ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року

м. Черкаси

справа № 711/5574/20 провадження № 22-ц/821/880/21 категорія 311000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача адвокат Шамов Олександр Анатолійович

відповідач: Державне підприємство «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконтрукція»

розглянув в судовому засіданні у порядку письмового провадження апеляційні скарги Черкаської філії Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконтрукція» та Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконтрукція» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконтрукція» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

10 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ДП «Державний науково дослідний та проектно вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що він наказом № 4-П від 17 березня 1998 року був прийнятий на роботу в Черкаську філію інституту «Укрпроектреконструкція» (станом на сьогодні чинна назва Черкаська філія Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція) на посаду головного геодезиста.

Наказом № 46-к від 17 серпня 2018 року був звільнений з роботи за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) з 17 серпня 2018 року. Таким чином, позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем безперервно з 17 березня 1998 року до 17 серпня 2018 року, що становить 20 років та 5 місяців.

Проте, у день звільнення відповідач не виплатив позивачу всіх сум, що належали йому від підприємства, а саме: не виплатив компенсацію за всі невикористані позивачем дні щорічних відпусток. Вказана обставина встановлена посадовими особами Управління Держпраці у Черкаській області під час проведення інспекційного відвідування Філії та підтверджується постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2020 року (справа №711/2550/20), якою директора Філії визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

12 травня 2020 року позивач надіслав відповідачу лист, яким повідомив про необхідність усунення Філією порушень вимог трудового законодавства та про необхідність виплатити йому компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 , 23 червня 2020 року відповідач перерахував на рахунок позивача 4228,67 грн., тобто виплатив компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток, з вирахуванням з вказаної суми податків та зборів.

Однак, на думку позивача, відповідачем порушено порядок розрахунку при звільнені, а тому вважає, що відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки позивач звільнився з роботи 17 серпня 2018 року, а повний розрахунок з ним проведено відповідачем лише 23 червня 2020 року, то час затримки проведення повного розрахунку складає 461 робочий день. Таким чином, посилаючись на вимоги ст. 117 КЗпП України, просив суд стягнути з ДП «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконтрукція» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 81 730, 69 грн. Також, стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються з сплаченого позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ДП «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконтрукція» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 81 730,69 грн.

Стягнуто з ДП «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконтрукція» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в судовому засіданні було підтверджено ту обставину, що повний розрахунок відповідачем здійснено лише 26 червня 2020 року, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку є законними і підлягають до задоволення.

Крім того, судом враховано, що за змістом ч. 2 ст. 117 КЗпП України підставою для зменшення судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені є виключно наявність таких умов: 1) наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; 2) виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; 3) прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу.

Оскільки жодної з зазначених обставин в даному випадку судом не встановлено тому, суд дійшов висновку, що правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідача з позивачем відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційних скаргах Черкаська філія ДП «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконтрукція» та ДП «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконтрукція» просили скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 лютого 2021 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційні скарги мотивовані тим, що при вирішенні спору, суд не врахував, що у день звільнення відповідач провів всі розрахунки з позивачем у відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України та видав йому трудову книжку.

13 березня 2020 року Управлінням Держпраці в Черкаській області було проведено інспекційне відвідування Черкаської філії ДП «НДІпроектреконструкція» про що складено відповідний Акт № ЧК241/365/АВ від 13 березня 2020 року.

На виконання припису про усунення виявлених порушень № ЧК241/365/АВ від 13 березня 2020 року, відповідач 24 червня 2020 року перерахував на картковий рахунок позивача компенсацію за невикористану відпустку за 75 календарних днів в сумі 5 253 грн.

Особи, що подають апеляційні скарги вважають, що станом на момент подачі позову був відсутній предмет позову, тому слід було закрити провадження у справі на підставі ст. 255 ЦПК України. В прохальній частині апеляційних скарг просять скасувати рішення як незаконне та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_1 адвоката Шамова О.А. зазначено, що доводи апеляційних скарг є необґрунтованими, оскільки позивач звільнився з роботи 17 серпня 2018 року, а остаточний розрахунок з ним проведено лише 23 червня 2020 року, тому він має повне право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Рішення суду вважає законним і підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та з правовідносин, що випливають з трудових спорів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Підстав для застосування положень ч.3 ст.369 ЦПК України встановлено не було.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).

За таких обставин дану справу призначено до розгляду в апеляційному суді в порядку письмового провадження без виклику учасників справи в судове засідання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 17 березня 1998 року працював у ДП ««Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконтрукція» та був звільнений із займаної посади на підставі наказу № 46-к від 17 серпня 2018 року за ст. 38 КЗпП України.

Крім того, судом також встановлено, що в день звільнення відповідач не виплатив позивачу всі суми, що належали йому від підприємства, а саме: компенсацію за невикористані позивачем дні щорічних відпустки. Вказана обставина підтверджується актом інспекційного відвідування Черкаської філії Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» яким встановлено, що наказом від 17 серпня 2018 року № 46-к ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням ( ст. 38 КЗпП України) з 17 серпня 2018 року, проте при звільнені працівнику виплачено компенсацію лише за 15 календарних днів невикористаної відпустки, що призвело до виплати розрахункових коштів працівнику при звільнені не в повному обсязі та не відповідає вимогам ст. 82, 83, 116 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про відпустку» (а.с.40). Факт виплати позивачу при звільнені розрахункових коштів не в повному розмірі підтверджується також і постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2020 року, якою директора філії ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП України (а.с. 75-77).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 20 постанови пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини.

Передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні (проведення з ним остаточного розрахунку).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою такої відповідальності є її компенсаторний характер, оскільки ці заходи відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Доводи відзиву на позовну заяву та доводи апеляційних скарг зводяться лише до того, що на момент подачі позову був відсутній предмет позову, оскільки на думку ДП ««Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконтрукція» та його Черкаської філії з позивачем повний розрахунок всіх належних до виплати йому сум було проведено в день його звільнення 17 серпня 2018 року.

Однак, такі доводи повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме Актом інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 13 березня 2020 року № ЧК241/365/АВ, що виданий Управлінням Держпраці у Черкаській області та постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2020 року у справі № 711/2550/20, якою директора філії ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Вищевказаними матеріалами справи повністю доведено обставину виплати не в повному обсязі позивачу всіх розрахункових коштів при звільненні.

Ні акт інспекційного відвідування, ні постанова Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2020 року у справі № 711/2550/20 не оскаржувалися відповідачем, що свідчить про визнання обставин, які приведені в них.

Звертаючись до суду з позовом, позивачем заявлено позовні вимоги в розмірі 81 730 грн. 69 коп.

Задовольняючи їх в повному обсязі суд першої інстанції правильно врахував, що за змістом ч. 2 ст. 117 КЗпП України підставою для зменшення судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені є виключно наявність таких умов: 1) наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; 2) виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; 3) прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу. Оскільки жодної з зазначених обставин в даному випадку судом не встановлено то правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідача з позивачем відсутні. Крім того, зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові ВСУ від 13 березня 2017 року під час розгляду справи № 6-259цс17.

Районний суд також правильно визначився з тією обставиною, що позивачем не пропущено тримісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав з моменту надходження коштів на рахунок позивача та стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розрахунок якого проведений за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим відповідною постановою КМУ.

Отже, вирішуючи спір в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Черкаської філії Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконтрукція» та Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконтрукція» залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконтрукція» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 18 травня 2021 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко