Справа № 467/166/21
Провадження № 4-с/486/4/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року м.Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.

при секретарі Деменко К.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про тимчасове обмеження у праві полювання,

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо встановлення тимчасового обмеження у праві полювання. В скарзі зазначив, що на підставі рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2018 року у справі №467/172/18 з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 лютого 2018 року і до повноліття дитини.

На підставі рішення суду 31 травня 2018 року був виданий виконавчий лист та 05 червня 2018 року відкрито виконавче провадження.

ОСОБА_1 посилається на те, що державним виконавцем невірно нарахована заборгованість зі сплати аліментів за період з 20 серпня 2018 року по 01 лютого 2021 року у сумі 29033,50 грн. А саме зазначає, що він є головою та членом Фермерського господарства «Остапенко В.П.», яке на даний час не приносить доходу з незалежних від нього підстав, тому він у вказаний період мав нульові доходи та самостійно сплачував аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і загальна сума сплачених ним аліментів за вказаний період склала 37428,94 грн.

Посилаючись на помилковість розрахунку заборгованості державним виконавцем, скаржник просив суд поновити йому строк на оскарження постанови від 09 лютого 2021 року, оскільки він отримав її 13 лютого 2021 року, звільнити його від сплати судового збору, визнати дії державного виконавця протиправними та скасувати постанову від 09 лютого 2021 року про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання.

Скарга до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшла з Арбузинського районного суду 05 березня 2021 року.

Боржник в судовому засіданні скаргу підтримав, до викладеного у скарзі додав, що йому три роки не повідомляли про заборгованість, оскільки заборгованості він не мав, і навіть, на час звернення зі скаргою мав переплату 5 тисяч гривень. Державний виконавець надав йому розрахунок заборгованості із сумою заборгованості меншою, ніж у постанові про обмеження у праві на полювання.

Представник ДВС в судове засідання не з`явилися, направив заяву про розгляд справи за його відсутності. Також 15 березня 2021 року надіслав відзив, в якому зазначив, що 18 травня 2020 року на письмову заяву боржника, йому була направлена відповідь, де було зазначено, що станом на 14 квітня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів складає 30394,78 грн. 09 лютого 2021 року була підрахована заборгованість зі сплати аліментів, і станом на 01 лютого 2021 року заборгованість становила 29033,50 грн., на підставі чого було винесено вмотивовані постанови та направлено сторонам. Щодо доходів боржника було зроблено запит до Державного реєстру фізичних осіб ДПА України, згідно відомостей якого з 01 січня 2019 року по 01 січня 2021 року боржник доходів не отримував. На підставі наявної інформації було здійснено новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, що станом на 01 березня 2021 року становить 21468,86 грн. Сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2018 року у справі №467/172/18 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 лютого 2018 року і до повноліття дитини.

На виконання вказаного судового рішення судом виданий виконавчий лист від 31 травня 2018 року, який стягувачем пред`явлено до виконання, постановою державного виконавця Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 05 червня 2018 року відкрито виконавче провадження ВП №56532583.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Дерій М., заборгованість боржника ОСОБА_1 перед стягувачем ОСОБА_2 по аліментам за вказаним виконавчим листом за період з 20 листопада 2018 року по лютий 2021 року становить 21468,86 гривень, при цьому заборгованість по аліментам нараховано відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України.

Оскільки станом на 09 лютого 2021 року сукупний розмір заборгованості по аліментам склав 29033,50 гривень, що перевищує сукупний розмір заборгованості за шість місяців, державний виконавець Дерій М.А., посилаючись на приписи ст. ст. 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження», прийняла 09 лютого 2020 року оскаржувану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, копію вказаної постанови направлено ОСОБА_1 до відома, боржником отримано постанову 13 лютого 2021 року, про що боржник зазначив у скарзі.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Так, у урахуванням визначених ст. ст. 123, 124 ЦПК України правил перебігу процесуальних строків останнім днем звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою на рішення державного виконавця, про які заявник дізнався 13 лютого 2021 року є 23 лютого 2021 року. Скаргу подано засобами поштового зв`язку 23 лютого 2020 року /згідно штампу а.с.14/. Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Заявник (скаржник) в обґрунтування заявленого клопотання про поновлення строку на подачу скарги посилається на день отримання постанови. Разом з тим, постанова може бути оскаржена до суду протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або мала дізнатися про її винесення (ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»). Враховуючи, що строк встановлений спеціальною нормою закону, і боржник подав скаргу у зазначений строк, суд не вбачає підстав для поновлення строку через відсутність такого порушення.

Розглядаючи по суті порушені ОСОБА_1 у скарзі питання, з наданням правової оцінки заявленим вимогам про визнання неправомірним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та скасування постанов державного виконавця про встановлення тимчасових обмежень, суд зазначає наступне.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається законом, а саме, ст. 79-91, 194-197 СК України та статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників. Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5, відповідно до якої - виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника; розрахунок заборгованості - обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 26 постанови від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» звертає увагу судів на те, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

В площині розгляду скарги ОСОБА_1 перебуває вимога судового контролю за виконанням судового рішення. Заявлені вимоги зводяться до незгоди боржника з механізмом обчислення державним виконавцем заборгованості по аліментам, боржником оскаржуються дії посадової особи щодо законності та вірності складеного нею розрахунку, тому судова оцінка таких дій державного виконавця має бути надана лише у порядку визначеному розділом VII ЦПК України. Можливість, правильність та правомірність розгляду по суті скарг на дії державного виконавця, зокрема щодо законності здійсненого ним обрахунку заборгованості за аліментами, підтверджується і практикою касаційної інстанції (постанова Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 2-1071/05, провадження № 61-1512св17).

