_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/217/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Намазовій К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, суд -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси із заявою, заінтересована особи ОСОБА_2 , в якій просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, та покласти на нього обов`язки у вигляді заборони ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони ОСОБА_2 наближатися до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні майном ( рухомим та нерухомим майном), що є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2021 року вказану цивільну справу передано судді Гниличенко М.В..

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2021 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Відповідно до ст.350-5 ЦПК України - справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Вказану цивільну справу було призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.05.2021 року.

До судового засідання з`явились заявник - ОСОБА_1 та її представник адвокат Барабаш Т.А., які заяву про видачу обмежувального припису підтримали у повному обсязі та просили суд її задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що сторони знаходяться в шлюбі на протязі 25 років, більшу частину життя її чоловік ОСОБА_2 працював моряком закордонних рейсів, та гроші передавав на користь сім`ї, за час сімейного життя ними було придбано 10 квартир, з яких сім оформлено на її ім`я та три на ім`я чоловіка, також на ім`я чоловіка оформлено житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому вони проживали разом з дітьми, також є два автомобіля. 25.12.2020 року чоловік повернувся з рейсу та відразу повідомив, що разом з сім`єю проживати не буде, та поставив питання щодо розподілу майна на його умовах. Фактично усе спілкування з чоловіком проходило у телефонному режимі, але з погрозами, залякуваннями,образами на її адресу. 17.04.2021 року чоловік перекрив виїзд автомобіля із дому та забрав ключі, після цього конфлікту та конфлікту з застосуванням фізичної сили до доньки вона неодноразово зверталась з заявами до поліції, де її чоловіку було винесено терміновий заборонний припис. 20.04.2021 року вона звернулась з позовом до суду про розірвання шлюбу. Крім того, ОСОБА_2 здійснював дії, направлені на навмисне перешкоджання користування орендованими квартирами для здійснення заявником підприємницької діяльності, шляхом пошкодження майна квартир. Все це змушує звернутись заявнику до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі.

До судового засідання з`явились представники заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокати Івченко В.Б. та Витяганець Т.М., які просили відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що предметом спору є сімейний конфлікт щодо розподілу майна та навчання доньки, обмежувальний припис не відповідає формі та оцінюваним ризикам, та не вирішить питання сімейного конфлікту та розподілу багато численного майна, яке придбано сторонами під час шлюбу.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб 09.03.1996 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Малиновської районної Ради народних депутатів м.Одеси, актовий запис № 126, свідоцтво серія НОМЕР_2 ./а.с.12/

Від даного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що вбачається із копій свідоцтв про народження./а.с.13-14/

Заявник посилається на те, що останні 5 місяців відносини у сімейному житті погіршились, стали виникати конфлікти, внаслідок чого заявник 20.04.2021 року звернулась з позовом про розірвання шлюбу. Після цього її чоловік став вимагати поділу майна на його умовах, тероризувати, погрожувати, виявляти ознаки помсти, домогтися мирного врегулювання конфлікту неможливо.

Також заявник, зазначає про те, що за час шлюбу вони придбали декілька об`єктів нерухомості (квартир), які здають в оренду та сплачують за це податки, проте чоловік повідомив, щоб вона погодилась на його умови поділу майна, інакше він зробить все, щоб орендарі звільнили їх спільні квартири, що не дасть змоги заробляти гроші під час здійснення нею підприємницької діяльності, у вигляді здачі в оренду квартир, залишивши її як дружину та їх доньок без засобів для існування. Вказані погрози він частково вчиняв, внаслідок чого було звернення мешканців будинку за адресою: АДРЕСА_2 до відділу поліції N91 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області.

Тобто, на протязі п`яти місяців вона потерпає від домашнього насилля у вигляді погроз, образ, маніпуляцій, психологічного та економічного тиску з боку її чоловіка - ОСОБА_2 , а їх дочка ОСОБА_5 , 2000 року народження, зазнала від нього фізичного насилля. На підставі її заяви та заяви доньки ОСОБА_3 щодо вищевказаних обставин, відносно ОСОБА_2 були складені протоколи про адміністративне правопорушення про вчинення домашнього насильства від 19.04.2021 року та було винесено два Термінових Заборонних Приписи стосовно кривдника ОСОБА_2 стосовно постраждалих осіб - заявника, ОСОБА_1 та їх повнолітньої доньки, ОСОБА_4 .

