КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/7015/2021 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Голосіївськогорайонного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 11.05.2017 року в розмірі 37331,43 грн. та стягнення судового збору в розмірі 2102,00 грн..

Позов обґрунтований тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 11.05.2017 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 17000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості, яка станом 21.04.2020 року складає 37331,43 грн., оскільки позичальником не виконується зобов`язання щодо погашення кредитного договору на умовах, які викладені у кредитному договорі №б/н від 11.05.2017 року, що призвело до утворення заборгованості.

Рішенням Голосіївськогорайонного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року відмовлено у задоволенніпозову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що виписка по рахунку є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів, а тому вважає, що вона є належними та допустимим доказом щодо заборгованості відповідача. Звертає увагу суду на те, що відповідач своїх зобовязань за договором не виконав та не здійснив своєчасне погашення заборгованості.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що судом не встановлено факту укладання кредитного договору, суми кредитної заборгованості, строку дії кредитного договору, тому позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є не доведеними, відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Однак, такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що між банком і ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту, позивачем приєднано до матеріалів справи заяву від 11.05.2017 року, в якій зазначено, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між банком та позичальником договір про надання банківських послуг від 11.05.2017 року.

У заяві міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Позичальник висловив свою згоду, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. Заява підписана позичальником та представником банку.

Відповідно до ксерокопії заяви ОСОБА_1 від 11.05.2017 року, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку, тощо. Разом із тим, із даного документу можна встановити, що у ньому зазначені персональні дані відповідача щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України та підписи.

Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до змісту статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у анкеті-заяві. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України.

Крім того, згідно з умовами та правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг).

Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банкт штраф в розмірі 500 грн. - 5% від суми позову.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором №б/н від 11.05.2017 року, внаслідок чого, станом на 21.04.2020 року (дата визначена позивачем), у останнього утворилася заборгованість у розмірі 37331,43 грн., що складається з: 22727,89 грн. - за простроченим тілом кредиту; 6500,80 грн. - за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК; 5848,86 грн. - нарахована пеня; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1753,88 грн. штраф (процентна складова).

Встановлено, що розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, ставки пені, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань.

ОСОБА_1 не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Виходячи із наявних у матеріалах справи доказів, і наведених норм законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні всі підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про наявність підстав та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 22727,89 грн. за період з 11 травня 2017 року (дата укладання договору між сторонами) по 21 квітня 2020 року(дата визначена АТ КБ «ПриватБанк» у позові).

Відтак, судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні статті 634 ЦК України.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно 625 ЦК України, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмові у задоволенні позовних вимог у цій частині, разом з цим суда апеляційної інстанції не погоджується з мотивами у відмові у задоволенні цих позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно довідки наданої позивачем, відповідачу надавалось 7 кредитних карток, у яких термін дії закінчується, починаючи з листопада 2021 року.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для стягненні відсотків по 625 ЦК України, оскільки положення ст.625 ЦК України застосовуються до правовідносин у яких закінчилась дія основного договору, а з матеріалів справи вбачається, що картки видані відповідачу діють до 2021 та 2022 року.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею, а також сум штрафів суд апеляційної інстанції доходить наступного.

Відповідно до положень статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Керуючись статтею 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такі висновки викладені у правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за пеню не підлягають до задоволення, оскільки недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, не допускається.

Разом з тим, процентна складова штрафу підлягає зменшенню з урахуванням п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, штраф у розмірі 5% від ціни позову буде складати 1161,39грн.(22727,89грн+500,00грн.=23227,89грн., відповідно 5% від 23227,89грн. становить 1161,39грн.).

За таких обставин, з ОСОБА_1 за період з 11 травня 2017 року (дата укладання договору між сторонами) по 21 квітня 2020 року (дата визначена АТ КБ «ПриватБанк» у позові) підлягає стягненню наступна заборгованість:

- 22727,89 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 500,00 гривень - штраф (фіксована частина);

- 1161,39 гривень - штраф (процентна складова).

Відтак, доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» частково знайшли своє підтвердження у матеріалах цивільної справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань перед позивачем АТ КБ «Приватбанк», що призвело до порушення прав останнього.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про помилковість висновку суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним фактичне звільнення боржника від сплати тіла кредиту та штрафних санкцій судовим рішенням, з урахування того, що відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із положень ст.ст. 634, 1054, 549 ЦК України.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити зміну розподілу судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач АТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір розмірі 2102,00 гривень (за подання позовної заяви) та 3153, 00 гривень (за подання апеляційної скарги на рішення суду), що у сукупному розмірі складає 5255,00 гривень.

Предметом позову АТ КБ «ПриватБанк» є стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом, яка у загальному розмірі складає 37331,43гривень.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про обгрутнованість стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 24389,28гривень.

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 3433,18 гривні (24389,28* 5255 / 37331,43).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду в частині відмови в позові про стягнення заборгованості по простроченому тілу кредиту та штрафів не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості по простроченим тілу кредиту у розмірі 22727,89 грн., штрафів та судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспортні дані: паспорт серія НОМЕР_2 виданий Голосіївський РВ ГУДМС України в місті Києві 15 грудня 2012 року) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , рахунок № НОМЕР_3 , МФО 305299) заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 22727,89 гривень, штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривеньта штраф (процентна складова) у розмірі 1161,39 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспортні дані: паспорт серія НОМЕР_2 виданий Голосіївський РВ ГУДМС України в місті Києві 15 грудня 2012 року) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , рахунок № НОМЕР_3 , МФО 305299) судові витрати у розмірі 3433,18 гривні.

В іншій судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «19» травня 2021 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіД.Р. Гаращенко О.І. Сліпченко