Суд акцентує увагу, що в межах провадження скарги на дії державного виконавця щодо механізму обчислення заборгованості у даній справі не визначається певний розмір, оскільки незгода з нарахуванням заборгованості в конкретній грошовій сумі, тобто оспорювання цієї суми заборгованості, є підставою для звернення особи із позовом в порядку позовного провадження

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України та відповідно до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню. Судом встановлено, що ОСОБА_1 знав про судове рішення про стягнення з нього аліментів, однак належно допустимі докази (квитанції, чеки, розписки) виконання обов`язку утримання дитини шляхом надання стягувачу щомісячних грошових коштів у присудженому розмірі року державному виконавцю надано не було, за перерахунком заборгованості боржник не звертався.

Приймаючи такий висновок, суд враховує, що ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами - першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Фактично доводи ОСОБА_1 в цій частині скарги (необізнаність про нарахування, використання державним виконавцем невірної інформації про доходи) зводяться до спростування вини в утворенні заборгованості по аліментам. Разом з тим, такі докази можуть мати правове значення та підлягають оцінці у спірних відносинах боржника та стягувача при розгляді спору про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів (в розумінні ст. 196 СК України, встановлення строку сплати заборгованості, звільнення від сплати заборгованості за аліментами (в порядку ч. 2 або ч. 3 ст. 197 СК України). Суд акцентує увагу, що державний виконавець при розрахунку заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості (п. 26 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 26 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»).

По суті посилань ОСОБА_1 в частині утворення заборгованості з причини неналежного, поверхового вчинення виконавчих дій державним виконавцем Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) суд зазначає наступне. Згідно матеріалів виконавчого провадження ВП №56532583 з метою виявлення джерел отримання доходів та належного майна боржника, державним виконавцем регулярно здійснювались запити до обліково-реєстраційних установ, та за отриманими відомостями нараховувалася сума до стягнення. За таких обставин ті порушення державним виконавцем, на яких наполягає ОСОБА_1 , не доведені та жодним чином не вплинули на визначення розміру заборгованості, тому не пов`язуються із вимогою усунути порушення, допущені при розрахунку цієї заборгованості.

Що стосується обґрунтування заявником вимог скарги посиланням, що розрахунок заборгованості по аліментах здійснювався державним виконавцем без урахування добровільно сплачених заявником аліментів, суд зазначає наступне.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у Постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5, відповідно до якої виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника; розрахунок заборгованості - обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Під час розгляду скарги суд прийшов до переконання, що зазначені положення законодавства державним виконавцем при розрахунку заборгованості по сплаті аліментів було враховано, зокрема, всі самостійно здійснені платником аліментів платежі відображено державним виконавцем у поданому розрахунку, про сплачені суми аліментів зазначено державним виконавцем в розрахунку, наданому державним виконавцем. За таких обставин доводи скарги в цій частині спростовано.

Судом також надається оцінка мотивам для визнання рішень державного виконавця неправомірними, а саме боржник вважає, що заборгованість по аліментам за період коли він не працював розраховано виходячи із середньої заробітної плати працівника, тоді як рішенням суду встановлено не менше 50 відсотків для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Зі змісту розрахунку вбачається, що державний виконавець визначає заборгованість за аліментами, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 195 СК України. Розмір середньої заробітної плати працівника визначений на офіційному сайті Головного управління статистики Миколаївської області (відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування). Нарахований державним виконавцем розмір аліментів у довідці-розрахунку відповідає 1/4 частині відповідної середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби» необхідно враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 вказаного Закону), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 8 ст. 19 вказаного Закону).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що відсутні законні підстави для визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 09 лютого 2021 року про вжиття заходів примусового характеру (тимчасове обмеження у праві полювання).

За змістом оскаржуваної постанови /а.с.7/ вбачається, що підставою для їх застосування є визначений державним виконавцем розмір заборгованості станом на 01 лютого 2021 року в розмірі 29033,50 гривень, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

За таких обставин, постанову державного виконавця від 09 лютого 2021 року прийнято правомірно, оформлені відповідно до вимог пункту 7 розділу 1 «Загальні положення», пункту 6 розділу 15 «Про особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень (містить відомості про дату пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, розмір суми заборгованості, яка утворилась після пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, сумуючи вищевикладене, перевіривши чи діяв державний виконавець відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення відповідних дій; безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія, своєчасно, тобто протягом розумного строку, - приходить до переконання, що скарга ОСОБА_1 є безпідставною, такою, що не підлягає задоволенню за викладених вище обставин.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановлює ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 №6, враховуючи, що виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) судового провадження у конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні ЦПК, ні законом «Про судовий збір» не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Такий висновок також викладено Верховним Судом в постанові № 589/6044/2013 від 14 лютого 2018 року.

Керуючись стттіми 449, 450, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 у задоволенні клопотань про поновлення строку на оскарження постанови ВП №56532583 від 09 лютого 2021 року та про звільнення від сплати судового збору відмовити за безпідставністю.

ОСОБА_1 у задоволенні скарги про визнання протиправними дій державного виконавця Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо винесення постанови від 09 лютого 2021 року про вжиття заходів примусового характеру (тимчасове обмеження у праві полювання) у виконавчому провадженні №56532583 року та її скасування відмовити .

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А.Далматова