Тому, заявник змушена була звернутись до суду з заявою про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що ОСОБА_2 , вчиняє вже протягом тривалого часу (з січня 2021 року) противоправні дії відносно заявниці, що відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кваліфікуються як домашнє насильство у таких формах як психологічне, економічне та фізичне (відносно доньки ОСОБА_6 ), та вказані дії викликають у заявниці побоювання за її та дітей здоров я та життя, а також за безпеку третіх осіб.

Проте, судом було встановлено та підтверджено поясненнями заявника у судовому засіданні, що заявник в основному спілкувалась з її чоловіком в телефонному режимі, за п`ять місяців вона бачились три рази 25.12.2020 року при поверненні чоловіка з рейсу, 17.04.2021 року конфлікт з донькою, та 19.04.2021 року у поліції, тому доводи заявника про те, що ОСОБА_2

здійснює домашнє насильство на протязі п`яти місяців не відповідають дійсності. Основною причиною конфлікту було пошкодження майна орендованих квартир, відсутність поділу грошей від здачи майна в оренду та небажання у досудовому порядку вирішити розподіл спільного майна подружжя. Перешкод для подання заявником позову щодо розподілу майна, судом не встановлено.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі за текстом - Закон).

Згідно з пунктами 3,4,14 та 17 частини першої статті 1 цього Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до положень ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», постраждала особа має право на: 1) дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; 10) звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству; 11) своєчасне отримання інформації про остаточні рішення суду та процесуальні рішення правоохоронних органів, пов`язані з розглядом факту вчинення стосовно неї домашнього насильства, у тому числі пов`язані з ізоляцією кривдника або його звільненням.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинні бути зазначені обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Верховний Суд у своїх постановах у такій категорії справ неодноразово звертав увагу на те, що наведеним Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів осіб. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. При цьому статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (зокрема, постанова Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі № 607/10122/19).

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. (постанова Верховного Суду від 28.04.2020 р. у справі № 754/11171/19).

У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі № 756/3859/19 зроблено висновок про те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Також, Верховним Судом у таких справах зверталася увага на практику Європейського суду з прав людини із зазначенням, що критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право; має бути встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення (постанова Верховного Суду від 28.04.2020 р. у справі № 754/11171/19).

Сам факт звернень заявника до різних правоохоронних органів з підстав вчинення щодо неї, зокрема, психологічного домашнього насильства свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факту вчинення щодо неї домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом (постанова Верховного Суду від 06.02.2020 р. у справі № 753/8626/19).

У судовому засіданні було досліджено постанову Київського районного суду м.Одеси від 14.05.2021 року, з якої вбачається, що до суду було подано матеріали про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Однак, в постанові зазначено, що в матеріалах справи, відсутні докази для висновку про винуватість ОСОБА_2 , тому останнього було визнано невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та провадження по справі закрито.

Ч.1-4 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст.ст.81,89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що між заявником ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_2 існують неприязні відносини, на ґрунті яких час від часу виникають конфліктні ситуації, під час та внаслідок яких заявник зверталась до Одеського районного Управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, де їй було повідомлено про те, що відносно ОСОБА_2 складено протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП, а також проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення домашнього насильства в майбутньому.

Крім того, дослідивши докази додані до матеріалів та заслухавши сторони вбачається, що причиною конфліктів зазвичай стають питання розподілу подружнього майна та незаконні дії чоловіка щодо пошкодження майна орендованих квартир. Що стосується застосування фізичного насильства, то судом було встановлено такі дії з боку ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_4 , 2000 року народження, яка не є заявником по даній справі та відповідно постанови Київського районного суду м.Одеси від 14.05.2021 року матеріали справи про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП було направлено до Київської окружної прокуратури м.Одеси.

Крім того, суд не приймає до уваги докази, надані заявником у вигляді флешки, оскільки відповідно до ст.100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній(цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, однак із заяви вбачається, що на флешці не зафіксовано будь-яких дій щодо здійснення насильства відносно заявника, крім того, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону «Про електронний цифровий підпис». Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії, такий доказ не береться судом до уваги.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що ОСОБА_1 не надала суду беззаперечних доказів вчинення її чоловіком постійного (систематичного) домашнього насильства, а так само доказів, на підставі яких можна було б зробити висновок про існування ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, що є підставою прийняття рішення про видачу обмежувального припису згідно з пунктом 9 частини першої статті1, частиною третьою статті 26 Закону, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені заяви про видачу обмежувального припису.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Враховуючи вищевказане та на підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст.5,12,76-83, 259, 263-265, 293, 350 -1 - 350 -8, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.05.2021 року.

Суддя Гниличенко М. В.