОСОБА_3 на земельну частку (пай), розміром 4,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться на території Стадницької сільської ради Тетіївського району Київської області, увійшли до складу спадкового майна після її смерті. А державного акта на право колективної власності на землю при паюванні земель КСП «Стадниця» з доданим списком громадян співвласників колективної власної на землю, які мають право на земельну частку (пай), з якого можна було б встановити коли саме померла ОСОБА_3 набула майнові права на земельну частку (пай), до матеріалів справи не додано.

Таким чином, для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 у вигляді права на земельну частку (пай), позивачем має доведено, що дане право входило до складу спадкової маси, а саме те, що померла ОСОБА_2 прийняла його у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог відмовляє.

Керуючись ст.ст. 258,259,263-265,268,273,315,319,354 ЦПК України, ст.ст. 1216,1217,1218 ЦК України, ст. 524,525,529,548,549 ЦК УРСР, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради Київської області про встановлення юридичного факту та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування - задовольнити частково.

Встановити юридичний факт про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично прийняла спадщину після смерті її матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , вступивши в управління та володіння спадковим майном.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Дата складення повного рішення: 20 травня 2021 року.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя: Т.П.Косович